GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: אבל הטענה פה שאנשים שיש להם אישור, שיכולים לעבור, שאם היו באים ברכב פרטי אולי לא היו מורידים אותם, אומרים להם בואו ותעברו את כל הבידוק, עושים את כל התהליך.
עדי קול: בעיני זו פגיעה קשה בשוויון, קשה מאד, והתייחסות לא הולמת בני אדם.
עדי קול: עכשיו, זה לפני שאני רוצה להיכנס לנושאים העמוקים בעיני: מספר המסלולים שפתוחים, מספר המעברים שעוברים.
עדי קול: חמש מכלאות פתוחות, שלוש, או בלילה אחת או שתיים.
עדי קול: לא משנה כמה אנשים, היינו ארבעה או חמישה, עדיין עמדו בתור כי הוא מאד מאד ארוך, כי פותחים פחות מדי.
עדי קול: כמות הכבישים, המסלולים לנסיעת כביש שיש.
עדי קול: יש בעיות לכל האורך, ואני חושבת שהתופעה כתובה כאן: המחסום נבנה, ואני מדברת עכשיו על שני המחסומים הנפרדים.
עדי קול: אחד משמש אך ורק את תושבי השכונות ויש פה בעיות רבות, והשני משמש את אוכלוסייה הרבה יותר מגוונת והרבה יותר מטרידה, אני מבינה.
עדי קול: ועדיין אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות התאמות.
עדי קול: והשאלה באמת איזה התאמות נעשות, מתי, למה.
עדי קול: אני פשוט רוצה תשובות אחת לאחת, ואני באמת חושבת שבסוף מאד מאד מטריד אותי, ואני שמחה שקרן התחילה עם זה.
עדי קול: מעניין אותי איך אנחנו מתייחסים לעובדה שמי שעובר במעברים זה אנשים.
עדי קול: גם אם תגיד שיש טרוריסטים בפוטנציה, אני מניחה שיעלו טענות כאלה, אנשים חפים מפשע עד אשר הוכחה אשמתם.
עדי קול: אנשים שצריכים לעבור וצריכים ללכת לעמל יומם, תושבי מדינת ישראל, אזרחי מדינת ישראל הרבה מקרים.
עדי קול: אני מסתכלת עליך, אני לא יודעת למה, כי אמרו לי שאתה אחראי, אז אני מסתכלת עליך.
עדי קול: זה בסדר להסתכל עליך?
<קריאה: זה בסדר, אני רגיל.
עדי קול: אתה רגיל.
עדי קול: ואני שמה בצד באמת, ואני יודעת, ארגון כזה או אחר, זה עניין אנושי, לא פוליטי בעיני.
עדי קול: אני קראתי את הפסיקות של בג"ץ שאמר שאנחנו צריכים לנסות שהמעברים יפריעו כמה שפחות לאורח חייהם של התושבים.
עדי קול: בלתי אפשרי.
עדי קול: מסכימים?
עדי קול: מחסום מפריע לאורח החיים של התושבים.
עדי קול: אין כזה דבר.
עדי קול: כמה שפחות, אני מבינה, אבל זה מפריע.
עדי קול: צריך להניח שזה מפריע.
עדי קול: איך אנחנו חיים עם העובדה שזה מפריע, ובכל זאת אנחנו צריכים לתת לאנשים את ההרגשה, שוב.
עדי קול: ואפילו כעוברת אורח, שעברה שם באופן רנדומאלי לחלוטין, באמת הרגשתי מושפלת בצורה יוצאת דופן.
עדי קול: ויש באמת מעט אנשים שיחשדו בי כטרוריסטית.
<קריאה: מה הושפלת?
<קריאה: ממה הרגשת מושפלת?
עדי קול: מההערות, מהאמירות, מ-תלכי, תחזרי, תורידי את המעיל, תחזירי את המעיל.
עדי קול: תיקחי את התיק.
עדי קול: חזרה.
עדי קול: לא הבנו.
עדי קול: בואי לקיר הזה.
עדי קול: כנסת?
עדי קול: לא מכירים כנסת.
עדי קול: תוציאי.
עדי קול: אני לא רואה.
עדי קול: תפתחי.
עדי קול: תכניסי.
עדי קול: אני לא עשיתי שום דבר רע.
עדי קול: הייתי הבן היחיד שם, אתם באמת לא יכולים לחשוד.
עדי קול: זה היה טרטור לשמו, סתם.
עדי קול: חזרתי, כתבתי את הפוסטים בפייסבוק, כי באמת.
עדי קול: אולי זה לא זעזע אף אחד, כי כולכם עוברים את זה ביום יום, אבל אותי זה זעזע, ובאמת לא ראוי.
עדי קול: לא ראוי.
עדי קול: כל מה שרציתי זה לצאת חזרה לירושלים.
עדי קול: היה 10 בערב, יום שבת, מבול מטורף.
עדי קול: ושוב, אם אתם לא מאמינים, צילמתי עד שהיא צרחה עלי, ואז הפסקתי.
עדי קול: אז אני אשמח.
<קריאה: זה מצעד התלונות?
עדי קול: אתה רוצה - - -
<קריאה: לא, האם יש עוד מישהו שרוצה להגיד משהו?
עדי קול: זהבה את רוצה להתלונן?
<קריאה: לא, השאלה אם מישהו רוצה להשמיע משהו.
זהבה גלאון: קודם כל אני רוצה להודות לך.
זהבה גלאון: פעם ראשונה שאני אצלך בישיבה, חברת הכנסת ק ול, ואני רוצה להודות לך על כל הישיבות שאת עושה, ובנושא הזה בפרט.
זהבה גלאון: אני חושבת שדברים שאת הערת באופן אישי מדברים בעד עצמם, ואנחנו מקבלים כל הזמן פניות.
זהבה גלאון: אני במקרה השבוע פניתי לשר הביטחון, התלוננו אצלי נשות מחסום ווטש על מה שקורה בקלנדייה, על הסיוט, אבל כל אחד שיושב כאן יכול לתאר את זה יותר טוב ממני.
זהבה גלאון: אני רק כלי שני בעניין זה.
זהבה גלאון: ואת שמעת את זה ואת ראית את זה במו עיניך, וכולנו עוברים את זה.
זהבה גלאון: אני חייבת להגיד משהו.
זהבה גלאון: כיוון שאנחנו חברי כנסת, אז לכאורה הכניסה יותר קלה, ואת מתארת את התמונה שהיא לא.
עדי קול: בגלל שאתם ידועים.
זהבה גלאון: ומה עובר על אדם שסך הכל רוצה להגיע הביתה בשלום או למקום העבודה שלו.
זהבה גלאון: הרי זה בלתי מתקבל על הדעת.
זהבה גלאון: דבר נוסף, מעבר לסיוט, אני רוצה גם לשאול שאלה, בעיקר את הארגונים.
זהבה גלאון: זו מציאות מתמשכת שנים ככה, אבל אתם עדים, לפחות מהתלונות שאני מקבלת, כאילו לאחרונה איזו התעמרות יתר או איזה לחץ מיותר, או שזה שוטף?
זהבה גלאון: כאילו מה שמעלים זה שוטף?
זהבה גלאון: זה דבר אחד.
זהבה גלאון: והדבר השני, הדבר הזה משפיע גם על השירותים שהעירייה, או על העדר השירותים שהעירייה מספקת לתושבים שלה, שלא מקבלים שירותים בגלל כל הדבר הזה, שזה סיוט לעבור במחסום הזה.
זהבה גלאון: אז השאלה היא אם השתנתה המדיניות, השאלה אם רואים פתאום איזה לחץ יותר גדול ממה שהיא כל הזמן, כי תמיד זה היה סיוט.
זהבה גלאון: אני חייבת להגיד שאני אומרת את זה כאן, שאני מכירה באופן אישי הרבה מאד אנשים שפשוט מחליטים, בגלל מדיניות ההתעמרות הזאת והסיוט הזה, פשוט לעקוף את המחסום, שזה לא פשוט.
זהבה גלאון: פשוט לעקוף את המחסום, לזה זה גורם בסופו של דבר.
זהבה גלאון: אז מה קרה בקלנדייה, מה קרה בכלל ומה קרה בקלנדייה בפרט, שזו השאלה הספציפית שלי.
עדי קול: אתה רוצה גם?
<ג'מיל סנדוקא: כן.
<ג'מיל סנדוקא: קוראים לי ג'מיל סנדוקא, אני יושב ראש ועד שכונת ראש חמיס, שועפאט.
עדי קול: מידע אגב שלמדתי, ראש חמיס, כפר עקב.
עדי קול: אני עשיתי את המפה.
עדי קול: התעדכנתי, כי הייתי פחות בעניינים.
<ג'מיל סנדוקא: יש לנו מספר בעיות במחסום, במעבר של שועפאט, שיום יום אנחנו עובדים שם.
<ג'מיל סנדוקא: דבר ראשון, ההתנהגות של חלק מהמאבטחים ושוטרי מג"ב, לא משטרה צבאית ,אני לא מדבר על המשטרה הצבאית.
<ג'מיל סנדוקא: הם מטרידים את הבנות שלנו.
<ג'מיל סנדוקא: היו לנו מספר מקרים.
<ג'מיל סנדוקא: היה לנו גם מקרה אונס בקלנדייה, לפני בערך שנה ועד היום חוקרים את זה.
עדי קול: אני מבינה שיש המון מקרים של הטרדות, אבל לא תמיד מגישים תלונות כי לא מאמינים במשטרה.
<ג'מיל סנדוקא: כן, כן, כן, לא מאמינים ופוחדים שאבא שלה או הבעל שלה או האח שלה יילך, ירצח שוטר ותהיה- את יודעת, אצלנו הערבים קצת לחץ.
עדי קול: לא, אבל במקרה של האונס הגישו תלונה?
<ג'מיל סנדוקא: כן, יש לנו חלק שהגישו תלונות בתחנת שועפאט.
עדי קול: במקרה האונס?
<ג'מיל סנדוקא: במקרה האונס אנחנו עובדים על זה כבר שנה.
עדי קול: אבל אין תלונה.
<ג'מיל סנדוקא: כבר יש תלונה.
<ג'מיל סנדוקא: מאז שזה קרה הוא אנס אותה שלוש פעמים בתוך משרד שלו, דרגה גבוהה גבוהה גם, שהוא נותן אישורים.
<ג'מיל סנדוקא: אחד שנותן אישורים.
<ניסים אלמליח: אתה מתכוון לצבא.
<ג'מיל סנדוקא: כן, כן, אני מתכוון לאיך קוראים לו - - -
<ניסים אלמליח: לא צריך להגיד את השמות, אני מבין למי אתה מתכוון.
עדי קול: אני מניחה שאין לך הרבה מקרי אונס שאתה צריך על איזה מקרים הוא מדבר עליהם, נכון?
עדי קול: אני מקווה שאין הרבה, ושהוא אומר 'המקרה' – אתה יודע.
<ניסים אלמליח: קודם כל את אמרת לפני כל אחד חף מפשע עד ש - - -
עדי קול: לא, לא, אבל סתם - - -
<ניסים אלמליח: הוא עדיין בחזקת חף מפשע.
עדי קול: לא אמרתי אנס, אמרתי מקרה אונס.
עדי קול: אני מקווה שאין לך הרבה.
<ניסים אלמליח: אין שום מקרים.
<ניסים אלמליח: אין.
עדי קול: לא, הוא אמר שיש תלונה.
עדי קול: יש תלונה?
<ג'מיל סנדוקא: יש תלונה, כן.
<ג'מיל סנדוקא: לא צריך לשבש חקירה, אני לא רוצה לשבש את החקירה גם.
<ג'מיל סנדוקא: הם חוקרים את זה ונראה לי, אני סומך על מי שחוקר את התיק הזה.
<ג'מיל סנדוקא: היו לנו עוד מקרים בתחנת שועפאט, חלק מהם העבירו אותם שומרים, מפקד תחנת שועפאט, לא זה, זה שהיה לפניו, הוא היה איש נחמד, עשה מאמץ והעיף את המאבטח.
<ג'מיל סנדוקא: היו עוד שני שוטרי מג"ב.
<ג'מיל סנדוקא: לצערי שלחנו כמה פעמים לשר לביטחון הפנים וגם למפקד המחוז, גם מפקד העוטף לגבי שני שוטרים שהם מפריעים.
עדי קול: סליחה, חברי הכנסת של מרץ עושים בעיות בחוץ.
עדי קול: אולי לא נותנים להם להיכנס במחסומים.
עדי קול: משפט אחד, השאלה אם אתה יכול משפט אחד.
<מוניר זגייר: סליחה, אני לא באתי למשפט אחד.
<מוניר זגייר: אני נציג של 64,000 תושבים ויש לי תמונות.
עדי קול: אבל רגע - --
<מוניר זגייר: אני הבאתי ממעבר קלנדייה, איך סוגרים מצבים, וכל הבעיות שיש לנו.
עדי קול: אז לא, משפט אחד כי פעם שעברה נתתי לך.
<מוניר זגייר: פעם שעברה, סליחה - - -
<ג'מיל סנדוקא: אני עוד לא סיימתי.
עדי קול: רגע, שנייה, הוא גם לא סיים.
<מוניר זגייר: אז כשהוא יסיים.
<מוניר זגייר: פעם שעברה דיברנו על השירות של האזור.
<מוניר זגייר: היום יש את העניין של המעבר.
<מוניר זגייר: הביטחון יודע מה יש.
עדי קול: שנייה, רגע, קודם כל הוא עוד לא סיים.
עדי קול: דבר שני, מדברים רק ברשות דיבור ורק כמה שאני נותנת.
<מוניר זגייר: בסדר, בסדר, אני מבקש.
<ג'מיל סנדוקא: כן, אני לא רוצה לדבר רק על הטרדות מיניות.
<ג'מיל סנדוקא: יש גם את השוטרים שהיו מפריעים לתלמידים, שופכים להם את התיקים.
<ג'מיל סנדוקא: תלמידים בגילאי 8 ו-7 שנים, שאת יודעת, הלך להם האוטובוס, שדורשים מהם קושנים.
<ג'מיל סנדוקא: שלחנו לגביהם מכתבים ואף אחד לא מטפל בתיקים האלה.
<ג'מיל סנדוקא: עכשיו לצערי, החניון שנתן לנו משרד הביטחון, שהוא בתוך המחסום ותחת שליטת משרד הביטחון, הוא לא שייך לעיריית ירושלים, התחילו למכור סמים בתוך המחסום, למכור בתוך החניון.
<ג'מיל סנדוקא: אני יש לי צילומים וגם המצלמה של העוטף יכולה להגיד לכם את זה.
<ג'מיל סנדוקא: לצערי סגרו לנו את מעבר ראס חמיס, שהיה היחיד שלנו.
<ג'מיל סנדוקא: אנחנו לפני פחות מחודש רואים את הדלת, חשבנו מבצע משטרתי, וואלה אמרנו טוב שנכנסים לקחת כלי נשק או לקחת דברים.
<ג'מיל סנדוקא: אנחנו רואים אותו פתוח בלילה, פתחו את זה, הדלת הראשונה הגדולה ועוד דלת מאחור.
<ג'מיל סנדוקא: אנחנו רואים שב"חים ורואים כלי רכב יוצאים מאצלנו.
<ג'מיל סנדוקא: חשבנו שהם מסתערבים בהתחלה.
<ג'מיל סנדוקא: אחרי קצת בירורים פה ושם, הייתה חוליה שמעבירה שב"חים.
<ג'מיל סנדוקא: איך הביאו מפתח של הדלת?
<ג'מיל סנדוקא: שתי דלתות.
<ג'מיל סנדוקא: עד עכשיו אנחנו לא יודעים.
<ג'מיל סנדוקא: התקשרנו למשטרה, אמרנו יש משהו לא טוב שם, תתנו לנו לפחות אנחנו שנצא, הירושלמים.
<ג'מיל סנדוקא: למה תתנו לאלה, גם בלי בדיקה, לצאת מראס חמיס?
<ג'מיל סנדוקא: גם יש לנו, נגיד כשאנחנו מתקשרים לכיבוי אש או מד"א, מונעים מהם להיכנס, אין ליווי.
<ג'מיל סנדוקא: כשאנחנו דורשים נגיד משטרה שתיכנס, נגיד שיש לי גנב בתוך הבית, המשטרה לא נכנסים.
<ג'מיל סנדוקא: הם לא פועלים.
<ג'מיל סנדוקא: מלא סמים.
<ג'מיל סנדוקא: מלא כלי נשק בשכונה.
<ג'מיל סנדוקא: אין טיפול משטרתי בכלל אצלנו.
<ג'מיל סנדוקא: כל היום השוטרים רק שם.
<ג'מיל סנדוקא: כל אחד בטלפון, הם לא בודקים אותם.
<ג'מיל סנדוקא: אני רק רוצה ללכת לבדוק מתי התור שלי, אז הוא רק עד שיסיים עם הפלאפון שלו, או לא יודע, בפייסבוק או זה.
<ג'מיל סנדוקא: שולחים לנו את הבנות.
<ג'מיל סנדוקא: מחפשים אותנו.
<ג'מיל סנדוקא: אנחנו, כשאנחנו מתלוננים, אנחנו התלוננו לשר הביטחון, מחפשי אותנו, שולחים לנו שוטרת, שתחפש אותנו: תעמוד פה, תרים ידיים, תרים לא יודע מה, וזה בושה, בושה מה שאני אומר לך, בגלל שאנחנו מדברים ואנחנו נתחיל לדבר, כל פעם לדבר, עד שהעניין הזה ייגמר.
עדי קול: צודק.
<ג'מיל סנדוקא: תודה לך.
עדי קול: כן, בבקשה, קצר.
עדי קול: אני אעצור אותך.
<מוניר זגייר: אוקיי.
<מוניר זגייר: דבר ראשון אני מבקש שנחלק את התמונות לחברה של הביטחון, שיראו את הפקקים שיש לנו במעבר קלנדייה.
עדי קול: אוקיי, אני מניחה שהם יודעים.
<מוניר זגייר: לא, לא, זה תמונות.
<מוניר זגייר: גברתי, אנחנו חיים - - -
עדי קול: אנחנו מכירים אותו, הוא כבר דיון שני כאן.
<מוניר זגייר: שמי מוניר זגייר, אני הנציג של כפר עקב בשכונת זרייר, שכונת עטרות, שכונת סמי רמיס, ו-64,000 תושבים מתושבי מדינת ישראל, שיש להם תעודה כחולה, שיש להם זכויות לחיות כמו בן אדם במדינה.
<מוניר זגייר: יש להם זכויות לחיות - - -
עדי קול: רגע, רגע, רגע.
עדי קול: אתה זוכר?
עדי קול: אמרתי לך.
עדי קול: פעם שעברה היה נאום, היום אין נאום.
עדי קול: היום שני משפטים, שתי בעיות שלא אמרו.
<מוניר זגייר: אוקיי, בעיות שלא נאמרו יש לי פה.
<מוניר זגייר: בעיות שאני מדבר היום, על המחסום הזה, שהוא לא כמו כל מחסום במדינה.
<מוניר זגייר: מורידים בני אדם מהאוטובוס, מעבירים אותם לבדיקת הולכי הרגל, מבזבזים את הזמן, עושים את כל הבעיות ואת כל הדברים - - -
עדי קול: אוקיי, אני מודה - - -
<מוניר זגייר: גברתי, סליחה.
עדי קול: לא, לא, לא, סליחה.
עדי קול: יש לנו את כל הנתונים.
עדי קול: אני רוצה שיהיה זמן מספיק בשביל שהם יגיבו.
<מוניר זגייר: אבל אני באתי לדבר על הבעיות שיש.
<מוניר זגייר: כי אחרי המחסום במאה מטר יש חנות שמוכר דברי-, הבן אדם שאתם בודקים אותו יכול לקנות סכין חצי מטר ב-20 שקלים.
<מוניר זגייר: בשביל מה מבזבזים את הזמן של בני האדם?
<מוניר זגייר: מה אנחנו עושים פה?
<מוניר זגייר: יש לנו תושבים פה ויש לנו חולים, יש לנו תושבים שהולכים לעבודה, יושבים, משלמים מחיר.
עדי קול: אדוני, אני מעריכה את זה, אבל את הדברים האלה אמרת בשבוע שעבר.
עדי קול: אני רוצה לתת הזדמנות לאנשים נוספים.
<מוניר זגייר: צריך להגיע לפתרון.
<מוניר זגייר: יש לנו בקשות פה, שישמעו אותן.
<רועי ג'רופי: רועי ג'רופי מבצלם.
<רועי ג'רופי: אני נמצא פה עם הרכזת של בצלם, סוהיר, שמטפלת בזה.
<סוהיר עאבדי: אני ממש לא רוצה לחזור על כל הדברים שנאמרו, אבל מאד חשוב לזכור שבאמת מדובר בתושבים שהם אזרחים, כמוני כמוהם, ושמגיעה להם הזכות לעבור במחסום, באמת בכבוד.
<סוהיר עאבדי: ואני יכולה לדבר לא רק בשם בצלם, אני עברתי מאחורי הגדר ואני נאלצתי לעבור דירה, בגלל ההשפלה שחברת הכנסת עדי דיברה עליה.
<סוהיר עאבדי: כן, אנשים מורגשים מושפלים לעבור במחסום הזה, ואני הייתי מעדיפה לא לעבור פשוט במחסום קלנדייה.
<סוהיר עאבדי: הייתי מעדיפה לעבור במחסום שכל המתנחלים עוברים בו, שזה מחסום חיזמה.
<סוהיר עאבדי: וזה ממש סיבוב די ארוך לעשות את זה.
<סוהיר עאבדי: ונכון שאמנם בשעות הבוקר, גם בשביל להקל על המתנחלים לעבור במחסום חיזמה, וכדי שלא יהיו שם פקקים, אז מה עושים החיילים?
<סוהיר עאבדי: הם עושים במחסום ג'בעה, לפני הצומת של המתנחלים, אז פשוט עושים שם מחסום ואז מעכבים את כל התושבים.
<סוהיר עאבדי: אז כאילו ממש סוגרים אותם במין מקום שאי אפשר לזוז ממנו, עד שלאט לאט המתנחלים יעברו בשלום ובקלות, ושיהיה להם בוקר טוב.
<סוהיר עאבדי: זהו.
<סוהיר עאבדי: אני רוצה להבין פשוט למה עושים את זה והאם זה קשור לביטחון.
<סוהיר עאבדי: אני מאמינה שזה לא קשור לביטחון.
<סוהיר עאבדי: האם זה קשור לעניין כספי ואיך אפשר לפתור את זה, לפתור את כל הבעיות הנקודתיות.
<סוהיר עאבדי: האמת שיש לי דברים ממש חשובים להגיד, אבל כאילו אולי עדיף לשמוע מהם מה הם חושבים לעשות בשביל למצוא פתרון לבעיה.
<משה אוחנה: שמי משה אוחנה, סגן מפקד מחוז ירושלים של הכבאות.
<משה אוחנה: אני רוצה להעלות נקודה קטנה אחת.
<משה אוחנה: אנחנו אמונים על הצלת חיים.
<משה אוחנה: בהצלת חיים, זמן התגובה הוא דבר מאד מאד יקר.
<משה אוחנה: צריך למצוא איזה שהוא פתרון, שכשיש שריפה, האנשים שלי נכנסים במהירות.
<משה אוחנה: כרגע המצב הוא כזה שלוקח המון זמן עד שהכבאית נכנסת.
<משה אוחנה: יש פקקים, ואם נכנסים אחרי חצי שעה, אין כבר את מי להציל וזה מדיר שינה מעיני.
עדי קול: קודם כל אני מודה לך על האמירה בשבוע שעבר.
עדי קול: אני לא יודע אם אתה יודע, בדיון בשבוע שעבר נאמר מהכבאות שאם תתנו מקום למכבי האש להיות על יד המחסום, הם מוכנים לשים שם עוד כלי רכב, שיהיה מוכן ויחכה ויוכל לזרז את התהליך.
עדי קול: הם מוכנים וזו אמירה מאד משמעותית מטעמם, ועכשיו הכדור באמת שוב אצלכם.
עדי קול: אני רק מבקשת דבר אחד, ואמרתי את זה גם בפעם שעברה.
עדי קול: האמירה של אין כסף, היא לא אמירה מקובלת עלי.
עדי קול: קראתי את החלטת הממשלה, אתה יכול לבחון אותי על החלטת הממשלה משנת 2005.
עדי קול: קודם כל ניתנו 18 מיליון שקלים למשרד לביטחון הפנים גם לענייני ביטחון שוטף, אבל גם למחסומים.
עדי קול: יש כסף.
עדי קול: יש אפשרות.
<עופר הינדי: טוב, אלף שמי עופר הינדי, אני ראש מנהלת קשת צבעים בגדר הביטחון.
<עופר הינדי: זו לא פעם ראשונה שלי בוועדה הזאת, אמנם בראשותך זו פעם ראשונה.
<עופר הינדי: אני מתעסק בגדר הביטחון והמעברים כבר משנת 2004.
<עופר הינדי: אני מצה"ל, פיקוד המרכז, ראש מנהלת קשרת צבעים וגדר הביטחון.
<עופר הינדי: אני מתעסק בנושא הזה של גדר הביטחון, הן בהיבט הסטטוטורי, הן בהיבט המשפטי.
<עופר הינדי: אני זה שפועל בכל הערכאות השיפוטיות, הן בוועדות ערר והן בבג"צים.
<עופר הינדי: אני זה שחותם על התצהירים והמחויבות של המדינה, על כל הדברים.
<עופר הינדי: אני אומר רק משהו קודם כל לסדר את האוזן פה לכולם, כמה דברים ברקע כללי.
<עופר הינדי: אלף, גדר הביטחון היא תוצר של החלטת ממשלה שמומשה לשם סיכול ומניעת פיגועים במדינת ישראל בכלל ובירושלים בפרט.
<עופר הינדי: זאת אומרת, לצורך גדר הביטחון שהוקמה, והקמנו למעלה מ-460 ק"מ שכבר הושלמו, נבנו כבר - - -
עדי קול: מה, יש עוד?
<עופר הינדי: יש עוד, כן.
<עופר הינדי: לא ניכנס לזה.
<עופר הינדי: זה בהזדמנות אחרת.
זהבה גלאון: בג"ץ קבע שצריך לשמור על מרקם החיים של האנשים.
<עופר הינדי: תיכף אני אסיים, אני אדבר על הכל.
זהבה גלאון: זה לא עומד במבחן.
<עופר הינדי: אני מכיר את הכל.
<עופר הינדי: קשה מאד להפתיע אותי.
<עופר הינדי: קשה מאד.
עיסאווי פריג': אבל אתה צריך להפתיע אותנו.
עדי קול: אותנו.
עדי קול: זהו, השאלה אם תפתיע אותנו, בדיוק.
<עופר הינדי: אוקיי, אני אפתיע אתכם בכמה דברים פה שאנחנו עוסקים בהם.
<עופר הינדי: לאורך 460 ק"מ האלה, נבנו בערך סדר גודל של 31 מעברים לכלל האוכלוסיות, ועוד בערך כ-70 שערים חקלאים, חלקם יומיים, חלקם עונתיים.
<עופר הינדי: זאת אומרת, כמות היקף המעברים והשערים שמערכת הביטחון ומשטרת ישראל צריכה להפעיל מדי יום, היא אסטרונומית וגדולה.
<עופר הינדי: כל זה על מנת לשרת וליצור את האיזון הראוי בין הצורך הביטחוני, לבין מרקם החיים.
<עופר הינדי: כל מהות התפקיד שלי כנושא הכובע הצבאי - - -
עדי קול: אגב, אתה מרגיש שאנחנו מצליחים?
עדי קול: באמת, שאלה אישית.
עדי קול: שאלתי את זה בשבוע שעבר.
עדי קול: שאלתי אם מישהו היה מוכן לעבור לגור בשכונות האלה, את מישהו מעיריית ירושלים - - -
<עופר הינדי: זו לא שאלה אם אני אעבור לכפר עקב.
עדי קול: לא, לא, לא, שאלתי אותו, לא אותך אני שואלת את זה.
עדי קול: אותך אני שואלת האם אתה מרגיש שאתה מצליח ליצור את האיזון הראוי.
<עופר הינדי: במגבלות ובמציאות הביטחונית ובאתגרים שעומדים – בהחלט.
<עופר הינדי: תיכף אני אדבר על זה.
עדי קול: אוקיי, יש לנו פה ויכוח.
<עופר הינדי: טוב, אוקיי, בסדר גמור.
<עופר הינדי: כפי שאמרתי בהתחלה, שאני מבלה הרבה בוועדות הכנסת במהלך השנים האלה.
<עופר הינדי: אני כאיש צבא נדרש לבוא לכנסת, לתת הסברים.
<עופר הינדי: דרך אגב, כמות הדיונים שזימנו אותי, הן בוועדה הזאת והן בוועדת משנה לענייני איו"ש, ביחס לזמן ההמתנה של הישראלים במחסומים, הרבה יותר גדולה.
עדי קול: לא, אבל השאלה היא איך חיכית במחסום פה, בבדיקות של הכנסת, לא חיכית כמו שאני חיכיתי במחסום.
עדי קול: יש לך אישור קבוע?
עדי קול: גם לי היה אישור להיכנס ולצאת.
עדי קול: זה לא עזר לי.
<עופר הינדי: זה לא רלבנטי.
<עופר הינדי: תאמנו את הכניסה שלי יומיים מראש.
<עופר הינדי: בדיון בבג"ץ, את יודעת, עורכי הדין הפלסטינאים אוהבים לבוא ולהביא את מירב תושבי הכפר.
<עופר הינדי: הם פונים אלי כדי שאני אתן להם אישורים, וכולם מגיעים לדיון.
<עופר הינדי: כל האולם נתפס בהם.
עדי קול: בסדר, השאלה כמה הם חיכו.
עדי קול: השאלה כמה זמן הם חיכו.
<עופר הינדי: מתאמים מראש, אבל זה לא הדיון שלנו פה.
עדי קול: השאלה כמה זמן הם חיכו במחסום, זו השאלה.
<עופר הינדי: אוקיי, אז אני אגע גם בסוגיות של כמה זמן, כי בסוף, בסוף, בכל המעברים, אנחנו גם התחייבנו לבית המשפט לזמן מעבר.
<עופר הינדי: בבג"ץ שועפאט ובבג"ץ של כפר קלנדייה וארם, התחייבו כמה זמן הבן אדם, ובית המשפט אישר.
<עופר הינדי: לדוגמא, בבג"ץ שועפאט התחייבנו שבשעות הלחץ 5,000 איש יעברו.
עדי קול: 5,000 בשעה?
<עופר הינדי: בשעות הלחץ 5,000 איש.
<עופר הינדי: אני לא רוצה ישר להיכנס לרזולוציה הזאת.
עדי קול: לא, לא, אבל זו הוועדה לפניות הציבור.
<עופר הינדי: כן, בסדר, אבל אני רוצה - - -
עדי קול: לא, לא, לא, רגע, שנייה, בוא נסכם.
עדי קול: אני אגיד לך, לכן עשיתי את הפתיחה של הוועדה, אולי זה השתנה, אולי זה היה ככה קודם, אני לא יודעת.
עדי קול: כיוון שזה שונה מוועדות אחרות, בוועדת פניות ציבור אנחנו נוגעים בנושאים - - -
<עופר הינדי: לא, אני גם - - -
עדי קול: אנחנו חושבים שהמחסום חרא, אתה חושב שהוא טוב, בוא נשים את זה בצד.
<עופר הינדי: אני מבטיח לא לצאת מפה עם שאלה אחת פתוחה.
<עופר הינדי: יש לכם את כל הזמן, אני יכול להישאר פה, אין לי בעיה עם כל שאלה, אבל ביחס למעברים, שתבינו, קודם כל זה אוכלוסיות שונות, אנשים שונים, מאפיינים שונים, צרכים שונים.
<עופר הינדי: אם אני אגיד לכם שרק במהלך שנת 2013 היקף יציאת הפלסטינים בעלי תעודת זהות כתומה עלה ב-40% - - -
עדי קול: הנה, זאת השאלה שלך.
עדי קול: הוא אומר שבשנת 2013 זה עלה ב-40%.
<עופר הינדי: חבל שלא הבאתם לכאן נציג של מתאם הפעולות בשטחים שאמון על הנתונים המדויקים, אבל אני ידעתי מה תשאלו, בלי לראות את הנייר הזה.
עדי קול: עשית שיעורי בית.
<עופר הינדי: מתוקף ההרגל.
עיסאווי פריג': אל תזלזל בשאלות שלי.
<עופר הינדי: לא, אני לא - - -
<עופר הינדי: חס וחלילה, תשמע פה תשובות.
עיסאווי פריג': נמשיך לשאול אותן כל עוד האנשים האלה סובלים.
<עופר הינדי: חס וחלילה, אני ידעתי מה התלונות.
עדי קול: הוא בא בלי לחץ.
עדי קול: 40% עלייה בשנת 2013, איך אתה מסביר את זה?
<עופר הינדי: זה גידול משמעותי בהיקף ההיתרים לתעסוקה במדינת ישראל, לעבודה בישראל.
<עופר הינדי: היקף גדול בהיקף מתן השירותים לקבלת שירותים רפואיים בישראל ובירושלים בפרט.
<עופר הינדי: כל הפרמטרים האלה, ואני מדבר על האוכלוסייה הפלסטינאית.
<עופר הינדי: תיכף נדבר על האוכלוסייה המזרח ירושלמית, שהיא המיוצגת פה, ולא הפלסטינית.
<עופר הינדי: זאת אומרת יש עלייה בכל הפרמטרים ובכל הדברים האלה, בהיקף הפעילות.
<עופר הינדי: כמובן שתוצר של זה, אם אנחנו חוזרים לבג"ץ שועפאט, בג"ץ שועפאט נתן לנו את ה-5,000 איש.
<עופר הינדי: היום אם אתה עושה ניתוח מה קורה ב - - -
עדי קול: אבל לפי מיטב ידיעתי במעבר שועפאט לא עוברים פלסטינים.
<עופר הינדי: אלף עוברים גם פלסטינים.
עדי קול: רק בכל מיני דרכים.
עדי קול: רק בדרכים כאלה.
<עופר הינדי: עוברים גם פלסטינים.
עדי קול: באמצע הלילה, פותחים וזה.
זהבה גלאון: אז למה אתם לא עושים התאמה לנסיבות המשתנות?
<קריאה: של ענתה.
<קריאה: רק של ענתה.
<עופר הינדי: רגע, אני אגיד לכם, אני מדבר על שועפאט.
<עופר הינדי: אתם רוצים זום אין שועפאט?
<עופר הינדי: זום אין שועפאט.
עדי קול: נתחיל אחד אחד.
<עופר הינדי: בערך ביממה עוברים באזור שועפאט כ-12,000 עד 15,000 איש.
<עופר הינדי: 8,000 איש מתוך ה-12,000 או ה-15,000, עוברים בין השעות 6 בבוקר ל-9 בבוקר.
<עופר הינדי: מתוך ה-8,000 – 3,000 זה תלמידים.
<עופר הינדי: זה הניתוח.
<עופר הינדי: זאת אומרת, על אף שאנחנו, איך אני אומר, בית כנסת לא בונים לתפוסה של יום כיפור, בנינו את מעבר שועפאט - - -
עדי קול: כלומר אז גם אין לכם אינטרס לבקש קושנים, זה לוקח המון זמן, זה יעכב את כל התהליך.
<עופר הינדי: עזבי, על הקושנים ידברו תיכף הנציגים של המשטרה, שאמונים על הביטחון במעברים האלה.
<עופר הינדי: מדינת ישראל, מערכת הביטחון, השקיעה במעבר שועפאט החדש סדר גודל של עשרות מיליונים.
עדי קול: רגע, אני עוצרת אותך.
עדי קול: לפי הנתונים שקיבלתי מהמשרד לביטחון הפנים בכל משמרת במחסום שועפאט יש מקשרת א', ב' וג', אני מניחה שתבדוק אותנו רק.
עדי קול: ממג"ב יש 3 אנשים, מהמשטרה הצבאית 4 ועוד 5 מאבטחים של שלדי, איך שקוראים לזה.
עדי קול: זה אומר בחשבון פשוט – 12 אנשים על 8,000 איש?
<עופר הינדי: רגע, תני לי לסיים.
עדי קול: האם זה הגיוני בעיניך?
<עופר הינדי: רגע, אני עוד לא סיימתי.
זהבה גלאון: הגיוני או לא?
<עופר הינדי: אני מחדד את השאלה – עד כמה המבחן הוא מידתי.
<עופר הינדי: היום במעבר שועפאט האם האינטרס הביטחוני המלא ממומש שם?
<עופר הינדי: התשובה היא לא.
<עופר הינדי: כל ה-8,000 איש, כולל התלמידים - - -
עדי קול: אז לכן גם יש אינטרס שיהיו יותר בודקים.
<עופר הינדי: זו לא פונקציה של הבודקים, אני תיכף אסביר לך את זה.
<עופר הינדי: קצת סבלנות.
עדי קול: אין, אין, אנחנו כולנו פה עם הפרעות קשב.
<עופר הינדי: אני רואה אותך.
עדי קול: אני עם הפרעת קשב מאד קשה.
עדי קול: זה האופי שלי.
<עופר הינדי: זה בסדר.
<עופר הינדי: תראי, במעבר שועפאט לא בנו את הטרמינל הרגלי הגדול.
<עופר הינדי: לכאורה, בראייה ביטחונית, באינטרס הביטחוני הטהור, אם רק הוא היה עומד לנגד עינינו, היינו אמורים לפרוק את כל 8,000 הנוסעים בכלי הרכב ולהוביל אותם לבידוק רגלי, ואז הם חוזרים לכלי הרכב.
<עופר הינדי: כדי להגיע לתכלית הביטחונית הראויה, זה מה שנכון לעשות.
<עופר הינדי: הרי ברור לכולם שלבדוק 8,000 איש, כשכולם באים בתוך כלי רכב ולמצוא את חגורת הנפץ הבאה, זה קשה עד כמעט בלתי אפשרי.
<עופר הינדי: אז איך אנחנו בכל זאת עושים את זה?
<עופר הינדי: זה בדיוק המבחן המידתי שאנחנו עושים, בכפוף להערכת המצב הביטחונית, ומדיניות הסיכונים שאנחנו נוטלים על עצמנו.
<עופר הינדי: הרי לא יכול להיות מצב שברור לכם שהמטענים - - -
עדי קול: לא, לא, רגע, אני צופה פה הרצאה.
עדי קול: לא הרצאה.
עדי קול: מידע.
<עופר הינדי: אז אני אומר.
עדי קול: המטענים זה מסוכן וזה נורא, אנחנו כולנו מסכימים.
<עופר הינדי: יפה.
<עופר הינדי: זאת אומרת, עכשיו כשאני אומר לך שכל ה-8,000 עוברים באופן כזה, מה זמן ההמתנה של רכב במעבר שועפאט?
<עופר הינדי: כמה סנדוקא?
<ג'מיל סנדוקא: לפעמים דקה ולפעמים חצי שעה.
<ג'מיל סנדוקא: היום חצי שעה אני.
<עופר הינדי: הממוצע של המתנה של רכב במעבר שועפאט הוא בין 3 דקות ל-5 דקות גג.
<ג'מיל סנדוקא: היום חצי שעה לקח לי.
<עופר הינדי: אני שמעתי אתכם קשב רב, חלק, גם סנדוקא וגם קרן יודעים לפנות אלי, יודעים לקרוא לי, אני מגיע לשטח.
<עופר הינדי: אנשים פה הם לא זרים לי.
עדי קול: לא, אבל אפרופו זה, אני שאלתי שאלות מאד ספציפיות.
עדי קול: האם קיים נגיד במחסום שועפאט, אם יש איזה שהוא מספר טלפון שמפורסם ואומרים – אם יש לכם בעיות תתקשרו אלינו.
<עופר הינדי: אלף אני על זה - - -
עדי קול: ממידע שקיבלתי לא קיים טלפון קווי במעבר שועפאט.
עדי קול: הקשר היחידי דרך משלט גדוד צפוני/מצודה ומפקד המחסום, מג"ב.
עדי קול: יש לו פלאפון אישי, האם אפשר להתקשר אליו.
<ג'מיל סנדוקא: אנחנו שנתיים דורשים.
עדי קול: לא נראה לך הגיוני, באמת אני אומרת לך, לא נראה לך הגיוני שאני, כשעברתי בערב, ראיתי שמשהו לא בסדר, יהיה לי טלפון להתקשר אליו?
<עופר הינדי: תראי, עולם הגדר והמעברים הוא נושא מורכב מאד.
<עופר הינדי: בעולם המורכב הזה אנחנו מנסים ליצור-.
<עופר הינדי: תראו, בהרבה מקומות באים אלינו על הפוגענות, על חוסר המידתיות שאנחנו נוקטים בכל העניין.
<עופר הינדי: אני לא סתם בתפקיד כל כך הרבה שנים.
<עופר הינדי: כל הנושא הזה של המידתיות והפגיעה, באמת, אני כבר עברתי את גיל הפנסיה.
<עופר הינדי: כל העולם הזה של הניסיון למזער את הפגיעה - - -
עיסאווי פריג': אתה נראה צעיר.
<עופר הינדי: אני אקח את זה כמחמאה.
עדי קול: אנחנו גם עוד מעט עוברים את גיל הפנסיה, אבל זה לא עוזר לנו.
<עופר הינדי: לא, לא, אני הרבה יותר מבוגר ממך.
<עופר הינדי: אני יכול לומר, אפילו בפן האישי, בדמי העניין.
עדי קול: עזוב, תגובה.
<עופר הינדי: זאת אומרת עובדתית - - -
עדי קול: לא, באמת בואו נהיה נקודתיים.
עדי קול: אני אעבור איתך על דברים ותגיד לי.
עדי קול: האם זה הגיוני שיש במחנה הפליטים עמדת בידוק אחת להולכי רגל, נתון שקיבלתי בתשובה מהמשרד לביטחון פנים.
עדי קול: כתוב עמדת בידוק וכמות עוברים: מחנה הפליטים שועפאט מונה כ-70,000 תושבים.
עדי קול: במעבר שועפאט עוברים עשרות אלפי אנשים, וזה זהה למה שאמרת עד עכשיו.
עדי קול: עמדת בידוק אחת להולכי רגל.
עדי קול: זה מה שכתבו לי מהמשרד לביטחון פנים.