GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: אני חושבת ששוב, זו גישה אחת מיני רבות, ואני חושבת שזה לא נושא העיסוק שלנו.
עדי קול: אנחנו לא מדברים כאן על פתרון לסכסוכים משפחתיים, אנחנו מדברים על התייחסות המדינה לסיטואציה הזאת, ולכן זה פחות רלבנטי.
נירית וולך: אני נירית, אני עובדת סוציאלית, אני מטפלת בנערות ונשים שעברו פגיעה מינית.
נירית וולך: אני מתרגשת, אני לא רגילה למעמד כזה ולשפה משפטית כזאת.
נירית וולך: חשוב לי להגיד מה שהמטופלות שלי חוות ומה הן מרגישות ומה אני מרגישה מתוך הקליניקה בעבודה היום יומית איתן.
נירית וולך: הן עושות כזה מאמץ לשקם את החיים שלהן, הן עובדות שנים לפעמים בשביל לעשות משהו, בשביל להשיג איזו שהיא שליטה על החיים שלהן.
נירית וולך: באמת עבודה מאד קשה גם שלהן וגם שלנו – המטפלות והעובדות וכל מי שמלווה אותן, יש כאן גם את מרכזי הסיוע, עבודה מאד קשה.
נירית וולך: העניין של להחזיר שליטה הוא חשוב.
נירית וולך: ברגע שנתקלים במי שפגע, ברגע שיודעים שהוא נמצא בסביבה, האישה הנפגעת יודעת שהוא נמצא בסביבת המגורים שלה – החזרה אחורה היא בלתי נמנעת.
נירית וולך: הפחד, תחושת החודרנות.
נירית וולך: חודרנות זה משהו שקורה באונס, לא צריך להיות חכם גדול בשביל להגיד את זה.
נירית וולך: תחושת החודרנות, הפגיעה במוגנות, כל מה שהיא ניסתה ועבדים שנים בשביל לשקם ולהחזיר לעצמה, במחי מפגש אחד במכולת, נלקח.
נירית וולך: אפילו לא מפגש.
נירית וולך: אפילו הידיעה שיש סיכוי שדבר כזה יקרה.
נירית וולך: בגלל זה זה כל כך חשוב כן לנסות, גם אם השחרור הוא לא מוקדם, גם אם השחרור הוא מאוחר והוא מלא.
נירית וולך: זה דבר אחד שהיה לי חשוב להגיד.
נירית וולך: אני חושבת שזה מה שרציתי להגיד, אבל זה מאד מאד חשוב.
מיכאל מחפוד: אבל זה לא פיתרון אם את מרחיקה - - -
עדי קול: עוד מישהו רוצה?
נירית וולך: כן, היה לי עוד משהו להגיד, סליחה.
נירית וולך: מה שרציתי להגיד זה שמדינת ישראל חוקקה חוק שמעניק סיוע, טיפול, לכל קטין וקטינה שעברו פגיעה מינית.
נירית וולך: זה משהו שהוסדר, זה משהו שעכשיו נפתחו מרכזים טיפוליים לקטינים.
נירית וולך: אני כאזרחית משלמת כסף לטפל בנערות ובצעירות ובילדים האלה.
נירית וולך: אז זה מרגיש קצת שמצד אחד אנחנו נותנים כסף לטפל בהם, ומצד שני המפגש הזה, כל הכסף שהושם בשביל לטפל בהם ולסייע להם, בעצם לא קורה איתו שום דבר בסופו של דבר, כי הנזק במפגש זה כמו לגרד פצע.
נירית וולך: אם אנחנו מנסים לשים אנטיביוטיקה ולטפל כמו שצריך, לעשות טיפול מעמיק, אז המפגש הזה לוקח ומגרש את הפצע כל פעם מחדש.
נירית וולך: זה חשוב להגיד את זה.
עדי קול: קודם כל אני שמחה על הדברים.
עדי קול: אני חושבת שגם אם אנחנו לא נותנים מענה מוחלט, ואני גם לא יודעת אם המענה המוחלט היה נכון שהפרקליטות תגיש בקשה להגבלה בכל מקרה.
עדי קול: אני חושבת שכל מקרה לגופו.
עדי קול: כמו שאתם מטפלים בכל מקרה לגופו, אז כל אישה וכל ילד וכל איש, כל משפחה - נכון להם סיפור אחר, ולכן משהו גורף כזה, יכול להיות שהיה מביא לטעויות אחרות.
עדי קול: אני חושבת שהמדינה עושה פה מאמץ מאד גדול.
עדי קול: זאת אומרת אם בפעם הקודמת הרגשתי מן תחושה כזאת שאומרת – טוב, שהם יסתדרו לבד, שהקורבנות ילכו ויגישו ויזמו את ההליך, והם התבקשו לצעד מאד מאד אקטיבי, אני חושבת שהיום אני מרגישה שיש מאמץ מאד גדול ללכת לקראת הקורבן, ליידע אותה או אותו על הזכויות, להגיש לה את האינפורמציה, ואם נגיע למצב שגם הסיוע המשפטי יונגש, אני חושבת שניתן מענה מאד נכון.
עדי קול: אני קוראת לכל מי שנמצא כאן, אם אתם מכירים מקרים שבהם הנטל של נזק ממשי היה נטל גבוה מדי, רף גבוה מדי, שהבנות היו צריכות לבוא ולהוכיח שהן מסכנות ולא יכולות בשביל שזה יקרה, אם אתם מכירים מקרים כאלה – תעבירו אלי.
עדי קול: אני אשמח לדבר על זה עם ענת ולראות איך אנחנו מתמודדים.
עדי קול: מה שאני שומעת מהשטח אומר, שכאשר אנחנו מגיעים לכך וכבר מישהי מגישה את הבקשה, שאלת הנזק היא שאלה שפחות משמעותית ולא מעכבת.
עדי קול: אם נגלה שזה אחרת, אז נשקול את ההתמודדות שלנו.
עדי קול: אז אני רוצה להודות לכולם על ההשתתפות, על התהליך, על העבודה שנעשית, ואנחנו ניפגש בעוד חודשיים לשמוע איך מתקדמים.
עדי קול: אנחנו מכנסים את הוועדה בפעם השנייה בנושא בשבוע האחרון, ובפעם לדעתי הרביעית בנושא הספציפי הזה.
עדי קול: אם יש מי שלא היה איתנו בשבוע שעבר, אני ביקשתי להפסיק את הישיבה ולכנס אותה שוב, כיוון שהרגשתי שמשרדי הממשלה הגיעו לכאן עם חצאי תשובות, עם איזו שהיא תכנית תיאורטית שלא הייתה מספיק מפורטת, וגם שלא הוצגה בפני המשרדים.
עדי קול: ביקשתי ללכת ולעשות את העבודה מאחורי הקלעים ולחזור אלינו עם תשובות יותר משמעותיות.
עדי קול: לפני שנשמע את התשובות, אני רוצה רק להגיד שיפעת מאחרת, ואנחנו לא נסלח לה על זה לעולם.
עדי קול: אני רק רוצה להגיד שבמהלך השבוע הזה אנחנו קיבלנו פניות מאזרחים, במקרה הספציפי הזה אזרחית אחת שיזמה את החוק הזה במקורו, ושבתה נהרגה בתאונת דרכים, והיא זאת שעבדה ולחצה וקידמה את הנושא הזה.
עדי קול: היא חזרה ואמרה לנו שהצעות הפשרה שאנחנו מדברים עליהן, לא עונות על דרישות החוק, הן לא משדרות את המסר המרתיע שהחוק ביקש לשדר; וגם לא עונות על הרצון שמרשם כזה יהיה פתוח לכלל הציבור.
עדי קול: אנחנו מודעים לזה ואנחנו מודעים לזה שזה שלב ראשון וזה דרך שעליה אולי נצליח להסכים, אבל היא אומרת את זה לפרוטוקול – לא לכך המחוקק כיוון כשהוא העביר את החוק הזה, ולכן מה שלא נמצא כאן יהיה פשרה ויהיה שלב ביניים, וצריך יהיה לחשוב איך מתמודדים עם נושא פסולי הרישיון, בין אם על ידי חשיפת שמותיהם, בין אם על ידי מציאת דרך - אחת ולתמיד - להפקדת רישיונות כאלה.
עדי קול: בית המשפט העליון אמר את זה אי אילו פעמים, שבאמצעים הטכנולוגיים שקיימים היום, חייב להיות פתרון לנושא הזה.
עדי קול: אנשים לא מפקידים את הרישיון וממשיכים לנסוע בפסילה.
עדי קול: אז זו הייתה הערת אגב, ואני רוצה לשמוע קודם כל ממשרד התחבורה.
עדי קול: אני ביקשתי מהם לעשות כמה דברים וקיבלתי דיווח שהם עשו ואני אשמח לשמוע.
עדי קול: בהמשך נשמע את המשרד לביטחון פנים.
עדי קול: ספרי מה שכתבת לנו במייל, מה עשיתם, מה ההחלטות שלכם ומה הקריטריונים שבחרתם.
<שלומית אבינח: חוה, את רוצה שאני אחלק לכולם, כי יש לי מספיק עותקים.
<חוה ראובני: אני אישית טיפלתי בקטע המשפטי, המקצועי שיש לו משמעויות משפטיות, של סוגי המידע שיימסרו.
<חוה ראובני: שלחתי אתמול מכתב שמביע הסכמה למסור את רוב סוגי המידע שקציני הבטיחות ביקשו לקבל, בכפוף להסתייגויות ולמגבלות המשפטיות, וגם בהתייחס להערות שהשמיע פה חבר הכנסת מקלב, בשבוע שעבר.
<חוה ראובני: אנחנו סבורים שהנתונים שנכון למסור, הם מקבוצת נתוני הרישוי, דרגות רישיון ומועד קבלת כל אחת מהן, תוקף והיתרים והגבלות רלבנטיים של היתרי נהיגה – חובת משקפיים, הגבלה לאוטומטי.
<חוה ראובני: יש אנשים שהיו להם רישיונות לפני שנת 2007, שהדרגה שלהם היא קצת יותר רחבה ממי שמקבל דרגות היום.
<חוה ראובני: דברים מן הסוג הזה, שבעצם מגדירים באיזה רכב מותר לאותו אדם לנהוג, ואיזה מגבלות אישיות נקבעו לו, אם בכלל.
<חוה ראובני: מקבוצת נתוני הניקוד – סך כל הנקודות ופירוט לפי מועד הרישום ומספר הנקודות שנרשמו באותו מועד.
<חוה ראובני: לגבי העבר התעבורתי – שלילות בפועל לתקופה של שישה חודשים או יותר, במהלך 5 השנים האחרונות.
<חוה ראובני: חשבנו שתקופה של יותר מחמש שנים אחורה היא פחות רלבנטית.
עדי קול: למה בחרתם את השישה חודשים שלילות?
<חוה ראובני: ניסינו להתמקד בעבירות החומרה.
<חוה ראובני: יש שלילות שיכול אדם להיות באירוע נקודתי, לעשות טעות נקודתית, והוא יקבל עליה עונש מתון.
<חוה ראובני: לא חשבנו שצריך להשחיר פניו מול מעסיקים פוטנציאליים של אדם כזה.
<חוה ראובני: שלילות של שישה חודשים ניתנות כבר על עבירות משמעויות.
<חוה ראובני: זה עבירות אשר אפילו על פי הצעת החוק שלנו, של מדרג נהיגה בשכרות – לא יהיה פחות מזה.
<חוה ראובני: גם בתחתית שלך הנורמה.
עדי קול: את יודעת להגיד לי על מה נותנים פחות, כדוגמא?
<חוה ראובני: נהיגה בחוסר זהירות.
<חוה ראובני: אני לא יושבת בבתי המשפט לתעבורה, אני מניחה שהתובעים יכולים להגיד יותר.
<חוה ראובני: שלילות קצרות יותר ניתנות בתדירות גבוהה יותר – חודשיים שלושה – זה על דברים ש - - -
<שרית פילפסון: יש רשימת עבירות שמצוינות בתוספת הראשונה לפקודת התעבורה, שהן עבירות עם פסילת חובה של שלושה חודשים.
<שרית פילפסון: מעבר לזה, לצד עבירות אחרות – מצוינת תקופת הפסילה שבית המשפט צריך להטיל, אלא אם כן, משיקולים של בית המשפט, הוא קבע להטיל פחות מזה, אבל העבירות הן מפורטות.
עדי קול: אוקיי, אבל השאלה היא אם זה באמת עבירות קלות יותר, ויש עבירות חמורות?
<שרית פילפסון: כן.
<שרית פילפסון: זה תלוי איך מתייחסים לזה.
<שרית פילפסון: עוד פעם, במה את מתייחסת לעבירות קלות או חמורות?
<שרית פילפסון: אבל בוא נגיד שהמחוקק נתן את דעתו באופן כללי, שעבירות התוספת הראשונה הן עבירות של מינימום פסילה של שלושה חודשים ומעלה.
עדי קול: אז למה לא השתמשתם בשלושה חודשים, אם זה נקודת מבחן?
<חוה ראובני: יש נקודת מבחן גם של חודשיים, אם אני לא טועה, יש נקודות מבחן, אבל אני חשבתי שעדיין אנחנו נמצאים שם גם ביותר משלושה חודשים, זה לא רק עבירות שיש חובת פסילה של שלושה חודשים, אלא עבירות שבית המשפט לפי שיקול דעתו.
<חוה ראובני: תאונת דרכים עם נפגעים למשל, לעולם לא תסתיים בפסילה של חודשיים-שלושה.
<קריאה: לא נכון, כן.
<שרית פילפסון: תאונת דרכים עם נפגעים?
<שרית פילפסון: עוד פעם, זה תלוי.
<שרית פילפסון: לכן אמרתי תלוי.
<שרית פילפסון: המחוקק נתן את דעתו, אבל יש נסיבות.
עדי קול: אוקיי, אז זה נשמע יותר הגיוני לפי הדברים האלה, שלפחות שלושה חודשים – גם כי זה איזה שהוא מדד שנחשב וגם כעובדה שכן אפשר לקבל שלושה חודשים על תאונת דרכים עם נפגעים.
<חוה ראובני: עוד פעם, אנחנו הצענו שישה חודשים, זה דבר שאפשר עוד לדבר עליו.
<חוה ראובני: אנחנו חשבנו שצריך להגיע - - -
<שרית פילפסון: גם החוק היום מדבר על שישה חודשים.
<שרית פילפסון: על ניהול מאגר פסולים.
<חוה ראובני: 60 יום.
<חוה ראובני: חודשיים.
<שרית פילפסון: סליחה.
<חוה ראובני: אנחנו ניסינו לדבר על איזה שהוא רף של חומרה.
<חוה ראובני: שוב, זה דבר שאפשר, זאת אומרת כל תשובה יכולה להיות נכונה בדבר הזה.
<חוה ראובני: אין בזה מתמטיקה.
עדי קול: החוק מדבר על 60 יום, ואנחנו גם ככה מצמצמים את החוק עד כדי כמעט ליתר אותו, אני מצפה שלא נצמצם אותו גם במובן הזה.
עדי קול: אני חושבת שהייתי רוצה שזה יהיה - - -
<חוה ראובני: אני מבקשת להזכיר שאנחנו מדברים כאן על שלילות שכבר הסתיימו.
עדי קול: כן, כן, כן.
<חוה ראובני: לא על החוק הנוכחי שמדבר על שלילות תקפות.
עדי קול: אז אני מבקשת שזה יהיה שלושה חודשים.
עדי קול: טוב, אז אלה הקריטריונים, נכון?
עדי קול: סיימנו להקריא את הקריטריונים?
עדי קול: ועשיתם את ההערכה התקציבית?
<חוה ראובני: אני לא מתעסקת כבר עם הערכות תקציביות.
עדי קול: אז מי עשה את ההערכה התקציבית?
<אבנר פלור: אגף מערכות מידע אצלנו עשה את ההערכה התקציבית.
<אבנר פלור: שמי אבנר, סמנכ"ל בכיר תנועה.
<אבנר פלור: אגף מערכות מידע עשה את ההערכה התקציבית וגם את לוחות הזמנים, כתלות בעבודה מול ממשל זמין.
<אבנר פלור: בהתאם, ההערכה התקציבית מדברת על כמיליון וחצי שקלים, מתוכם כמיליון שקלים הוצאה חד פעמית, שהתלות במידה ומתחילים את הפעילות - ותיכף יפרטו יותר - אם מתחילים את הפעילות לפני שנת 2015, אז לממשל זמין צריכים בעצם מבחינת התקציב למעלה מחצי מליון שקלים, כשלוחות הזמנים הם במהלך שנת 2015 ובתקווה שזה יהיה בתחילת 2015.
עדי קול: זהו, אני דיברתי עם ממשל זמין שאמרו לי שהם יכולים להרים תוך מספר חודשים את הנושא הזה.
<אבנר פלור: אנחנו פנינו למשרד לביטחון פנים, למנכ"ל, דני קריבו, ובעקבות תחלופת המכתבים, אנחנו נקבע דיון בשבועיים הקרובים, כדי שנגבש את הכל וכדי שיבינו את כל התהליכים.
עדי קול: אז זאת התשובה שלך הולכת להיות?
עדי קול: אין לי תשובה אבל אנחנו נקבע דיון?
<יואל הדר: אלף, בעקבות המחמאות שזכיתי להן בפעם שעברה מיושבת ראש הוועדה, החלטתי להביא מישהו מאצלנו, מאגף תקציבים, כדי שייתן את התשובה המוסמכת בנושא התקציבים ולא בפן המשפטי.
<יואל הדר: יש להעיר לגבי הנושא הזה של מחוז הזמן, אני חושב שמה שמתגבש עם משרד התחבורה ייתן מענה, לטעמי, בלי לפגוע בחוק הקיים, שיכול לגרום לכך שנהגים מסוכנים לא יהיו על הכביש.
<יואל הדר: לא שמישהו יראה את זה, אלא יגרום לכך שנהגים מסוכנים לא יהיו על הכביש וזו מטרה הרבה יותר מועילה, לטעמי, למה שביקשו פה.
<יואל הדר: יכול להיות שבעתיד אפשר יהיה להרחיב את זה עוד יותר לעוד יותר אוכלוסיות נהגים, אבל בתור בסיס – זה יגרום לכך שנהגים מסוכנים לא יהיו על הכביש, ולדעתי זו המטרה העיקרית, כדי שלא יסכנו את האוכלוסייה בישראל.
<יואל הדר: אני מבקש מירון מאגף התקציבים אצלנו, שייתן את התשובה המוסמכת בפן התקציבי.
<ירון אבטליון: אני ירון אבטליון מהמשרד לביטחון פנים, אגף תקציבים.
<ירון אבטליון: קיבלנו את המכתב של משרד התחבורה.
<ירון אבטליון: לפי החלוקה שציינת, אני הבנתי שזה 500,000 שקלים ו-600,000 שקלים.
<ירון אבטליון: אם אתה אומר שזה מיליון, אני אצטרך לבדוק את זה.
<ירון אבטליון: המשרד מוכן להעמיד את התקציב, אבל מכיוון שזה אומדן, הבנתי שזה אומדן ראשוני, אז נבקש באמת תוך שבוע להיפגש אתכם, לסגור קצוות, רק לראות שזה בסדר.
<ירון אבטליון: מבחינת המשרד אין בעיה להעמיד את הסכום הזה.
<יואל הדר: אנחנו נעמוד במה שאמרנו בדיונים פה, שאנחנו נשלם את התקציבים, כי אנחנו שזה ראוי, כמו ש - - -
עדי קול: את מרוצה כמעט כמוני.
<יואל הדר: מה שאמרנו, אמרנו שהחוק הזה היה בעייתי מבחינתנו לקיום לא בפן התקציבי, ובהחלט אפילו התחלנו בפאנל.
<יואל הדר: כבר ראינו את הבעייתיות של הנושא הזה, כדי להוכיח שהמטרה שלנו היא באמת, יחד עם אלה שרצו לחוקק את החוק הזה, ואני לא מדבר על המחוקק עצמו, אני מדבר גם עם הגברת שהייתה בבסיס הדבר הזה, אנחנו הוכחנו פה שאנחנו מתכוונים להעמיד את התקציב, כדי לקיים את המטרה, כשהמטרה הסופית היא למנוע נפגעים בתאונות דרכים.
עדי קול: קודם כל אני מודה לכם מאד, אני חייבת להגיד ובעצם מי שנמצא איתנו כבר לאורך זמן, יודע שבכל הזדמנות אני צוחקת על יואל הדר ועוקצת אותו, ואני מאד מעריכה את זה.
עדי קול: גם מעריכה את התשובה, גם את התוצאה וגם את העובדה שעשיתם את זה במהירות, בשבוע שהתבקשתם.
עדי קול: זה מאד חשוב לי.
עדי קול: מאד חשוב לי שאנחנו נעשה את הדיונים האלה ואני אקבע עוד דיון כדי לעקוב אחרי ההתקדמות שלכם, כדי שנוכל לקבוע לוחות זמנים.
עדי קול: אנחנו נמצאים היום באמצע מאי, ואנחנו נקיים דיון נוסף בתחילת יוני.
עדי קול: אני מקווה שתגיעו אלינו עם תוצאה סופית - עובדה שדיברתם על תקציבים - ועם הוראה ליציאה לדרך.
עדי קול: השאיפה שלנו שזה יתחיל בתחילת 2015, ונשמח לשמוע ממשל זמין אם הוא חושב שתחילת 2015 זה - - -
<דוד פורשר: שמי דוד פורשר ממשל זמין.
<דוד פורשר: העובדה מתחלקת לשניים להבנתי.
<דוד פורשר: אחד, החלק שמשרד התחבורה אמור לעשות וחלק שאנחנו אמורים לעשות, שזה החלק שקצין הבטיחות בעצם פוגש – הטופס או האתר, שהוא ממלא פרטים ומקבל את הנתונים.
<דוד פורשר: לאחר שמשרד התחבורה יבנה את השאילתה שאנחנו נפנה אליו, אצלנו זו עבודה של מספר חודשים עד חצי שנה.
<דוד פורשר: אנחנו תלויים אבל במשרד התחבורה מן הסתם, ולכן צריך לשאול אותם מתי הם יהיו מוכנים עם השאילתה.
<דוד פורשר: אני יכול להתחיל מחר בבוקר, לאחר שאני אקבל כמובן את התקציב שדובר שיועבר, והצד שלי הוא מספר חודשים.
עדי קול: אוקיי, אז באותו דיון בשבועיים הקרובים מתחילת יוני, אנחנו נבקש גם לדעת תוך כמה זמן אתם תוכלו להגיש את השאילתה הזאת.
<דוד פורשר: כן.
<יואל הדר: עוד משהו אחד – אחרי שהמנגנון הזה יעבוד ואני מניח שהוא יעבוד ואני מקווה שהוא יעבוד, אז רק לאחר מכן אנחנו נגיש תקציב וזה יהיה במסגרת החוק, לא נעשה את זה לפני זה, כי זה לוקח שוב את הרצון שלנו שתהיה חלופה ראויה.
עדי קול: משרד המשפטים – מקובל עליכם בינתיים לפחות השלב הזה של הפיתרון?
עדי קול: בוודאי.
עדי קול: אוקי, אני שמחה לשמוע.
עדי קול: הבטחתי שאני אתן הזדמנות היום להתייחס גם לפתרון וגם לתוצאה הזאת.
עדי קול: אני לפני כן רוצה לומר – אחד הדברים שדיברנו כאמור, שאנחנו נותנים מענה לקבוצת אוכלוסייה מסוימת, מאד ספציפית – לקציני הבטיחות ויש עוד גופים שהם מעסיקים פוטנציאליים שמעסיקים צי רכב יחסית גדול.
עדי קול: דיברנו על רשויות מקומיות ודיברנו על בתי ספר.
עדי קול: אז קודם כל השאלה היא יצא לכם לבדוק את האפשרות הזאת לגבי בתי הספר, והשנייה – אני רוצה לדעת איפה זה עומד, כי דיברתם על זה לגבי הרשויות המקומיות, שיש תהליך חקיקתי שמאפשר את זה.
עדי קול: אני אתחיל מחווה ובהמשך אפנה אליכם ותגידו לי איפה זה עומד.
<חוה ראובני: אני אחלק לשניים: כאשר מחזיקים צי רכב יחסית גדול, ואני לא יודעת למה בדיוק יושבת הראש מכוונת כשהיא אומרת יחסית גדול, אבל כבר ממספרים של 20 – אם זה כלי רכב מעורבים מבחינת הגדלים וכו', כבר צריך קצין בטיחות, ברגע שמחזיקים כמות של כלי רכב.
עדי קול: המספר הוא 20?
<חוה ראובני: בין 20 ל-40, תלוי בסוגי הרכב, אבל ברגע שיש כלי רכב ציבוריים למשל, זה כבר נהיה 20.
<קריאה: לא, מהאוטובוס הראשון.
<חוה ראובני: מספיק אחד.
<חוה ראובני: כאשר זה רק כלי רכב פרטיים, אז זה 40.
<חוה ראובני: כאשר אנחנו מדברים על מישהו שעושה הסעות, יש להניח שהוא לא מחזיק צי של כלי רכב פרטיים, אלא כבר מיניבוסים או משהו כזה, ואז כבר בשלב של ה-20 אנחנו נמצאים מחויבים בקציני בטיחות.
<חוה ראובני: עכשיו, לא רבים מחזיקים ציים כאלה, שזה לא חברות היסעים.
<חוה ראובני: לגבי מי שמחזיק רכב בודד אחד או שניים, למעשה רכב ציבורי שעושה הסעות בשכר, ממילא חייב להיות רשום בחברת היסעים.
<חוה ראובני: אסור לי להחזיק - - -
עדי קול: אוקיי, אז לחברת היסעים יש - - -
<חוה ראובני: ואז לחברת היסעים יש.
<חוה ראובני: אז זה רק אוטובוסים פרטיים תיאורטית יכולים להיות, כאלה יש מעטים, בעיקר במועצות האזוריות והם מחזיקים קציני בטיחות בגלל מקבץ כלי הרכב.
<חוה ראובני: גם שם מדובר בכמויות.
<חוה ראובני: מה שחבר הכנסת מקלב דיבר פה, שאני מניחה שאנחנו מדברים על קבוצה מאד קטנה של מוסדות שאולי מחזיקים ואנים כאלה או משהו כזה, אחד או שניים, שעושים הסעות בחינם כי בשכר אסור להם לעשות, שמחזיקים מספר כלים כאלה – יש לי בעיה לקשר אותם, כי אני לא יודעת מי ניגש.
<חוה ראובני: קציני בטיחות הם אוכלוסייה מוגדרת מבחינתי, הם אנשים שמיינתי אותם, שהכשרתי אותם, שבחנתי את הקריטריונים, הם עמדו באיזה שהם סטנדרטים לפני שהם קיבלו את התואר קציני בטיחות.
<חוה ראובני: שם המזכירה של בית הספר, חזקה עליה שהיא אישה הגונה, אבל אלף היא לא עברה הכשרה, אני לא יודעת מי היא, אני לא יודעת מה היא ואני לא יודעת איך היא יודעת להסתכל על הנתונים האלה ולהבין אותם בכלל.
עדי קול: תתייחסו לזה כשאני אפתח את הדיון.
<יפעת רווה: כמו שהזכרתי, לטעמנו הנושא של העברת מרשם, ופה אנחנו מדברים כבר באמת על המרשם הפלילי, שהוא החלק הכי רגיש ולכן מדובר על קבוצה מצומצמת של הרשויות המקומיות, זה דבר שבא מכיוון אחר.
<יפעת רווה: אצלי זה בא מהצוות של התכנית הלאומית לבטיחות ילדים.
<יפעת רווה: זה גם תאם את המלצות ועדת קנאי בנושא המרשם הפלילי.
<יפעת רווה: יש חשיבות עצומה שבאמת לקבוצה המצומצמת של הרשויות המקומיות, שהם מעסיקים מסיעי ילדים ומסיעים בכלל, המידע הזה יגיע, כדי שיוכלו לבחור ובאמת להעסיק את הנהגים שיש להם פחות רישום פלילי.
<יפעת רווה: היה מדובר דרך אגב על רישום פלילי בכלל, כי יש עוד עבירות רלבנטיות.
<יפעת רווה: אנחנו באנו בדברים בימים האלה עם משרד הפנים, באנו בדברים גם מקודם, אבל אני מקווה שעכשיו זה יתקדם.
<יפעת רווה: משרד הפנים לא הצליח להגיע לישיבה, ואני מעדיפה - - -
<נתן בביוף: אנחנו פה.
<יפעת רווה: אה, כן?
<יפעת רווה: מצוין, מצוין.
<יפעת רווה: בדיוק רציתי להגיד שאני לא רוצה לדבר בשם משרד אחר.
<יפעת רווה: אני מקווה שמה שצריך לישב ייושב.
עדי קול: אז אנחנו רק נשמח לשמוע איפה נמצאים חילוקי הדעות.
<נתן בביוף: אנחנו לא חלוקים על כך שצריך לעשות תיקון, שיתחיל ברשויות המקומיות באפשרות לקבל מידע על רישומים פליליים לצורך משרות אלה או אחרות.
<נתן בביוף: אני לאו דווקא מדבר על הסעות.
<נתן בביוף: הגיעו פניות מרשויות מקומיות גם לגבי משרות נוספות.
<נתן בביוף: יש לנו עדיין חילוקי דעות שנראה לי שמצטמצמים מאד בנושא איפה יהיה הטיפול.
<נתן בביוף: אנחנו הצענו למנהלת הוועדה שזה יהיה טיפול בתוספת הראשונה, בתוספת לחוק המרשם.
<נתן בביוף: כבר יש שם הוראה לגבי קבלת מידע על ידי הרשות המקומית.
<נתן בביוף: ביקשנו לשנות אותו.
<נתן בביוף: משרד המשפטים חושב שצריך לעשות תיקון מהותי בפקודת העיריות, בעקבות ועדת קנאי.
<נתן בביוף: אני שוב לא רוצה לדבר בשם משרד המשפטים, אבל בהתייחס לתקופת המידע – מחיקה או התיישנות.
<נתן בביוף: אנחנו באים בדברים בינינו ואנחנו בסופו של דבר נעלה את זה לשר להחלטה.
<נתן בביוף: נקווה שזה יקודם במהרה.
עדי קול: אוקיי, אז קודם כל אנחנו נקיים דיון נוסף בעוד שבועיים, בתחילת יוני.
<שלומית אבינח: לפני שבועות.
עדי קול: בסדר, אנחנו נראה.
עדי קול: אנחנו נקיים דיון בעוד שבועיים ואנחנו נקבל תשובות גם מכם לגבי מועד לשאילתה ולגבי העובדה שסגרתם את הנושאים הכספיים, ואנחנו מקווים לקבל תשובה היכן אתם רוצים לעשות - - -
<נתן בביוף: אני לא בטוח שבשבועיים נסיים את העניין.
עדי קול: אנחנו מבקשים שתסיימו את זה תוך שבועיים, כדי שנוכל להתקדם.
עדי קול: אנחנו מדברים פה על חוק, ואני יודעת שזו לא אשמתכם ואתה חדש בדיון ואני אשחרר אותך מיד אחריו, כי סיימנו את זה.
עדי קול: אני רק רוצה להגיד שאנחנו מדברים פה על חוק שלא מקוים כבר שש-שבע שנים, ואנחנו רוצים למצוא דרך להביא אותו לידי ביטוי כמה שיותר מהר, ולכן אנחנו ממהרים.
<נתן בביוף: אנחנו נדווח לכם.
<נתן בביוף: במידה ונסיים את זה תוך שבועיים – מה טוב.
<נתן בביוף: אם לא – נדווח לכם.
<אבנר פלור: אפשר לשאול שאלה בבקשה, לגבי העירייה?
<אבנר פלור: בעצם העירייה מעסיקה את הנהגים או את כלי הרכב מאיזה שהוא גורם חיצוני, נכון?
<אבנר פלור: אז לאותו מיקור חוץ יש את קצין הבטיחות.
<קריאה: יש לו.
עדי קול: כאן תהיה גישה למרשם הפלילי, זאת אומרת שיהיה יותר מידע.
עדי קול: יוכלו לראות בדיוק איזה עבירות הוא עשה ופסילה.
עדי קול: להם תהיה גישה יותר רחבה ממה שיתנו לקציני הבטיחות.
עדי קול: אני שוב מודה לכם, ואני אומרת לפרוטוקול שאני אשמח בעוד שבועיים לדעת.
עדי קול: לא אתם צריכים להגיד את נוסח החוק, אבל שהחלטתם על התיקון ואיזה סעיף הוא יהיה, כדי שנוכל להתקדם.
עדי קול: שבועיים זה המון זמן.
עדי קול: בבקשה, לפרוטוקול, שם ותפקיד.
<יהודה-אודי בן-ארי: אודי בן-ארי, יזם סעיף החוק להקמת המאגר.
<יהודה-אודי בן-ארי: אז קודם כל אם זה ייצא לפועל, מה שנאמר פה, אז אני מאד אשמח כמובן.
<יהודה-אודי בן-ארי: אני לא אפרוש את כל היריעה אלא במועד הראוי, ואני סומך על גברתי יושבת הראש, בהמשך, לפתרון הבעיה בכללותה.
<יהודה-אודי בן-ארי: אני רק אגיד בשתי מילים, שמבחינתנו הבעיה העיקרית היא בכלל לא המאגר החיצוני.
<יהודה-אודי בן-ארי: מה שהסתבר, לפחות מנקודת מבטינו, הוא המצב של המידע בפנים, בתוך המערכת.
<יהודה-אודי בן-ארי: תשכחי את המאגר החיצוני בכלל, תשכחי את הציבור.
<יהודה-אודי בן-ארי: יש את אותן שלוש נקודות ושלושה חסמים שאני דיברתי עליהם, שחובה לפתור אותם, שזה הנושא של ההמצאה, ההפקדה ועיבוד המידע בנקודת הקצה בבית המשפט, בקבלת ההחלטה במעמד צד אחד, לא במעמד צד אחד.
<יהודה-אודי בן-ארי: שלושת החסמים האלה חייבים להיפתר.
<יהודה-אודי בן-ארי: יש אפשרות לפתור אותם וזה קודם כל למטרות של המדינה.
<יהודה-אודי בן-ארי: כי היום, אני רק רוצה, איך אומרים לגמרי במקרה יש פה את הנוהל הפנימי של משטרת ישראל, שמסביר מה קורה כששוטר עוצר נהג.
<יהודה-אודי בן-ארי: זה התהליך שהוא אמור לעשות.
<יהודה-אודי בן-ארי: אנחנו לא נלאה את הוועדה פה בכל הפרטים ובכל תרשימי הזרימה, אבל הדבר הזה מסביר את המורכבות והבעייתיות של המצב הקיים.
<יהודה-אודי בן-ארי: בעוד שאנחנו חותרים למצב של נתון חד ערכי בזמן נתון – פסול, לא פסול, בדיוק כמו שיש לבן אדם חשבון בנק – הוא יודע הוא בפלוס או שהוא במינוס.
<יהודה-אודי בן-ארי: אף אחד לא אומר לו – רגע, התוצאה שאני אומר לך עכשיו היא אינדוקטיבית בלבד ותחזור אלי עוד כמה ימים ותמציא לי ולא תמציא לי.
<יהודה-אודי בן-ארי: ולכן אני לא ארחיב את היריעה מעבר לזה.
<יהודה-אודי בן-ארי: אנחנו נרצה לגעת בדברים.
<יהודה-אודי בן-ארי: אני רוצה להגיד שמאז שהדברים התחילו להתגלגל גם פה וגם לא פה, ואני רק אגע בנקודה אחת.
<יהודה-אודי בן-ארי: יש איזה שהוא טוויסט של איזה שהוא רעיון שלעניות דעתי יכול להקל גם על משרד התחבורה, ובמילה אחת: במקום להקים מאגר פסולים, להפוך את היוצרות.
<יהודה-אודי בן-ארי: לפרסם את מאגר בעלי הרישיון – שלב אלף.
<יהודה-אודי בן-ארי: זה מידע שכל אחד אמור להיות מסוגל לקבל אותו.
עדי קול: אבל יש את הבעייתיות - - -
<יהודה-אודי בן-ארי: שנייה, לא, לא, אני אסביר למה לא.
<יהודה-אודי בן-ארי: בדיוק זה העניין, אני אסביר למה לא.
<יהודה-אודי בן-ארי: קודם כל, בעלי הרישיון – משרד התחבורה לא מתווכח שיש להם רישיון – נכון?
<יהודה-אודי בן-ארי: קודם כל תעלה את זה.
<יהודה-אודי בן-ארי: דבר שני, יש היום אי בהירות בחוק, יסכימו איתי פה משרד המשפטים וכן הלאה, בדיבורים שדיברתי איתם.
<יהודה-אודי בן-ארי: כשבן אדם פסלו את רישיונו, למרות שהם טוענים שזה שווה בטלות רישיון, זה לא נכון.
<יהודה-אודי בן-ארי: ולכן, צריך לשים הבהרה שאומרת, אחרי שיש את המאגר הפתוח של בעלי הרישיון: נהג שנפסל רישיונו מעל תקופה X, נגיד שנה, רישיונו בטל ונגרע מהמאגר.
<יהודה-אודי בן-ארי: עכשיו, לא נכנסתי ללוח הזמנים.
<יהודה-אודי בן-ארי: משרד התחבורה הוא שיקבע מתי, בעוד שקודם הם אמרו שאנחנו לא יכולים לעשות את זה בזמן אמת, להכניס אותו למאגר.
<יהודה-אודי בן-ארי: אני אומר תגרעו אותו כשאתם רוצים.
<יהודה-אודי בן-ארי: כשאנחנו נפתור את שלושת החסמים, הכל ייעשה On Line.
<יהודה-אודי בן-ארי: ואז בן אדם בא, ואני דיברתי עם חברי קציני הבטיחות ארוכות, הוא בא, הוא נכנס למאגר, הוא רואה – הוא נמצא שם, הוא לא נמצא שם.
<יהודה-אודי בן-ארי: זה הכל.
<יהודה-אודי בן-ארי: ולכן זה מאפשר דבר מיידי.
<יהודה-אודי בן-ארי: בטח שזה מאפשר לגבי אנשים שהם בפסילה כבר שנים, שאתה לא יכול להתווכח אם זה תקף לא תקף, אם הוא מגיש ערעור לא ערעור.
<יהודה-אודי בן-ארי: יש אנשים, בן אדם שנפסל רישיונו ל-10 שנים לפני שנתיים, כל ההליכים המשפטיים נגמרו.
<יהודה-אודי בן-ארי: זה מאפשר ישר לראות אותו.
<יהודה-אודי בן-ארי: ואת שאר הדיון, אני סוגר את הסוגריים, ומתי שגברתי תרצה, אנחנו נרחיב על זה – נקודה-נקודה.
עדי קול: לכן פתחתי ואמרתי שאני חושבת שאנחנו צריכים למצוא לזה פתרון.
עדי קול: כל פתרון אתה מרגיש תמיד שהוא לא בדיוק.
עדי קול: אני אשמח אם תתייחסי להצעה הזאת.
<חוה ראובני: אני אוכל להגיב לזה בקצרה, בגלל שלנושא הזה כבר הקדשתי לו לא מעט מחשבה.
עדי קול: ובאמת אין פתרון?
<חוה ראובני: לגבי הסרת החסמים, זה לא אצלי, זה בין הנהלת בתי המשפט למשטרה.
<יהודה-אודי בן-ארי: זה נכון.
<חוה ראובני: אני שומעת, ליוויתי אין ספור ישיבות סביב מאגר הפסולים, שממנו אני שומעת כמה זה מורכב וכמה נתונים בעייתיים זה כולל.
<חוה ראובני: אני אהיה הראשונה שאברך אם יימצא הפתרון להסיר את החסמים האלה.
עדי קול: בנושא ההפקדה, ההמצאה וכו'.
<חוה ראובני: שנית, לגבי אחד החסמים אני יכולה להגיד שהיה פסק דין של בית המשפט העליון במהלך חג הפסח, פסק דין בעניין ג'אבר, שקרא לשקול לבטל את חובת ההפקדה בכלל.
<חוה ראובני: אני מזמנת ישיבה אצלי לכל הגורמים הרלבנטיים.
<שרית פילפסון: במסגרת הסמכות לחשב את ימי הפסילה - - -
<יהודה-אודי בן-ארי: הקאץ' זה שהוא מונע את המידע, חברתי.
<שרית פילפסון: במשרד התחבורה.
<שרית פילפסון: זה החלק השני פשוט - - -
<חוה ראובני: בסדר, אבל זה כבר עניין של כוונה.
<חוה ראובני: מתברר שכשאומרים חישוב פסילה, אנשים שונים חושבים דברים שונים.
<חוה ראובני: זה מה שהתברר לנו אחרי פסק הדין.
<חוה ראובני: בית המשפט שם העלה שאלה האם יש טעם ותועלת בחובת ההפקדה, שיש על זה דעות שונות.
עדי קול: אבל יש חלופה אחרת.
<חוה ראובני: הטענה מה זה מוסיף?
עדי קול: זה לא מוסיף כלום?
<חוה ראובני: אני לא יודעת אם זה כל כך כלום.
<חוה ראובני: בכל אופן, אני ביקשתי לזמן אצלי ישיבה עם כל הגורמים שקשורים לנושא הזה, ואנחנו נשקול בלב פתוח את השאלה האם אנחנו צריכים להידבק לדפוס המסורתי הזה של חובת ההפקדה – כן או לא, והאם זה מועיל או האם זה מיותר.