GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורן פרסקי: אז חל שינוי בנוסח והציעו 30 יום שלפניו לא ניתן להציע הצעה, זאת אומרת שיהיה תהליך ראיונות מושכל במשך חודש ימים ואז תצאנה ההצעות ושבוע ימים לתשובות.
<אורן פרסקי: בעיניי זה לא עקרוני כל כך כמה ימים אנחנו נותנים ואפשר לדבר על זה ואפשר לנסות להגיע לאופטימום.
<אורן פרסקי: קושי שאני ראיתי בהצעה השנייה שעברה במועצה זה שהמועד של 7 ימים מוסב או תלוי במועד קבלת ההצעה.
<אורן פרסקי: מועד קבלת ההצעה זה לא מועד אחד אובייקטיבי, זה יכול להיות שונה לכל אחד, זה יכול להקשות עלינו בשלב האכיפה.
<אורן פרסקי: לכן צריך לחשוב עוד טיפה.
<אורן פרסקי: לדעתי זה עדיין טעון ליבון.
<אורן פרסקי: שמעתי שאולי יש רעיון לעשות את זה כהוראת שעה.
<אורן פרסקי: גם הוראת שעה צריכה שיהיו לה ידיים ורגליים.
<אורן פרסקי: אני מציע, אנחנו צריכים לשבת ישיבת בזק בעניין הזה, אולי אפילו היום, לפני שנצא מפה, ו - - -
עדי קול: אנחנו החלטנו להעניק לכם את החדר שלנו, אם אתם רוצים לעשות ישיבת בזק.
<אורן פרסקי: כל דבר שייצא מאיתנו כדבר מוסכם חייב לקבל את אישור המועצה, כי אחרת אין חקיקה.
<אורן פרסקי: חוה דיברה איתי בדרך לפה, אני לא יודע איך היא תעשה את זה, אבל את ברת שיחה איתה, צריכים לדחוף אותה, כי אין לנו הרבה זמן.
<אורן פרסקי: בלשון המעטה.
עדי קול: אין לנו הרבה זמן לפי לוח הזמנים.
<אורן פרסקי: בכל אופן, אם התכנסנו סביב הרעיונות האלה, אז כבר עשינו דבר גדול.
<אורן פרסקי: אני רק לא רוצה - - -
עדי קול: אני רוצה להגיד לסטודנטים שאיחרו, מצפה לכם סבב של תודות ללשכת עורכי הדין, שעשתה תהליך, והיה פה יושב-ראש הלשכה, תהליך באמת מאוד יפה, בתקופה מאוד מאוד קצרה עשו תהליך בעקבות פנייה שלכם ואני חושבת שמגיע להם התודה והכבוד על זה.
<אורן פרסקי: אז עוד נשאלת השאלה אם ניתן באמת לחוקק את זה לפני ה-15.
<אורן פרסקי: כל אלה שעושים את הראיונות צריכים להיערך לזה.
<אורן פרסקי: אני לא יודע בדיוק איך הם יעשו את זה.
<אורן פרסקי: הירידים באוניברסיטאות נקבעו למועדים מסוימים.
<אורן פרסקי: אני לא יודע אם זה ניתן.
עדי קול: בואו נראה מה אנחנו יכולים לעשות.
עדי קול: אז קודם כל שוב תודה, באמת, על המהלך והתהליך, ואורן, אנחנו שמענו אותך בפעם הראשונה ואת הקושי וההתנגדות ועברנו איתך את התהליך ואני באמת מאוד מעריכה את שיתוף הפעולה והליווי הצמוד, וכמו שאתם מתארים לעצמכם גם שרית דיברה איתי בטלפון.
עדי קול: עכשיו שלומית אצלכם.
עדי קול: אנחנו היום בעשירי, יש לנו חמישה ימים והשאלה שלי אם אנחנו יכולים לעשות את זה.
עדי קול: אני בנויה להפעלת לחץ, השאלה אם זה יעבוד ועל מי ואיפה.
עדי קול: איפה אתם עומדים?
<שרית שפיגלשטיין: אנחנו קיבלנו את הנוסח מהלשכה, אתמול בבוקר, ואז התחלנו לעבוד עליו.
<שרית שפיגלשטיין: עברנו עליו.
<שרית שפיגלשטיין: היה איזה שהוא קושי מסוים שאנחנו חשבנו שצריך לסדר אותו.
<שרית שפיגלשטיין: הוא התייחס יותר לטופס הטכני הפרוצדוראלי ואנחנו חשבנו שצריכה להיות אמירה מהותית, אבל בעיקרון מדובר על אותם רציונלים.
<שרית שפיגלשטיין: אנחנו מסכימים עם הרציונלים האלה ולכן ניסחנו איזה שהיא הוראת שעה שכבר הבוקר שלחתי אותה.
<אורן פרסקי: אני לא קיבלתי אותה.
עדי קול: זה כבר אצל חוה מרצקי?
<שרית שפיגלשטיין: אז ניסחנו הוראה - - -
<אורן פרסקי: שמתם לב שהכנסתי תאריכים לשני טפסים?
<אורן פרסקי: תסתכל על זה, זה צבעוני, זה חלק מהתיקון.
<שרית שפיגלשטיין: לא יודעת, הנוסח שאנחנו התייחסנו אליו זה הנוסח של אתמול בבוקר.
<שרית שפיגלשטיין: מאז ניסחנו נוסח, הוא - - -
עדי קול: רגע, עמי, אתה לא היית עד עכשיו, באת לעשות בעיות?
עדי קול: באת לעזור?
<עמי ברקוביץ': אני מנסה, למרות שיש חולקים, אני מניח.
<שרית שפיגלשטיין: הנוסח עבר במשרד המשפטים, מנכ"לית משרד המשפטים אישרה אותו.
<שרית שפיגלשטיין: זה נוסח של הוראת שעה, כיוון שאנחנו חושבים שהדבר צריך להיעשות בהוראת שעה.
עדי קול: לכמה זמן?
<שרית שפיגלשטיין: רק למועד הזה, ואחריו נעשה חשיבה - - -
<אורן פרסקי: ואז נעבד את זה בצורה יותר - - -
עדי קול: אבל עם אמירה שאנחנו מתכוונים לעשות תהליך חקיקה מסודר לפעם הבאה, כדי שזה לא - - -
<שרית שפיגלשטיין: זאת לא אמירה שאת יכולה לכלול אותה בהוראת השעה.
עדי קול: לא, אבל איזה אמירה שלכם.
<שרית שפיגלשטיין: האמירה היא אמירה שלנו ואנחנו - - -
<עמי ברקוביץ': המפתחות הם בידי הלשכה.
עדי קול: אתם כללתם אמירה כזאת?
<אורן פרסקי: אם זאת תהיה הוראת השעה, אז בוודאי שאנחנו נשקוד על זה יחד עם משרד המשפטים כדי לעשות את זה הוראה קבועה.
<שרית שפיגלשטיין: עם המועדים, זה משהו שצריך לדבר עליו.
<דנה דורון: אנחנו מסכימים.
<דנה דורון: 30 יום זו תקופה מאוד ארוכה.
<דנה דורון: אני חושבת שדווקא הפרקליטויות, שיש להן אפשרויות ומבחר לא קטן של פרקליטים, היה יכול להתארגן על זה בצורה יותר מהירה.
<דנה דורון: אני חושבת ש-30 יום זה - - -
<אורן פרסקי: אפשר לעשות 21 יום, לעשות באמצע.
עדי קול: הכוונה המקורית הייתה לשבועיים, לא?
<אורן פרסקי: המקורית הייתה שבועיים-שבועיים.
עדי קול: רואי צור.
עדי קול: אתה חושב שאולי בדיון רביעי כולם מכירים אותך, אבל לא.
<רואי צור: לא, אני יודע שלא.
<רואי צור: גם אנחנו, מבחינת נציגי סטודנטים, מראש אנחנו חושבים שההארכה ל-30 יום, בטח אם מדובר במחזור הנוכחי, סך הכול הכיוון מבורך, אבל זה קצת הלך לדעתנו יותר מדי רחוק מבחינת הזמנים.
עדי קול: אז אנחנו מתכוונים לשבועיים ושבוע?
<יהודה בן יעקב: אני אגיד שאנחנו בעצם, כמשרד משפטים, מכבדים את הזמן שבוחר הגוף המחוקק.
<יהודה בן יעקב: אפשר לדבר על זה, אבל בסופו של דבר אתם תהיו אלה שתגידו כמה זמן.
<אורן פרסקי: אצלנו לא היה רוב לחודש, אבל אחרי ששמעו את הפרקליטות - - -
<שרית שפיגלשטיין: היה רוב לשבועיים ואז שמעו את הפרקליטות?
<שרית שפיגלשטיין: זה מה שאתה אומר?
<אורן פרסקי: אני הבאתי הצעה שבועיים, שמעו את הפרקליטות ואז מישהו מבין הנוכחים הציע חודש ושבוע, וזה עבר.
<שרית שפיגלשטיין: אבל זה נשמע הרבה, 30 יום.
<רואי צור: גם לנו זה נשמע הרבה.
<אורן פרסקי: מבחינתי, עוד פעם, השאלה אם זה יעבור במועצה.
<אורן פרסקי: כפשרה, גם לשמוע את הפרקליטות ולעשות את זה 21 יום ועוד שבעה ימים, כך שכל הסיפור נגמר בחודש, שזו גם הייתה הכוונה המקורית.
עדי קול: בינתיים אתה רוצה שאנחנו נעדכן אותך?
<דנה דורון: - - - זה נופל השנה על פסח.
<דנה דורון: אם אנחנו בדיוק בהוראת שעה לשנה הזאת, אז אנחנו צריכים לחשוב לגבי השנה - - -
עדי קול: 30 יום זה נראה לי - - - השאלה שלי טכנית.
עדי קול: אתם יכולים לשבת עם אורן עכשיו על הנוסח כדי שאני אלחץ, כדי ש - - -
עדי קול: ואיך אנחנו עושים שחוה תעשה הצבעה טלפונית היום או מחר?
<אורן פרסקי: אנחנו הולכים לגבש משהו שהוא - - -
<עמי ברקוביץ': לא, אבל השאלה מה הפרוצדורה של משאל טלפוני במועצה.
<אורן פרסקי: הפרוצדורה היא לא פשוטה.
<אורן פרסקי: קודם כל צריכים לנסות לקבוע ישיבה ואז מקיימים דיון ואם אין קוורום אז - - -
עדי קול: יש משהו עם פרוטוקול שהייתי צריכה לחכות לו, זה מה שאני יודעת.
עדי קול: חיכינו לפרוטוקול.
עדי קול: חוה אמרה לי - - -
<אורן פרסקי: היא לא יכולה לקבוע מלכתחילה הצבעה טלפונית, אין דבר כזה.
<אורן פרסקי: היא חייבת לזמן את המועצה, אם יש לה קוורום אז מקיימים דיון ומחליטים - - -
<עמי ברקוביץ': ותוך כמה זמן, נניח שהיא מכנסת בעוד שעה, למתי היא יכולה לכנס את המועצה?
<אורן פרסקי: היא יכולה לעוד יומיים, משהו כזה.
<אורן פרסקי: אבל אני לא יכול לדבר בשמה.
<אורן פרסקי: היא יושבת ראש המועצה.
<עמי ברקוביץ': זה על הקשקש.
<רועי כהן: בכל מקרה אנחנו נודיע לעורכי הדין.
<רועי כהן: גם אם זה אושר, איך תודיע לעורכי הדין?
<רועי כהן: הם כבר קבעו.
עדי קול: לא, הקביעה היא לא התשובה.
עדי קול: את השבת אנחנו לא נצליח לשנות, אנשים שקבעו כבר לשבת, יהיו להם ראיונות בשבת, לצערי הרב.
<שרית שפיגלשטיין: אבל הכללים מתייחסים ל - - - מי שעדיין יקיים ראיון מפר את הוראת השעה.
עדי קול: השאלה אם מי שתיאם כבר מראש.
עדי קול: אנחנו לא נצליח בשלושה ימים, לזה אנחנו לא נוכל להתייחס, אבל השאלה שלי אם אנחנו נעשה עכשיו הפסקה של עשר דקות ותדבר עם חוה ותראו רגע אם אפשר לעשות את זה טכנית, כדי שנראה מה אנחנו קובעים?
עדי קול: אורן?
<אורן פרסקי: הייתי רוצה לשבת איתם קודם, לדעת - - -
<שרית שפיגלשטיין: על הנוסח?
עדי קול: לא, אם יש היתכנות טכנית קודם כל.
עדי קול: נברר אם תוך שעה יש לכם נוסח, מה עושים.
עדי קול: אז אנחנו ניקח שבע דקות הפסקה ונראה אם אנחנו יכולים לעשות - - -
<דנה דורון: אחרי שהמועצה מחליטה, מאשרת, כמה זמן - - -?
עדי קול: כמה זמן אתם צריכים - - - ?
<אורן פרסקי: זה חתימת שר.
עדי קול: אם הוא יצליח היא תהיה.
עדי קול: שבע דקות הפסקה, בעשר וחצי נתכנס שוב.
עדי קול: אם הגענו עד לכאן, אורן, בוא נעשה את זה.
<אורן פרסקי: נשתדל.
עדי קול: טוב, חוה מרצקי בבית משפט ולמרות רצוני העז לבטל את הדיון שלה, סתם, להתקשר גם לשופט, אנחנו לא נעשה את ההפסקה הזאת.
עדי קול: אני מבינה שיש לנו שתי בעיות, אחת איזה שהיא התאמה של הנוסח שלכם, שאני לא יודעת כמה זמן אתם צריכים לזה.
<שרית שפיגלשטיין: לא יודעת, לא נראה לי שהרבה.
<אורן פרסקי: לא הרבה, תוך שעה אנחנו - - -
עדי קול: תוך שעה אתם יכולים לסגור את זה.
עדי קול: אני לא יכולה לכנס דיון נוסף עוד שעה ואני גם לא אעשה לכם את זה.
עדי קול: 10:30, אז נגיד עד 12 אתם תודיעו לי אם יש לכם נוסח ואם דיברתם עם חוה מרצקי, זה בסדר?
עדי קול: כדי שאני אנסה.
<אורן פרסקי: אני מבין שיש דאגה איך אנחנו באמת נפעיל את הדבר הזה.
<אורן פרסקי: אפילו אם אנחנו נגיע לנוסח מוסכם, אפילו אם נצליח לעבור את המועצה ואפילו אם נצליח לקבל חתימה של השר, איך ניתן פומבי לדבר הזה.
<אורן פרסקי: אנשים לא יידעו, תכניות נעשו, ירידים באוניברסיטאות.
עדי קול: טוב, אז קודם כל יש כלי מאוד מאוד משמעותי שנקרא התקשורת.
<אורן פרסקי: סליחה רגע, אם נתחיל ברגל שמאל, שתהיה אנדרלמוסיה מצד אחד, לא תהיה אכיפה מצד שני, אז עשינו שירות דב לעניין.
<אורן פרסקי: אני מזמין לשקול עוד פעם אם לא צריך להמתין, לראות שזה מה שהשגנו במסגרת הזמן שהיה לנו ואנחנו נשנס מותניים לקראת המועד הבא.
עדי קול: אני מוכנה להעלות את זה לדיון.
עדי קול: תראו, אני אגיד לכם מה, אני חושבת שאחד הדברים שאנחנו ניסינו לעשות לגבי הנושא של שבת ובגלל זה גם יצאנו עם זה לתקשורת וקריאה למשרדים להתיישר לגבי זה, זה לעשות איזה שהוא אקט חינוכי, לנסות לקרוא לאמנה מוסרית.
עדי קול: לא הצלחנו, בכל זאת עורכי דין.
עדי קול: אבל לראות איך אנחנו מצליחים לשדר איזה שהוא מסר שזה לא מקובל ושאנחנו רוצים שזה ייראה אחרת.
עדי קול: אני חושבת שגם ככה דיברנו על יכולת אכיפה מוגבלת שלכם לגבי המשרדים שכבר קיימו ראיונות, שאנחנו יודעים עליהם, ולגבי - - - ולדעתי הדרך כרגע היא כן לשדר מסר למשרדים, אלה המועדים שאנחנו רוצים, אנחנו רוצים שלא תלחיצו את הסטודנטים, אנחנו רוצים שתיתנו את פרק הזמן הזה.
עדי קול: יכולת האכיפה שלכם, לא נעים, אני אומרת את זה לפרוטוקול, היא גם ככה מוגבלת, ולכן חשוב לי באיזה שהוא מקום המסר החינוכי והאמירה שאנחנו עושים.
עדי קול: עוד משפט אחד.
עדי קול: אני חושבת, כיוון שאנחנו יודעים שאת תהליך החקיקה הזה ליוותה התקשורת, גם כתבת של ממון וגם אחרים, ברגע שנחליט את זה אז תצא הודעה לתקשורת עם השינוי הזה וכיוון שהתאחדות הסטודנטים למשפטים הארצית נמצאת כאן, אני מניחה שגם הם יוכלו לעזור בהפצה של הכללים האלה ולכן זה פחות מטריד אותי.
<מתן מרידור: אם יש קריאה ציבורית שאין בצידה תקנה מסודרת, אין בה - - -
עדי קול: נכון, היא לא עבדה, ניסינו את זה.
עדי קול: ניסינו וזה לא עבד ולכן התקנה.
<עמי ברקוביץ': זה ברור, השאלה אם יש אפשרות, הקשיים שדיבר עליהם.
עדי קול: עמי, אחד הדברים שגילינו במהלך התהליך הזה זה שתהליך הגשת התלונה והדיונים בלשכה הם מאוד בעייתיים.
עדי קול: יש כבר עכשיו אי אילו מקרים שאנחנו יודעים עליהם והסטודנטים מסרבים להגיש תלונה כי מפחדים מלחץ, ולכן זו שאלה אחרת.
עדי קול: איך הלשכה בכלל אוכפת?
עדי קול: הם דורשים שהסטודנטים ידווחו על משרדים שלא התנהגו ראוי, בהתאם לנורמה, הסטודנטים לא מדווחים כי הם מפחדים מהלשכה, גם ככה אין שום יכולת אכיפה.
עדי קול: אני חייבת להגיד.
עדי קול: יש מקרים רבים שהגיעו אל שולחני וברגע שהלשכה מבקשת שיזדהו בשמם ה - - -
<אורן פרסקי: איך היא תפעל אחרת?
עדי קול: אז אני אומרת, ללשכה גם ככה אין תהליך שלה שהיא הולכת ובודקת מי מקיים את ההוראה.
עדי קול: אז יש פה בעיית אכיפה כללית של הלשכה שאתם צריכים להיות מודעים אליה.
<עמי ברקוביץ': אנחנו מודעים, אבל עדיין יש הבדל בין לחוקק ויום לאחר מכן להוסיף נורמה אחרת שיש לה - - -
<עמי ברקוביץ': מה לא?
עדי קול: זה לא יום לאחר מכן, להוסיף נורמה אחרת.
עדי קול: זה הרעיון של הוראת שעה, שבודקים אותה ורואים איך זה עובד.
<עמי ברקוביץ': נכון, אבל אני מתכוון שהוראת השעה, התחולה שלה היא מיידית מאוד.
<עמי ברקוביץ': זאת אומרת אם מישהו רצה עד היום להשיב בסוף הראיון הוא לא יוכל לעשות את זה גם אם הוא מראיין במוצאי שבת, כשהנורמה תיכנס כנראה לתוקף ביום שישי, שזה דבר שמבחינת ההחלה המקובלת של כללים הוא חריג.
<עמי ברקוביץ': כמו שאורן אומר, זה יכול פשוט ל - - -
עדי קול: אז אתם יכולים לקבוע שהנורמה תיכנס ביום ראשון.
<שרית שפיגלשטיין: אבל אז זה לא יחול על מי שראיין בשבת?
<עמי ברקוביץ': זו אותה בעיה.
<דנה דורון: חברים, יש פה שתי בעיות.
<דנה דורון: אם אנחנו היינו עכשיו חודש לפני אז אנחנו לא היינו מזמנים אנשים לשלושה ימים ראשונים, אלא היינו פורסים את זה לכל החודש ימים.
<דנה דורון: אבל אנחנו מוכנים לספוג את זה.
<דנה דורון: אנחנו נצליח לעשות חצי מהתורה שיכולנו לעשות, אבל לפחות בואו נעשה את החצי.
<קריאה: מאיזה משרד?
עדי קול: הדיון הרביעי ואתם עוד לא עוקבים אחרי מי זו דנה?
<דנה דורון: גולדפרב זליגמן.
<דנה דורון: אנחנו מלחיצים את עצמנו בשביל - - - זה נכון, אף אחד לא יבטל את הראיונות בשבת וגם אני היום, שאני מראיינת ראשון עד רביעי, אני לא עכשיו אפרוס את זה לחודש ימים.
<דנה דורון: אולי, אבל כנראה שלא, בגלל שזה לא מהיום, זה יהיה רק מיום חמישי וזה ייצור רק בלגן טכני.
<דנה דורון: אז אנחנו נילחץ כולנו ונראיין באמת בזמן קצר, אבל עדיין אני חושבת על הסטודנטים שהפנייה היא שלהם והיתרון שלהם זה שיש לנו אפשרות לתת את החצי השני, שאוקיי, אתה מראיין בשבת בערב, אתה לא נותן תשובה עכשיו שבועיים.
<אורן פרסקי: אבל ספק כמה זה יחלחל לשטח.
עדי קול: עמי, המשרדים מאוד מאוד בלחץ.
עדי קול: הם הוזמנו לדיונים הקודמים, הם לא הגיעו.
עדי קול: זה לא שהם לא יודעים, כולם מעודכנים בתהליך, היו פה נציגים של משרדים, אני לא חוששת מהידע של המשרדים, אני חוששת מכמה מהר אנחנו נוכל לעשות את התהליך הזה.
<עמי ברקוביץ': אני חושש באותה מידה מהדברים.
עדי קול: כיוון שאני מקבלת את הטלפונים מהמשרדים ששואלים, מה קרה, מה היה בדיון, והם כולם אמרו לי 'אנחנו נתיישר אם תהיה הוראה של הלשכה'.
עדי קול: אחד אחד מהמשרדים התקשרו ואמרו ש'זה מה שאנחנו נעשה'.
<עמי ברקוביץ': אבל את פנית בטח מן הסתם למדגם מייצג, לא דיברת עם כלל משרדי עורכי הדין.
עדי קול: לא, דיברנו על ה-30 המובילים שהם היחידים שדרך אגב נלחצו עם השבת וראשון או שלישי.
עדי קול: המשרדים הקטנים לא נלחצו על השלושה ימים הראשונים.
עדי קול: אתה יכול להיות בטוח.
עדי קול: וגם ישבו פה, ישבה פה הילה, נציגת קודקס, היא עושה את התהליך של הרישום, היא שלחה לנו את הרשימה של המשרדים שאליהם צריך לפנות, כי הם המשרדים שנלחצו עם התהליך הזה.
עדי קול: אני מסכימה עם דנה שאומרת, שלפחות את הלחץ של הסטודנטים, שאותו באנו לפתור, נקל במובן הזה שהם לא יידרשו לתת תשובה במקום ואז גם מי שיעשה את זה בשבת יידע שהוא לא דורש תשובה במקום.
<דנה דורון: ואז סתם הוא יבוא בשבת.
עדי קול: לא, אני באמת חושבת שמי שהחליט לראיין בשבת, מגיע להם להיענש ולא להיות מסוגלים לדרוש מאנשים במקום לתת תשובה.
עדי קול: אני חושבת שזה ראוי, זה חלק מהעונש.
<מתן מרידור: מי שהסכים להתראיין, מגיע גם לו עונש.
עדי קול: אתה מכיר את הסטודנטים למשפטים ואת הלחץ שלהם.
<רואי צור: באמת עולה כאן שאלה של האכיפה.
<רואי צור: גם אם ההוראה הזאת תעבור, אני מעלה את זה לא כלא להעביר את ההוראה, אלא בהנחה שההוראה עכשיו עוברת איך אנחנו יכולים ליצור איזה שהוא מנגנון - - - אני יכול להציג גם לדוגמה, אנחנו, במועצות סטודנטים למשפטים, מקבלים גם ככה את הפניות.
<רואי צור: הבעיה היא שהלשכה בעצם דורשת, וזו דרישה הגיונית, מהסטודנטים להזדהות בשמם.
<רואי צור: השאלה אם אנחנו יכולים ליצור איזה שהוא מנגנון, שאנחנו, כמועצות, נקבל את התלונות, נעביר לכם ו - - -
<גלעד וקלסר: בסופו של יום צריך לקיים דיון משמעתי ובדיון המשמעתי צריך להעיד.
<עמי ברקוביץ': אבל דווקא בכללים האלה יש דפוסים.
<עמי ברקוביץ': זאת אומרת אם אתה יודע על מישהו שראיין לפני - - -
<גלעד וקלסר: הוא לא ישלח טופס.
עדי קול: הוא לא ישלח טופס, הם כבר מראיינים, יש אנשים שכבר סגרו.
<עמי ברקוביץ': בסדר, אבל אמורים לפי הכללים להציג בפניו אישור מהאוניברסיטה על שנה שלישית וכל הדברים האלה.
<עמי ברקוביץ': אתם לא יכולים את הטפסים האלה, לראות אם אכן היה או לא היה?
עדי קול: איך הטפסים יעזרו?
<דנה דורון: אז אתה יכול לדעת מי חתום עליו.
<עמי ברקוביץ': הוא אמור להציג אישור.
<עמי ברקוביץ': זאת אומרת כשאתה בא להתראיין אתה אמור להציג אישור שסיימת את הסמסטר הזה.
עדי קול: אבל כבר קיבלת את זה.
<קריאה: מדברים על הפרה של הכללים.
<עמי ברקוביץ': יפה, אם אתה יודע שמישהו ראיין קודם ואתה - - -
עדי קול: אבל זה לא יהיה כתוב באיזה שהוא מקום.
<קריאה: הסטודנטים הרי שולחים את קורות החיים עם גיליון הציונים, אבל - - -
<עמי ברקוביץ': אבל אין לו את האישור מהאוניברסיטה, שהוא צריך להציג.
עדי קול: בטח שיש את האישור.
<אורן פרסקי: הקושי באכיפה זה שיהיה לנו מידע, כי אנחנו פועלים לפי הדין המשמעתי.
<אורן פרסקי: בדין המשמעתי יש גם הוראות שמגנות על הנאשם.
<אורן פרסקי: אנחנו לא יכולים בלי תלונה, אנחנו לא יכולים בלי עדות, אנחנו לא יכולים בלי שם, אנחנו לא יכולים בלי עובדות.
<אורן פרסקי: אם יש את כל הדברים האלה, אנחנו נפעל ואם אנחנו נפעל במספר מקרים ויהיה לזה קול, אז אני מניח שזה ייתן הרבה לאכיפה.
<אורן פרסקי: אבל הבטיחו לנו כאן
<אורן פרסקי: שאנחנו נקבל מידע - - -
עדי קול: אני מניחה שזה חלק מהדברים שתצטרכו לדון בדיונים בעקבות דוח פרוקצ'ה על איך מתפקדת הלשכה, אבל אני לא חושבת שזה משהו שנוכל לפתור אותו כאן, לצערי.
<מתן מרידור: אני חושב שזה שללשכה יש בעיות לאכוף, יש לה בעיות לאכוף.
<מתן מרידור: תהיה לה בעיה לאכוף את יום שבת, תהיה לה בעיה לאכוף את ההודעה להחזיר בעוד שבועיים, כי יש לה בעיות אכיפה, זה לצערנו הרב קבוע בתוך העולם שאנחנו פועלים פה.
<מתן מרידור: אני מצטרף מאוד למה שאומרת דנה, שנכון לתת לסטודנט את הזמן הזה, אין סיבה שלא, 97% מהסטודנטים ישמעו על זה בזמן והמשרדים גם כן, 97% מהם יידעו את זה בזמן.
<מתן מרידור: יהיו 6% שלא יעשו, לא יעשו 3% כי לא שמעו, ו-3% כי מנסים לרמות.
<מתן מרידור: אלה שמנסים לרמות, הם יודעים שהם מרמים, הם ירמו גם היום ומה לעשות, או שיתפסו אותם או שלא יתפסו אותם, או ש - - -
עדי קול: עמי, אתה לא מקשיב.
<עמי ברקוביץ': אני מקשיב לגמרי.
עדי קול: גברים וחלוקת קשב.
<עמי ברקוביץ': גם אחרי שאמרת לי שטעיתי, אני רוצה לבדוק איפה טעיתי.
<מתן מרידור: אני לא חושב שאת הבעיה הזו נוכל לפתור פה, אני חושב שנכון להסיר את הלחץ מהסטודנטים, שבינינו גם לא למשרדים, אין בו שום טעם, הוא לא מייצר תועלת כלשהי.
עדי קול: טוב, אני אסיים את הדיון, בעיקר כדי לתת לכם לצאת לעבודה.
עדי קול: שרית ואורן, אני מבקשת שתשבו אחד עם השני, תעדכנו אותי ב-12, ונראה איך אנחנו מתקדמים.
עדי קול: השארת הודעה לחוה מרצקי?
עדי קול: אתה רוצה שגם אני אשאיר?
<אורן פרסקי: שתיים.
עדי קול: אני גם אשאיר לה הודעה.
עדי קול: ונהיה בקשר.
עדי קול: אנחנו מבלים כאן את שלושה הימים הקרובים, לכן אני כאן.
עדי קול: אם אתם רוצים, אתם יכולים למצוא אותנו כאן.
עדי קול: תעדכנו אותי מה קורה, מתגבש כרגע ניסיון למצוא פשרה באמת בנושא הזה.
עדי קול: ה-30 יום, מוסכם על כולנו שזה יותר מדי זמן ואנחנו בעיקר רוצים לא לחייב את הסטודנטים לתת תשובה, במיוחד כשאנחנו יודעים שאנשים ירואיינו בשבת בערב, כי הראיונות יישארו.
<מתן מרידור: בשבת.
עדי קול: בשבת, נכון, אני לא יודעת אם כולם יתעסקו עם יציאת השבת וכאלה.
עדי קול: שוב, אנחנו דיברנו על זה שגם יום ראשון זה פורים וזה גם ככה מקשה על הסטודנטים ועדיין אנחנו מבקשים שלפחות לא יצטרכו לתת תשובה במקום, כדי לא לתגמל את האנשים שבחרו לראיין.
<שרית שפיגלשטיין: אני חושבת שבהוראת השעה, בגלל הקרבה המאוד גדולה לראיונות שיהיו ביום שבת, אנחנו לא - - -
עדי קול: לא, בגלל זה אני אומרת שהדרך היחידה שנוכל להתמודד עם זה היא לא לחייב את הסטודנטים לתת תשובה במקום בשבת בערב, ואז ככה את מתגמלת את המשרדים - - - אם את מחייבת אותם לתת תשובה, את מתגמלת את המשרדים שראיינו בשבת ואני חושבת שזה לא ראוי.
עדי קול: אנחנו נדבר, נתעדכן ואנחנו נתקשר את זה ברגע שזה יקרה, כמה שיותר מהר.
עדי קול: אני מקווה שזה דיון אחרון שלנו.
עדי קול: שלום, צהריים טובים.
עדי קול: אני ממש מתנצלת על האיחור.
עדי קול: בדרך כלל אני יקית ומתחילה בזמן, אבל אנחנו באיחור קל.
עדי קול: בפתח כל ישיבה אני מסבירה קצת על הוועדה הזאת.
עדי קול: אתם מכירים וודאי הרבה ועדות אחרות בכנסת, אבל פחות מכירים את הוועדה לפניות הציבור, ולכן אני תמיד מסבירה.
עדי קול: הוועדה לפניות הציבור היא ועדה שקיימת בכנסת כבר 16 שנה, ויש לה את כל הזכויות של ועדה אחרת, פחות או יותר, סוג של.
עדי קול: כספים, חוקה, עבודה ורווחה.
עדי קול: רק ההבדל הגדול בינה לבין ועדות אחרות זה שהיא מתכנסת בעקבות פנייה.
עדי קול: פנייה של אדם, של תנועה, של גוף, של קבוצת אנשים שמעלים איזו שהיא סוגיה שהיא סוגיה משמעותית וראויה לדיון, ואנחנו גם מטפלים בפניות פרטיות שעולות מהפניות האלה, אבל גם מקיימים דיונים.
עדי קול: חשוב שתדעו, לכל מי שלא מכיר, אנחנו ועדה נשכנית, ואנחנו נתכנס את מספר הפעמים הדרוש עד שאנחנו נקבל את מבוקשנו.
עדי קול: אז אני כבר אומרת עכשיו, אני מניחה שזה רק דיון ראשון.
עדי קול: הפנייה שהגיעה אלינו וכמובן תוצג, מכיוון שזו ועדה לפניות ציבור אנחנו נותנים את המקום ואת הכבוד לפונה או הפונה שיתחילו ויפתחו את הדיון, אבל מיד אחרי שאני אגיד מספר מילים.
עדי קול: לא יודעת אם קיבלתם את מסמך מרכז המחקר והמידע של הכנסת שהוצא.
עדי קול: חלקכם וודאי קיבלתם וקראתם.
<שלומית אבינח: הוא חולק לכולם.
עדי קול: אני חייבת להגיד שאני מזועזעת.
עדי קול: זה נשמע אולי מילה קשה, אבל אני אתחיל מהסאב טקסט, לפני הטקסט.
עדי קול: גם הטקסט עצמו מזעזע ומטריד, אבל הסאב-טקסט שעולה מהדברים שנשמעו מהפרקליטות, גם מהתשובות שיתנו למרכז המחקר והמידע של הכנסת, וגם מהטקסט עצמו, שצוטט מדיונים קודמים, אומר – מי אנחנו שנדע אם היא באמת תיפגע, אם היא רוצה שהיא לא יבוא, שהוא יתרחק, שהוא יישב במקום אחר, שהוא לא יתקרב אליה – אז שתבקש.
עדי קול: זו התעלמות מוחלטת מהתפיסה שמדינת ישראל אימצה כבר לפני שנים, על מקומו ומעמדו וזכותו של הקורבן, וזה בעצם מן התנערות מהחוק ומהמטרה שלו.
עדי קול: החוק במפורש, החוק של מדינת ישראל ביקש להגן על זכויותיהם של נפגעי עבירה, והוא אפילו אמר – אנחנו מניחים שהסיטואציה שבה הנפגעת נמצאת היא כל כך קשה ומורכבת, שיהיה לה קשה להיות זו שתיזום את התהליך ותבקש אותו ותנהל את הדיונים בבית המשפט, ולכן אנחנו נותנים לאנשים אחרים את האופציה לעשות זאת.
עדי קול: ובכל זאת באה הפרקליטות ואומרת – אם היא רוצה, שתפנה.
עדי קול: לא נעשה.
עדי קול: אנחנו לא מוכנים.
עדי קול: זו אמירה לא מקובלת עלי, בטח לא כשהיא סותרת מפורשות את החוק, ואני חושבת שהתפקיד של הרשות המבצעת היא לבצע את הוראות החוק ולא להביע את עמדתה עליו.
עדי קול: זו לא פעם ראשונה שאנחנו שומעים בכנסת אמירות של הגורמים המבצעים שאומרים – אה, זה חוק שאנחנו לא מסכימים איתו ולכן אנחנו לא מקיימים.
עדי קול: המשפט שמצוטט כאן, אם אתם רוצים לראות בעמוד 9, בנושא אחר, מיד אני אגע בו.
עדי קול: עמוד 9 אמור: סעיף 8 לחוק נכלל בטעות או אי הבנה ולמעשה יש להתעלם ממנו כרגע.
עדי קול: זאת הדרך להתייחס להוראות, להחלטות, לקביעות.
עדי קול: אומרים אוקיי, עשינו טעות, לא רוצים, מצטערים.
עדי קול: אז גם ככה נראה שמתייחסים לחוק.
עדי קול: עשינו טעות, חוקקנו חוק שאומר שצריך לאפשר ולהגן על זכותה או זכותו של הנפגע עם שחרורו של העבריין, ואנחנו לא משתמשים בו.
עדי קול: יש חקיקה מדהימה בישראל.
עדי קול: החקיקה מאפשרת כמעט את הכל, רק היא לא מבוצעת.
עדי קול: אז חבל.
עדי קול: בשביל מה יש לנו את החוקים האלה?
עדי קול: יש שני חוקים שמדברים על הנושא שאנחנו מתעסקים בו, אפילו עוד חוק אחד נוסף.
עדי קול: אני חושבת שריבוי חוקים זה גם לא טוב, ויש פה שניים או שלושה חוקים שמתנגשים אחד בשני, ויוצא מצב שאף אחד לא יודע מי אחראי באמת.
עדי קול: ומי שאחראי באמת בסוף להגן על הקורבן, זה כמובן מי שתמיד עושה את זה בישראל, העמותות.
עדי קול: לא המדינה, לא הגוף שממונה על כך, אלא גוף שהוקם ביוזמה של אנשים פרטיים, מרכז נוגה, שבסוף אליהם המדינה אומרת תשלחו את הקורבנות לשם, שהם יטפלו בהם, שהם יפנו בשבילם, שהם יעשו את העבודה.
עדי קול: הנתונים מראים שכשהמדינה הייתה צריכה לפנות, היא לא פנתה.
עדי קול: בין 2005 ל-2007 היו חמישה צווי הגנה.
עדי קול: מאז יש 11 או מספרים גבוהים הרבה יותר, אבל המדינה לא פונה.
עדי קול: המדינה אומרת זה לא תפקיד שלי.
עדי קול: אם אנחנו מסתכלים, קראנו פסקי דין שמתארים מקרה שכבר היה צו הגנה, כבר התבקשו להרחיק את העבריין, ואז אמרו טוב, אבל יש לו דירה בבעלותו במקום הזה, מה, אנחנו נשכור לו עכשיו דירה אחרת?
עדי קול: יש לו דירה, אז נשלח אותו לדירה שלו, כי זה מסובך מדי למצוא לו מקום אחר לגור, תוך התעלמות מוחלטת, מוחלטת מהכאב ומהסבל, ובאמת מהפוטנציאל ההרסני והנזק העצום שיש לקורבן עבירת מין, כשהוא נתקל או היא נתקלת בפוגע.
עדי קול: האמת שאני חייבת להגיד שחשבתי שהדברים האלה עברו.
עדי קול: באמת, עברו מהעולם.
עדי קול: אנחנו מדברים רק על העיקרון, בקשת הצווים, אבל החוק מחייב את היישום והיידוע דרך המערכת.
עדי קול: המערכת אמורה ליידע את הקורבן, מערכת מנ"ע כשעבריין יוצא, שיש לו את האפשרות הזאת, את האפשרות להגיש בקשות להגבלות.
עדי קול: המערכת לא עושה את זה.
עדי קול: החוק חוקק בשנת 2004, אחרי זה חוק נוסף בשנת 2006, ועדיין לא טרחו לתקן את המערכת.
עדי קול: והמערכת הזאת היא גם זאת שאמורה לתקשר עם הקורבן.
עדי קול: לא שאני חושבת שזה ראוי שהקורבן יתקשר עם מערכת.
עדי קול: אני חושבת שהתקשורת ראוי שתהיה עם אנשים, תוך דיאלוג, תוך באמת גישה מתאימה.
עדי קול: אני חושבת שצריך להיות שם עובד סוציאלי שיבוא וידבר עם הקורבן ויציג לו את המצב, אבל כשאנחנו שואלים למה, זאת התשובה שמשרד המשפטים נתן.
עדי קול: נכון למועד כתיבת ההנחיה ונכון גם להיום, מערכת מנ"ע אינה מקבלת מהפרקליטות אינדיקציה ממוחשבת שלפיה ניתן לזהות תיק שעניינו עבירת מין.
עדי קול: את התשובה הזאת קיבלתי בוועדה הזאת בחמישה דיונים שונים: טכנולוגיה.
עדי קול: אין לנו משהו, הממשק לא מאפשר, אנחנו לא יודעים לסווג איזה עבירות מין ולא עבירות מין.
עדי קול: הפרקליטות רואה רק את כל התיקים, היא לא יודעת לסווג.
עדי קול: יוצא מצב שבסוף המערכת לא יודעת מי עבריין מין ואז היא לא יכולה להתריע ואז גם הקורבן לא יכול לדעת, ובסוף אנחנו מנובמבר שנת 2009, שזה מועד פרסום הנחיית פרקליטות המדינה, יותר מ-4 שנים מערכת מנ"ע לא מיושמת והקורבנות לא מיודעים באמצעותה, על הזכות שלהם.
עדי קול: אז יש לנו כאמור חוק, אבל החוק הזה במקרה הזה בעיני הוא אות מתה.
עדי קול: נכון שיש את מרכז נוגה שמיישם אותו ולוקח על עצמו, אבל כל עוד המדינה לא עושה את זה, היא מתנערת מהאחריות שלה ומפקירה את הקורבנות.
עדי קול: אני באמת אומרת לכם, אני אגיש, יש לי הצעת חוק שנמצאת כאן היום ואני אגיש אותה.
עדי קול: אני מקווה שיבואו חברי כנסת שאני אוכל להחתים אותם ואם לא אני אחתים אותם במליאה, שקודם כל תחייב את הפרקליטות להגיש את הבקשה הזאת, כשמדובר בקורבנות של גילוי עריות.
עדי קול: עם אבא שפגע בבת שלו, האם זה לא נראה לכם ברור מאליו שכשהוא יוצא מהכלא הוא לא יחזור לאותו בית, לאותה סביבה?
עדי קול: האם מישהו צריך להוכיח שתהיה פגיעה חמורה ושאינה עולה על הנדרש, כשהבן אדם הזה יחזור לחיק משפחתו ויוכל לשחזר חזרה?
עדי קול: מצד אחד יוכל לשחזר את העבירות, מצד שני יגרום לנפגעת לחוק בחשש, פחד תמידי.