GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: מקובל עלי שיש כללים, אבל שיהיו מפורסמים.
עדי קול: שקיפות זה הכי חשוב.
עדי קול: אתם רוצים להגיד שאישה בחודש שביעי?
עדי קול: תסבירו את זה, אבל זה בסדר חודש שביעי, אם הם יסבירו למה.
עדי קול: אבל איך אפשר לדעת?
עדי קול: התקף לב זה הומניטארי או לא?
עדי קול: נכים?
עדי קול: אני רוצה לדעת את הכללים, זה הכל.
עדי קול: רק שלט שאומר מי עובר במעבר הומניטארי.
עדי קול: שלא יצטרכו כל פעם ללכת לחפש את האיש עם המפתח.
עדי קול: הייתה פה שאלה שאולי לא רלבנטית, אבל אני אשמח לשמוע על עזרים טכניים לבדיקת משאיות.
עדי קול: אני לא יודעת, לא דיברנו על זה.
עדי קול: נציגות של מתפ"ש, נציגות במחסום שאמרו שיש, והסדרי תנועה שהועלו.
עדי קול: ודבר אחרון, אתם אמרתם, הפקעתם את האזור, אז מתי אמור להיות השינוי.
<ג'מיל סנדוקא: לא העילית את עניין איחוד משפחות.
עדי קול: איחוד משפחות.
<יהודה פרץ: אני חייב להפתיע אותך, הכל רשום, לא הייתי צריך להוסיף.
<שי שחף: יש מעברים שלא ניתן לראות בפנים מה קורה בהם.
<שי שחף: יש מעברים שאנחנו לא יכולים לראות מה קורה, אנחנו עומדים בחוץ והם סגורים מהצד הרשמי, מהצד ההוא אנחנו לא יכולים להיכנס ומהצד הזה הם סגורים בקרוסלה, ואין לנו שום אפשרות אפילו לעמוד, וזה נראה נורא ואיום.
<מאהר סוס: המשטרה בודקים את הרישיונות של הרכב גם במחסום ועושים כך תמיד.
<מאהר סוס: זה יום יום.
עדי קול: יש לו בדיוק שלוש דקות לענות, אז אנחנו לא יכולים להוסיף עוד נושאים.
<עופר הינדי: אז אני אענה בשלוש דקות.
<עופר הינדי: אלף אני שומע את האנשים ואני קשוב אליהם, ובאמת לא בציניות ולא קלישאה, אנחנו משתדלים ועושים את הכל על מנת לצמצם את הפגיעה.
<עופר הינדי: האם אנחנו מגיעים למצב האופטימאלי?
<עופר הינדי: כנראה גם בחיים לא נגיע למצב אופטימאלי.
<עופר הינדי: תמיד, כמו שאמר חבר הכנסת טיבי, גם אני, כשאני מגיע פתאום למעבר מכבים ב-443 ויש איזה פקק ואני עומד שבע דקות, אני, שאני בניתי את המעבר הזה, אני אומר וואלה, מי בנה אותו?
<עופר הינדי: זו המציאות.
<עופר הינדי: זו באמת המציאות.
<עופר הינדי: עכשיו, איך מצמצמים את זה?
<עופר הינדי: אני רוצה לומר, דיברו פה על נתיבי התחבורה הציבורית.
<עופר הינדי: תחבורה ציבורית, אלף לנו יש אינטרס ביטחוני לעודד תחבורה ציבורית, כי ככל שתהיה יותר תחבורה ציבורית, אנשים פחות ישתמשו, כמו כל דבר במדינת ישראל.
<עופר הינדי: לכן פתחנו את הנתיב לתחבורה ציבורית בקלנדייה, לכן תכננו אותו בשועפאט, לכן עשינו את זה.
<עופר הינדי: גם היום, הנושא הזה של כל הסדרי התנועה סביב מעבר קלנדייה מוכר וידוע.
<עופר הינדי: אני יכול לומר לכם שרק לפני שבוע התקיים אצלי מפגש עם אנשי תכנית אב לתעבורה בירושלים, עם אנשי עיריית ירושלים, עם אנשי משרד התחבורה.
<עופר הינדי: יש כמה תכניות פה לתכנן ולטפל, כולל יש כבר תקציבים לעניין הזה, להסדיר את כל התנועה מחדש במעבר קלנדייה.
עדי קול: היא הציגה לנו את זה בשבוע שעבר, הנציגה של משרד התחבורה.
<עופר הינדי: הדבר עכשיו שאנחנו מנסים, זה כל אחד בא עם הצד שלו, כי בסוף, שתביני, הפתרון של התחבורה הציבורית, שהוא מדבר, אז זה מכיוון אזור התעשייה עטרות למעבר קלנדייה, אבל אם לא יפתרו את הבעיה התנועתית בכיכר שמצפון למעבר, כל ההשקעה בנתיב התחבורה הציבורית היא לשווא.
<עופר הינדי: זאת אומרת אנחנו עכשיו מחפשים את הפתרון הכולל.
<עופר הינדי: לכן אני אומר לכם שאמרתי להם, חברה, אני לא יכול לאשר לכם תכנית עד שאני לא רואה פתרון מערכתי שמסדיר פה את כל התנועה.
<עופר הינדי: זאת אומרת זה לא רק להגיע עם האוטובוס למעבר קלנדייה מהצד הישראלי שלו בעניין הזה, אלא איך אתה פותר את כל הבעיה והפקקים, דקה אחרי שאתה עובר את המעבר.
<עופר הינדי: תסתכל על העניין הזה.
<עופר הינדי: אז קודם כל הנושא הזה על הפרק, עובדים עליו.
<עופר הינדי: אני מאד מאד רוצה שהוא יקודם, יבוצע.
<עופר הינדי: בעניין הזה אני חייב לומר.
<עופר הינדי: לגבי נציגות המנהל האזרחי – נציגות המנהל האזרחי, אלף הוקם רמת"ק ייעודי לעוטף ירושלים.
<עופר הינדי: יש מת"ק ייעודי.
<עופר הינדי: מת"ק זה מנהלת תיאום וקישור.
עדי קול: הייתי 30 שניות בצבא, וגם זה היה חוויה פחות - - -
<עופר הינדי: לא משנה, עזבי, את אף פעם לא תלמיד את ראשי התיבות.
<עופר הינדי: גם אני, עם הגיל שלי הבת שלי כבר באה עם ראשי תיבות חדשים.
<עופר הינדי: נציגות מת"ק יש וקבלת קהל גם במעבר הזיתים, גם במעבר קלנדייה היא נמצאת.
<מאהר סוס: אבל לא עונים לתושב הישראלי.
<עופר הינדי: תבוא בפעם הבאה.
<עופר הינדי: אלף אני לא מכיר את התלונות, לעדכן את זה.
<עופר הינדי: אני פעם ראשונה שומע את התלונות האלה.
<עופר הינדי: עורכת הדין קרן צפריר ונציגי שועפאט מכירים את הטלפון שלי.
<עופר הינדי: אני נפגש איתם שם.
עדי קול: מרגיש לא נעים שרק לי אין את הטלפון שלך.
<עופר הינדי: אני אומר, זאת אומרת אנחנו לא איזה שהיא מערכת אטומה פה, חירשת.
<עופר הינדי: מעולם, מעולם לא היה איזה מזרח ירושלמי או פלסטיני, שביקש ממני להגיע לנקודה מסוימת כדי לבחון מצוקה, בעיה שלא הגעתי.
<עופר הינדי: מעולם לא היה דבר כזה.
<עופר הינדי: מעולם לא קראו לי מהאגודה לזכויות האזרח, מעיר עמים, מבצלם, שביקשו להיפגש איתי ואמרתי אני לא מוכן.
<עופר הינדי: מעולם.
<עופר הינדי: אין אחד שיכול לבוא ולהגיד.
<עופר הינדי: כשאני שומע את הבעיות, אני לא יכול לתת פתרונות לכל הדברים.
<קרן צפריר: לא הכל בסמכותו.
עדי קול: לא, שנייה, קרן, קרן.
עדי קול: אתם יודעים מה, אני רוצה להגיד לכם משהו.
עדי קול: אני מאמינה, אוהבת, מעריכה את העבודה שלכם.
עדי קול: זה שאתם באים לפה ואף פעם לא אומרים גם מילה טובה, אם מגיע, ואם הוא תמיד עונה - - -
<עופר הינדי: לא, אני לא מצפה למילים טובות, זה בסדר.
<עופר הינדי: אני התרגלתי.
עדי קול: אני מצפה.
<קרן צפריר: ...
<קרן צפריר: ראש השנה בשנה שעברה נפגשנו.
<קרן צפריר: אבל העניין הוא וזה מה שאמרתי, שלא הכל בסמכותו ורק להבין מי אחראי - - -
<עופר הינדי: לא משנה, אני שופר טוב.
<עופר הינדי: תשתמשי בי.
עדי קול: אבל אם הוא עוזר ואם הוא - - -
<עופר הינדי: אני אומר לך שכל כולי פה הוא לצמצם ולמזער את הפגיעה של גדר הביטחון בכלל והמעברים בפרט, לאורך כל תוואי גדר הביטחון.
<עופר הינדי: אז לגבי הנציגות, היא קיימת.
<עופר הינדי: אם היא לא עובדת טוב, אנחנו נטפל בה.
<עופר הינדי: לגבי השירותים, נטפל בהם.
<קרן צפריר: ביקשנו נציגות במ"פ.
עדי קול: קרן, די.
<קרן צפריר: לעזור לך.
עדי קול: בסדר, אתם יכולים, אבל יש גבול גם לגבי מה שאתם יכולים לדרוש ממנו, כשהגשנו רשימה של כזה דבר.
עדי קול: אם נקבל תשובה, אתם יודעים, לחצי מזה, אתם תהיו מרוצים.
<עופר הינדי: לגבי השירותים במעברים – אלף בהגדרה, בנינו בכל המעברים.
<עופר הינדי: כנראה קרה פה איזה שהוא תהליך של הסלמה, עשו, לא תיקנו, אבל אנחנו חיים בעניין הזה.
<עופר הינדי: נתקן מה שצריך לתקן, נסדר.
<עופר הינדי: זה שעשו וונדליזם זה לא אומר שלא צריך להיות מטופל.
<עופר הינדי: אני רק אומר שבמעברים אנחנו מחזיקים בחוזה קבלן, אנשי ניקיון שמנקים את המעברים, מטפלים בהם, על מנת שאנשים באמת יוכלו לעבור במעבר נקי, מסודר, כל העניין הזה.
<עופר הינדי: אנחנו מחזיקים קבלנים ייעודיים שמנקים את המחסומים האלה.
עדי קול: אמרת יהודיים?
עדי קול: סתם, אני צוחקת.
<עופר הינדי: יעודיים, יעודיים.
עדי קול: אני עוצרת אותך, כולם רוצים, אבל המליאה נפתחה בשעה 11 ובעיקרון אין לנו אישור להיכנס אחרי המליאה.
עדי קול: אני מודה לכל המשתתפים.
עדי קול: בעניין כל הרשימה של דברים שעלו כאן, אנחנו נכתב מכתב לשר לביטחון הפנים ולשר הביטחון ונבקש תשובה לדבר הזה, ואנחנו נתכנס כאן בעוד חודש ואני מקווה מאד שעד אז, אני אשמח רק לקבל מכם תאריך.
עדי קול: אני לא רוצה לבוא.
עדי קול: אני לא רוצה להשתתף.
עדי קול: אני רוצה תאריך ואני רוצה שתקבעו.
<יהודה פרץ: תמני מישהו אחראי שיארגן את כל האנשים מכל קשת הגורמים.
עדי קול: קרן.
<קרן צפריר: אני.
עדי קול: כולל את כולם.
עדי קול: וכולל את הארגון הימני.
עדי קול: תודה לכל המשתתפים.
עדי קול: אני אסביר למי שלא מכיר את הוועדה הזו, הוועדה לפניות הציבור היא ועדה מיוחדת בכנסת, למי שלא מכיר, היא ועדה שאף אחד לא שמע עליה, אבל עכשיו שומעים עליה יותר, יש לה את כל הזכויות של ועדה רגילה בכנסת, כמו ועדות אחרות שאתם מכירים, כמו ועדת חוקה, חוק ומשפט ופנים וכספים, רק ההבדל בינה לבין ועדות אחרות, ואני פותחת כל דיון ומסבירה את זה, זה שהיא מתכנסת בעקבות פניית ציבור, פנייה של אדם או של ארגון או של קבוצת אנשים שמביעה מצוקה כלשהי.
עדי קול: אנחנו מטפלים בהרבה פניות ציבור פרטניות, אבל יש פניות שהן זועקות לשמים ומעידות על מצוקה ועל קושי של קבוצת אוכלוסייה גדולה יותר והפנייה הזאת היא אחת מהן.
עדי קול: אני נשאלתי השבוע איך הנושא הזה, תשע שנים אחרי בניית הגדר, מגיע עכשיו לכנסת.
עדי קול: לא הייתי פה, אז אני לא יכולה להסביר למה זה לא עלה קודם, אני מניחה שזה עלה בסוגיות כאלה ואחרות ואני גם מניחה שיש קושי לתושבי השכונות לפנות לכנסת, שאני מבינה אותו, ואני מעריכה את זה שפניתם.
עדי קול: אני חושבת שאנחנו מוסד שמייצג את תושבי מדינת ישראל, את האזרחים ואת תושבי הקבע ואני חושבת שצריך להקפיד שכל אזרח מקבל את הזכויות שמגיעות לו ומהפנייה כאן עולה מצוקה מאוד מאוד קשה.
עדי קול: אני שוב אומרת, לא מצוקה חדשה, לא שאנחנו לא מכירים אותה, אנחנו פשוט לא מדברים עליה.
עדי קול: הנושא של המשא ומתן המדיני נמצא בכותרות כל הזמן, רק לא מדברים על המשמעות של היעדר הפתרון ואני חושבת שהמצב של ירושלים, כל עוד לא מדברים על ירושלים, כל עוד אין פתרון בירושלים, משאיר שכונות שלמות, כל השכונות שמיד הפונים שמגיעים יגידו, ללא מענה, ללא מענה מוניציפאלי ראוי, ללא שירותים בסיסיים.
עדי קול: אנחנו בכלל לא מבינים מה המשמעות של לא לקבל דואר.
עדי קול: מי שחי בשכונה שזה מובן מאליו בה, לא מבין מה זה אומר כשצריך להזעיק מד"א ואי אפשר לקבל שירות ממד"א - - -
<מיכאל דור: אנחנו נציג את הדברים.
עדי קול: תציג.
עדי קול: אז אני אגיד, אחד הדברים שאנחנו מציגים, אנחנו מציגים את העמדה כמו שהיא מגיעה מהפונים, אנחנו נשמח לשמוע שהמצב שונה בשטח כמובן.
עדי קול: אבל בתור מי שחוותה את חוויית מחסום קלנדיה וכתבתי על זה, אני חייבת לספר לכם על ביקורי האחרון רמאללה.
עדי קול: כל מי שחצה את המחסום מכיר את מעגל התנועה שיש מיד כשעוברים אותו, מעגל תנועה מפחיד כשלעצמו, חברה שלי סיפרה לי שהיא עמדה בפקק שם, הגיע בחור פורע חוק, פתח לה את הדלת ואמר לה 'צאי מהאוטו', דחף אותה החוצה, לקח את האוטו וברח.
עדי קול: חוויה מפחידה, טראומטית, ועוד יותר טראומטית כשאין לך מה לעשות, כי אתה לא יכול להתקשר למשטרה, כי המשטרה לא מגיעה אליך בשכונות הללו למרות שהיא אמורה לעשות את זה.
עדי קול: וזאת באמת חוויה אישית של בחורה שאני שמעתי.
עדי קול: תחשבו שהיא צריכה להמשיך לעבור באותו מקום יום יום כדי ללכת לעבודה, המקום הזה הוא כל כך טראומטי בשבילה והיא לא קיבלה שום מענה לפנייה שלה, היא אפילו לא מתקשרת למשטרה, כי למה?
עדי קול: אז אנחנו מדברים על שירותי וכבאות ומד"א ודואר וביוב, וכל דבר שאנחנו, האזרחים במדינת ישראל הלגיטימית כביכול, מקבלים כמובן מאליו.
עדי קול: אני לא מוכנה להשלים עם המצב הזה, שיש אנשים שהם אזרחים סוג ב' שלא מקבלים את השירותים בגלל ש - - - תיכף נשמע למה.
עדי קול: אבל כל עוד מדינת ישראל לא מקבלת החלטה היא צריכה למלא את חובותיה כלפי התושבים ובעיניי זה ביזיון שזה לא נעשה אחרת.
עדי קול: אני מוצאת את עצמי אומרת יותר מדי פעמים את המילה 'ביזיון' ביומיים-שלושה האחרונים, אולי אני צריכה למצוא מילה אחרת.
עדי קול: אז אנחנו נפתח את הדיון ואני אתן לפונים קודם כל.
עדי קול: תמיד הוועדה לפניות ציבור נפתחת עם קולם של הפונים ואחר כך ננסה לשמוע את התושבים.
עדי קול: אני כבר אומרת עכשיו, יש לנו שעה לדיון הזה, כי יש לנו עוד דיון בעשר, זה רק התחלה.
עדי קול: יש המון בעיות, תהינו אם להתמקד בבעיה אחת, כמו לקחת את מד"א למשל ולהיכנס לעומק, או כיבוי אש ולהיכנס לעומק, אבל בתור התחלה אני רוצה שננסה להציג את הפריסה של הקשיים ואחר כך לנסות לראות תשובות של הגופים הממשלתיים ושל עיריית ירושלים.
עדי קול: אני מבינה שעיריית ירושלים נקלעה לסיטואציה הזאת וכמי שנקלע היא צריכה לתת לה פתרון.
עדי קול: אז אנחנו נפתח, בבקשה, עם מונייר, יושב ראש ועד תושבי צפון ירושלים.
<מונייר זגייר: כן.
<מונייר זגייר: שלום לכולם ובוקר טוב.
<מונייר זגייר: לי קוראים זגייר מונייר, אבו אשרף, אני הנציג של 64,000 תושבים שיש בירושלים הצפונית, אזור כפר עקב, אזור שכונת זגייר, אזור שכונת עטרות ואזור סאמי ראמיס.
<מונייר זגייר: אלה שהגדר הפרידה אותם מירושלים.
<מונייר זגייר: כבר ירושלים מחולקת.
<מונייר זגייר: יש לנו בעיות באזור של השירות לציבור, של הזכויות של התושבים שגרים שם, אלה שמשלמים לעירייה ולמדינה את החובות שלהם, שמגיע להם הרבה דברים שהם לא מקבלים בצורה הנכונה, חלקית וגזענית מקבלים אותה, ואני אומר את המילה גזענית, וסליחה לכולם שישמעו, אני אחראי על כל מילה שאני אומר, שאני חי באזור הזה ואני סובל ממה שיש שם כל הזמן.
<מונייר זגייר: הבעיה הראשונה, שעיריית ירושלים שמה לנו מישהו, איש תקשורת בינינו לבין העירייה וזה נגד החוק במדינת ישראל.
<מונייר זגייר: לא יכול להיות שלציבור יהיה מישהו באמצע שיעביר לו מכתבים ולא יגיעו לעירייה, או יכול להיות שיגיעו לעירייה ואין אף אחד שיכול לעבוד על זה.
עדי קול: וזה מי?
<מונייר זגייר: קוראים לו מר קולין היימס, המנהל המרכזי שם באזור.
<מונייר זגייר: זה דבר לא מקובל, למה?
<מונייר זגייר: ישבנו עם הבן אדם הזה 20 פעמים, 100 פעמים, ויש לנו פרוטוקולים, שלחנו מכתבים, אף אחד לא עונה.
<מונייר זגייר: חוץ מזה, הניסיון שלנו, בניסיון למשל של הניקיון עברנו בית משפט.
עדי קול: מה התשובות שהוא נותן, כשאתה אומר לו לא קיבלנו - - -?
<מונייר זגייר: התשובות?
<מונייר זגייר: אין תשובות.
<מונייר זגייר: ביקשתי את התשובות 20 פעם, אין תשובות.
עדי קול: אבל ישבתם איתו, שאלתם למה הוא - - -
<מונייר זגייר: ישבנו, אין תשובות.
<מונייר זגייר: הוא אומר 'אני מעביר לעירייה', רק מעביר לעירייה.
<מונייר זגייר: זהו, זה התשובה שאנו מקבלים.
<מונייר זגייר: ביקשתי תשובות רשמי, רשום, שלחתי לו מכתבים רשמי, רשום, ולא קיבלתי תשובות שנה שלמה.
<מונייר זגייר: חוץ מזה, ד"ר דוד קורן, היועץ של העירייה, הוא אומר לנו 'זו הכתובת'.
<מונייר זגייר: כשאני מדבר איתו בטלפון, רוב הזמן, לפעמים עונה, לפעמים לא עונה בכלל, הוא לא הכתובת שלנו עכשיו, למה הוא לא עונה לטלפונים, הוא אומר 'זו הכתובת', עכשיו מה זה?
<מונייר זגייר: הכתובת למה?
<מונייר זגייר: יש בעיות בבתי ספר, יש לנו 16 בתי ספר - - -
עדי קול: אני רוצה לכוון אותך, מה הכי כואב לך?
עדי קול: מה הכי כואב לך באמת?
<מונייר זגייר: הכי כואב לי הכבישים, הכבישים מקולקלים, שיטפונות, נכנס לבתים, בגשם, הכבישים, אין מדרכות, אין חניית אוטובוס עם גג, אין גשר.
<מונייר זגייר: ביקשנו שלוש שנים גשר לילדים, 7,800 תלמידים עוברים את הכביש יום יום, גשר ברזל.
<מונייר זגייר: באו בהתחלה אמרו החשמל, חברת חשמל אמרה 'אני אשתף פעולה, אוריד את החשמל לרצפה, שלא יהיה בעיית חשמל', עד עכשיו לא קיבלנו שום תשובה.
<מונייר זגייר: חוץ מזה מגרשים אין לנו לילדים שלנו בכלל, באף מקום להיות, 12,300 תלמידים יוצאים מבית הספר לכביש, לומדים עבריינות בכביש, אין מגרש.
עדי קול: מה היה בסופה האחרונה?
עדי קול: ירד שלג, היה גשם בירושלים, מה היה אצלכם?
<מונייר זגייר: בזמן השלג אנחנו ביקשנו מהמועצה המקומית ששייכת לרמאללה, לרשות, שלחו לנו משם טרקטורים ומכונות שלהם שינקו את הכבישים בשבילנו.
<מונייר זגייר: קצת, לא הרבה.
<מונייר זגייר: התושבים עזרו לנקות את הכבישים אחר כך, את הסמטאות התושבים ניקו.
עדי קול: חשמל היה?
<מונייר זגייר: חשמל היה לנו כמו כל המדינה, בעיה בחשמל, כולנו כמו אחרים, זו לא הייתה בעיה גדולה, למה?
<מונייר זגייר: עברנו אותה ונלמד לפעם הבאה מה לעשות בדברים האלה.
<מונייר זגייר: מה שהכי חשוב, בתי הספר, הכבישים, איך שאמרנו, חוץ מזה, הניקוז, גיחון, הניקוז הוא קטן.
<מונייר זגייר: גם הכי חשוב בשבילנו היום, אין לנו אמבולנס באזור כולו, ל-64,000 תושבים.
<מונייר זגייר: אנחנו מביאים אמבולנס מרמאללה, מעביר את התושב עד מעבר קלנדיה ובא אמבולנס מירושלים - - -
עדי קול: כמה זמן לוקח לעבור במחסום?
<מונייר זגייר: לפעמים לוקח עשר דקות-רבע שעה, ואם לבן אדם יש התקפת לב הוא ימות בדרך.
עדי קול: ומכריחים לצאת דרך המכלאות?
<מונייר זגייר: בדיוק, עוברים במעבר ועומדים עד שיגיע אמבולנס מירושלים וייקח אותו.
<מיכאל דור: זה פשוט לא - - -
עדי קול: רגע, מיקי, אני מניחה שיש סיטואציה כזאת וכזאת, תיכף כל אחד ידבר.
<מונייר זגייר: אין לנו מכבי אש.
<מונייר זגייר: אם חס וחלילה קורה דבר, אין.
<מונייר זגייר: חוץ מזה כשהיו שורפים פחי זבל, אני הייתי מטלפן לירושלים, לאלה שבאים לכבות את האש, אומרים לי 'לא נוכל להיכנס, זה שטח צבאי ולא נוכל להגיע לפה', ורשום אצלם כמה פעמים אני טלפנתי, למה?
<מונייר זגייר: כששורפים פח זבל הגדול בגיל, שהוא חי על - - -, הוא בורח מהבית, הולך לבית מלון, או הולך לאיזה מקום, או אצל הורים או אחרים.
<מונייר זגייר: יש לנו כל מיני בעיות.
<מונייר זגייר: גברתי, היינו מייצרים מחלות לכל המדינה, היה זבל מקודם יושב עשרה ימים לפעמים.
<מונייר זגייר: עד היום יש זבל 20%, 80% מנקים אחרי בית המשפט, שניצחנו בבית המשפט, אבל 20% עדיין צריך לנקות אותם.
עדי קול: רגע, מה זה אומר?
עדי קול: איסוף אשפה.
<מונייר זגייר: היינו מייצרים מחלות, הציפורים היו יורדות לזבל, לוקחים אשפה - - -
עדי קול: איסוף אשפה יש כל שבוע?
<מונייר זגייר: אוספים אותה יום אחרי יום עכשיו, אחרי בית המשפט, אבל עדיין יש לנו קצת בעיות שאנחנו רוצים לפתור.
<מונייר זגייר: שלחתי מכתבים למי שאחראי בעירייה על הניקיון, ושלחתי לו עם הפקח שלו ושלחתי פקסים וטלפנתי ולא עונים בכלל.
<מונייר זגייר: למה?
<מונייר זגייר: השופט בבית המשפט ביקש שאני, בתור נציג, אשתף איתם פעולה, אעביר להם נתונים נכונים, שביחד ננקה את האזור, הם לא רוצים לעבוד עם בן אדם כמוני, מהוועד כמונו, רוצים לעבוד עם מר קולין, וקולין, לא אכפת לו, הוא הולך, הוא יושב בבית שלו, הוא גר באזור אחר.
<מונייר זגייר: אנו חיים בפח הזבל, אנו חיים בכבישים המקולקלים.
<מונייר זגייר: אצלנו מכונה עוברת עושה בלמים, השני עובר במכונה הזאת תאונה.
<מונייר זגייר: כמה פעמים מכוניות ברחו מהחורים בכביש והרגו, פעם אישה מתה מזה.
<מונייר זגייר: תאונות ודברים כאלה קורים.
<מונייר זגייר: אנחנו סובלים מהרבה דברים.
<מונייר זגייר: הבעיה הכי גדולה היא המעבר.
<מונייר זגייר: במעבר יש לנו בעיה גדולה מאוד, גברתי.
<מונייר זגייר: המעבר הזה, בנו אותו לפני שמונה שנים, איפה שהיה מספר התושבים 20,000 רק.
<מונייר זגייר: היום יש לנו 64,000 תושבים רק לבד, חוץ מאלה שמירושלים עובדים ברמאללה ועוברים, חוץ מדחית אל בריד וראם, היה להם מחסום, סגרו אותו.
<מונייר זגייר: המשטרה סגרה את המחסום של דחית אל בריד וראם, העבירו לנו 30,000 תושבים מראם ודחית אל בריד, עם הרכבים שלהם.
<מונייר זגייר: הלחץ שיש היום פי עשר פעמים ממה שהוא היה.
עדי קול: אז כמה זמן לוקח בבוקר?
<מונייר זגייר: התושבים סובלים, יש בעיות.
עדי קול: כמה זמן לוקח בבוקר?
<מונייר זגייר: פעמים, אם הם רוצים לסגור ולהעביר מהר, כמו כל מחסום אחר, לוקח עשר דקות או שמונה דקות.
<מונייר זגייר: פעמים, אם הם רוצים לבדוק את הבגאז' ולפתוח ולסגור והדברים האלה, לוקח רבע שעה, חצי שעה, לפי איך החייל עובד.
<מונייר זגייר: חוץ מזה כל הזמן אני מדבר, מפקד המשטרה משתף פעולה, עושה כבוד, אבל אומר 'אין לי זכויות יותר מזה'.
<מונייר זגייר: הצבא, המשטרה הצבאית אומרת 'אין לי כוח אדם'.
<מונייר זגייר: מה זה אין לי כוח אדם?
<מונייר זגייר: להעביר תושבים לעבודות שלהם ולחיים שלהם.
<מונייר זגייר: אין דבר כזה במדינת ישראל, צריך להגדיל אותו פי עשר את המעבר הזה ולהביא כוח אדם לזה, שיעבוד את הביטחון שלו, באמצע תל אביב יכולים לשים מחסום, אבל לא קורה דבר כזה.
<מונייר זגייר: חוץ מזה ההתנהגות של החיילים.
<מונייר זגייר: צריך לתת שיקול דעת.
<מונייר זגייר: אני מבקש מאדוני, שהוא האחראי על המעברים, לתת שיקול דעת למר עמי, מפקד המעבר היום, שהוא יכול לנהל את המעבר בתור משטרה כחולה, שאנחנו מתעסקים עם המשטרה שלנו, לא עם הצבא, שהוא יכול לנהל אותה בצורה הנכונה, כי הוא רואה את הבעיות, ויש מצלמות, נוכל לבקש את המצלמות של המעבר.
עדי קול: כשאני עברתי במחסום, זה מופרט באיזה שהוא אופן, נכון?
<נסים אלמליח: לא, המעברים באזור ירושלים עדיין לא עברו לאבטחה אזרחית.
<נסים אלמליח: זה איזה שהיא תכנית עתידית.
עדי קול: אבל יש מאבטחים פרטיים בקלנדיה.
<נסים אלמליח: לא, המאבטחים הם מאבטחים, אבל מי שמעביר את האנשים זה חיילים.
עדי קול: נכון, חיילים, אבל המאבטחים מאבטחים את החיילים.
<מונייר זגייר: עכשיו יום יום יש לנו בעיות בחזרה.
<מונייר זגייר: הבעיות בחזרה, פעמים קורה פקקים שעומדים שעה עד שמגיעים הביתה.
<מונייר זגייר: כל מבוגר אצלי חולה סוכר, הולך לקופת חולים או הולך לבית חולים אחרי שהוא עובר את המעבר, למה לפעמים לוקח שעה ושעתיים בפקקים, גם אחרי המעבר וגם לפני המעבר.
<מונייר זגייר: יש פתרון, אני העברתי את הפתרון הקטן מאוד, לפתוח את דלת הברזל, שהיא בקיר, שם יש דלת ברזל, לפתוח אותה 24 שעות לחזרה.
<מונייר זגייר: זה מוריד לנו 33% מכמות המכוניות שעוברות לראם ודחית אל בריד במקום לעבור לפקקים.
<מונייר זגייר: זה יעזור.
<מונייר זגייר: חוץ מזה ביקשתי עוד דבר, משם אצלם, בשביל המעבר.
<מונייר זגייר: יש דבר לא הגיוני, שאני, מי שיושב איתי באוטו, בודקים לו את התעודה ועוברים ישר ככה, אבל אם הוא עובר ברגל, בודקים לו מה שבכיסים ומוריד חגורה ונעליים וזה, וזה על ידי חמישה מטר, אותו בן אדם.
עדי קול: זה תמיד ככה.
עדי קול: ומה עם דואר?
עדי קול: מגיע היום?
עדי קול: אני יודעת שאין עדיין תיבות.
עדי קול: הבטיחו שיהיו כתובות, הבטיחו שיהיו שמות לרחובות, מה קורה עם זה?
<מונייר זגייר: הדואר, יש את הדואר, סגרו אותו בינתיים.
עדי קול: אין?
עדי קול: לא בשכונות האלה, אז איך אמורים לקבל דואר?
<מונייר זגייר: הדואר בא, יש נגיד משפחת זגייר, כמו המשפחה שלי, כל מכתב למשפחת זגייר, שמים אותו במקום אחד, אחד מהמשפחה בא ומחלק למשפחה.
עדי קול: לכולם?
עדי קול: הוא מקבל על זה כסף מהמדינה?
<מונייר זגייר: ככה, זה מה קורה.
<מונייר זגייר: התרגלנו לזה.
<מונייר זגייר: זו לא בעיה גדולה, התרגלנו לזה.
<מונייר זגייר: הבעיה הגדולה היא המעבר, איך בני אדם סובלים, איך ההתנהגות במעבר הזה, איך לנהל אותו.
<מונייר זגייר: ביקשנו כמה פעמים במעבר שלא להוריד את התושבים מהאוטובוס הציבורי.
<מונייר זגייר: בכל מקום לא מורידים, למה פה מורידים אותו?
<מונייר זגייר: הוא כמו כל מקום אחר.
עדי קול: אני רוצה לשאול אותך שאלה - - -
<מונייר זגייר: תני לגמור.
עדי קול: יש המון בעיות ואנחנו צריכים למפות אותן לאט לאט.
עדי קול: מתי פעם אחרונה יצא שישבתם, כוועד הפעולה או ועד השכונה, מול נציגים של הצבא והמשטרה לגבי המעבר ולראות איך אנחנו יכולים לשפר את המצב?
<מונייר זגייר: כל זמן שיש לנו בעיה אני מטלפן למפקד המעבר, מפקד המשטרה ואנחנו הולכים ויושבים איתו.
<מונייר זגייר: לפעמים כל שלושה חודשים, לפעמים פעם בשנה, פעם בשישה חודשים, מתי יש בעיות או משהו או דברים שרוצים לפתור אותם פותרים.
<מונייר זגייר: תמיד אני פוגש אותו בדבר אחד, שיש הלוויה.
<מונייר זגייר: כשיש הלוויה הוא בא, יורד בעצמו, פותח מסלול, מעבירים את ההלוויה עם הרכבים שלה וכל הכבוד לבן אדם הזה בדבר הזה.
<מונייר זגייר: אני מדבר מה שיש גם טוב וגם מה שיש - - -
עדי קול: אז יש לכם דיאלוג קבוע, אבל יש דברים שאתם מצליחים לפתור גם?
עדי קול: מה לא פותרים?
עדי קול: למה לא פותרים את הבעיות הגדולות?
<מונייר זגייר: המסלול של התחבורה, סוגרים אותו בלילה ופותחים אותו בשמונה וחצי בבוקר.
<מונייר זגייר: כל המסלול של התחבורה, אוטובוסים, עובר, הילדים הולכים לבית הספר ודברים כאלה, זה לוקח זמן ולוקח תור גדול וזו בעיה.
<מונייר זגייר: צריך לפתוח אותו 24 שעות ולא לסגור אותו בשישי ושבת, זה דבר חשוב מאוד.
<מונייר זגייר: התושב הוא תושב, כל הזמן הוא צריך לעבור.
<מונייר זגייר: דבר שני, שביקשנו לפתוח את דלת הברזל.
<מונייר זגייר: זה הכי חשוב, זה מוריד 33% מהלחץ שיש על המחסום בחזרה, כשחוזרים מירושלים.
<מונייר זגייר: יש לנו שתי דלתות, אחת על יד כיכר דחית אל בריד ואחת על יד המחסום.
<מונייר זגייר: לפעמים, אם יש פקקים, אני מטלפן, שולחים שוטר ושומר, פותח את דלת הברזל ועוזר לתושבים לחזור.
<מונייר זגייר: למה חלק גדול מהתושבים האלה גרים בראם ודחיה, כשיוצאים מהדלת הזאת לוקחים ימינה ולא עוברים לפקקים, זה מוריד מהפקקים.
<מונייר זגייר: חוץ מזה גם באזור שלנו, שם, יש בעיות גדולות בתנועה.
<מונייר זגייר: האוטובוסים, יש להם בעיה שם, כשהוא בא ועובר פקק במקום שלו, את המסלול שלו ומעבירים אותו בין התחבורה הציבורית, לוקח לו לפעמים חצי שעה עד שהוא עובר, וזה אוטובוס, חברת האוטובוסים אומרים 'אני לא אעביר את האוטובוס יותר לבפנים, אני רק בחוץ אשאיר אותו', וזה קרה לפני שבוע, שהשאירו אותו בחוץ ובמקום שמשרד התחבורה יעזור להם, הוא בא עכשיו להעניש אותם ולעשות להם דברים יותר רע.
<מונייר זגייר: אני ראיתי את הבן אדם שלהם במעבר עומד על הדברים האלה.
<מונייר זגייר: סליחה למה שאני מדבר, אני ראיתי את זה בעין לפני יומיים.
<מונייר זגייר: מה שקורה פה, שצריך להיות סידור בדברים האלה, לסדר ולנהל ולתת שיקול דעת לבן אדם, כמו מר עמי, שהוא יחנך את המשטרה הצבאית, יחנך את כל בני האדם שעובדים, שהוא בן אדם, איש שלקח קורס חינוך בתור משטרה, מתעסק עם התושבים, אני מבחינתי זה יעזור טיפה.
<מונייר זגייר: חוץ מזה יעזור הרבה אם נפתח את הדלת ואם התחבורה הציבורית תעבור ישר ונביא כוח אדם יותר ותהיה לנו עבודה רצינית ויהיה מישהו בודק את המצלמות תמיד.
<מונייר זגייר: יש מצלמות, הם יכולים לראות כל מה ש - - - יכולים לראות אותו במצלמות.
עדי קול: אני רוצה לתת לעוד אנשים, אז עוד שני משפטים.
<מונייר זגייר: בתי הספר, יש לי בעיה גדולה, גברתי.
<מונייר זגייר: היום יש בית ספר, יש 3,600 תלמידים בפנים, תלמידים קטנים וגדולים, מהגן עד כיתה 12, ילדים וילדות.
<מונייר זגייר: יש בעיה בבית הספר הזה, יש לנו 16 בתי ספר, 2 לעירייה, 14 בתי ספר שייכים למשרד החינוך, מוכר לא רשום.
<מונייר זגייר: המוכר הזה נותן לעירייה עזרה, יעני כאילו קל להם, יש מישהו אחר מנהל.
<מונייר זגייר: אבל בשבילי בתור תושב, אני לא רוצה לראות ילדים בכביש, למה?
<מונייר זגייר: בית הספר הזה עשו חוזים עם המורים, לא לפי החוק, לוקחים להם משכורת מתחת לשולחן, יש להם בעיה עם האוצר, בכסף, לא העבירו להם כסף, היום מורים לא לוקחים משכורת, עושים שביתה, ילדים בכביש.
<מונייר זגייר: אני ביקשתי ודיברתי עם דוד קורן בעירייה, שיש פתרון לזה.
<מונייר זגייר: תביא לי אוטובוסים, נעביר את הילדים לירושלים, או 120 כיתות, נעביר אותם ל - - - או יש פתרון יותר קל, תיקחו שם של כל מורה, תעבירו לו את המשכורת לחשבון שלו, שהוא יחיה וימשיכו הלימודים, ותשלחו מנהל שינהל את בית הספר, ואחר כך תתחשבנו עם בני האדם שגנבו.
<מונייר זגייר: אם מגיע לכם, תיקחו מהם, תחלקו.
עדי קול: רגע, אתה מבקש דבר מאוד בסיסי, שהילדים שלך יקבלו מה שמקבלים ילדים - - -
<מונייר זגייר: תשמעי, זה ילד, זה לא חנות ירקות, זה לא חנות נעליים, זה בית ספר.
<מונייר זגייר: בית ספר צריך להתעסק עם בני אדם.
עדי קול: אתה יודע מה אחוזי הנשירה בבתי הספר?
עדי קול: כמה אנשים מסיימים 12 כיתות בשכונות שלכם?
<מונייר זגייר: 36% לא מסיימים.
<מונייר זגייר: בערך.
<מונייר זגייר: אבל חוץ מזה, יש עוד דבר שאני רוצה לדבר.
<מונייר זגייר: אחד בנה בית ספר הכי מודרני, ובא - - - מהעירייה ובדק, ואני ביקשתי ממנו לבנות בית ספר מודרני.
<מונייר זגייר: בגלל שזה שטח צבאי, הם לא מזכירים בעירייה בית ספר שנבנה בלי אישור, למה בונים בלי אישור, לא נותנים אישור, למה זה שטח צבאי.
<מונייר זגייר: עכשיו, הוא בנה בית ספר הכי מודרני ובא בדק אותו - - -
עדי קול: אני עוצרת אותך.
עדי קול: אני אגיד לכם, יש בכל אחד מהנושאים חינוך, תחבורה, בריאות, המון המון פרטים ואנחנו גם רוצים תשובות ואמרתי, אין הרבה זמן.
עדי קול: אנחנו ניכנס לכל אחד מהנושאים, אנחנו נעשה דיון על רפואה, דיון על - - - מה שלא נספיק.
עדי קול: אני רוצה שני דוברים נוספים בקצרה ואז אנחנו ניתן תשובה.
עדי קול: ג'מיל.
<ג'מיל סנדוקה: לי קוראים ג'מיל סנדוקה, אזרח ישראלי, יושב ראש שכונת ראס חמיס בשועפט.