GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רינת וייגלר: יש דברים שקשורים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית, יש דברים שקשורים אולי בתסקיר קורבן ובשלב מעורבות כותבי התסקירים בשאלות ואולי תפקידם בהליך בשלב ההוא.
<רינת וייגלר: אין ספור התייחסויות, אבל אני כן רוצה לומר ספציפית.
<רינת וייגלר: האוריינטציה שלי לפחות לקראת הדיון הייתה החוק, אז אני רוצה להתייחס בהקשר הזה, ואיש המקצוע שכן נמצא מטעמנו, אם תרצי לשמוע, זה ההתייחסות בוועדות גילוי עריות עובר לשחרור העבריין, מה קורה שם מבחינת היידוע וכו', אז יש לי כאן את האחראי על הנושא שיוכל להתמקד ספציפית בצומת הזה.
<רינת וייגלר: לגבי החוק הזה, הנגיעה של גורם טיפולי ששייך למשרד הרווחה בחוק הזה, הוא פקיד סעד, בעצם סמכות פקיד סעד ליזום כשקורבן העבירה הוא קטין.
<רינת וייגלר: ועוד נושא אחד שאני כן חושבת שאין מנוס מלהתייחס אליו, זה הנגיעה של חוק הגנה על הציבור והחוק הזה, בכל מה שנוגע לדגשים השונים.
<רינת וייגלר: כמו שאמרה ענת, בחוק הגנה על הציבור, המוקד הוא מסוכנות העבריין.
<רינת וייגלר: זה המקום שבו אכן ניתן להטיל מגבלות שמקורן במסוכנות.
<רינת וייגלר: וכמו שנאמר כאן, למה אנחנו צריכים להוכיח, הרי זה ברור שנגרם לנו נזק.
<רינת וייגלר: זאת אומרת המוקד במסוכנות.
<רינת וייגלר: עוד צריך כמובן לזכור שכל הזמן מדובר באיזונים ובמידתיות - - -
עדי קול: אבל לכן זה ראוי שיש שני חוקים שונים, שאחד מדבר על מסוכנות והשני מדבר על מקרים אחרים.
<רינת וייגלר: אוקיי, ולכן צריך לזכור שהפריזמה של כל אחד מהחוקים האלה היא אחרת, הדגשים הם אחרים ולכן גם האיזונים שבית המשפט אמור לעשות, הם איזונים אחרים לגמרי ונקודת ההסתכלות היא אחרת.
<רינת וייגלר: לגבי החוק הזה ומעורבות פקידי סעד.
<רינת וייגלר: מהבדיקה, שאני חייבת לומר שהיא שטחית, שעשיתי לפני הדיון היום, לצורך הדיון, התרשמתי ככה: מצד אחד, פקידי הסעד מנקודתם ראותם-, קודם כל צריך לדעת ככה.
<רינת וייגלר: חלק מהמקרים לא מוכרים לשירותי הרווחה, כשלא מדובר בפגיעה במשפחה, הם לא יהיו מוכרים בשלב השחרור מהכלא.
<רינת וייגלר: כלומר, יכול להיות משפחה, וגם לפני כן, שלא מוכרת לרשויות הרווחה והם לא יפנו אליה, ואם יש שם קטינים שנפגעו - - -
עדי קול: אוקיי, אנחנו מדברים על המקרים שאתם מכירים.
<רינת וייגלר: אוקיי.
<רינת וייגלר: עכשיו, בסיטואציות המוכרות, אומרים פקידי הסעד שהם מביאים לידיעת המשפחה ובמידת הצורך מציעים ומיידעים על האפשרות לפנות באמצעות פקיד סעד.
<רינת וייגלר: זאת אומרת האפשרות ליזום הליך באמצעות פקיד סעד.
<רינת וייגלר: לי לא מוכר מקרה אחד וגם לא בבירור שעשיתי, שאכן נעשתה יוזמה על ידי פקיד סעד, וכאן צריך לברר איפה הקושי ומה הסיבה.
<רינת וייגלר: האם המשפחה ביקשה לעשות את זה לבד או ביקשה לא לעשות את זה.
<רינת וייגלר: האם פקידי הסעד לא מיידעים מספיק, או שלא רק מיידעים, אלא גם אקטיביים יותר בהצעה להביא את זה לבית המשפט.
<רינת וייגלר: זאת אומרת יש הבדל בין יידוע לבין העובדה שאתה אומר אני חושב שנכון לעשות את זה, בואו נראה איך עושים.
<רינת וייגלר: זאת אומרת יש כאן תמיד את האיזון הזה, גם של פקידי הסעד מפני התערבות יתר במשפחה בשלב הזה, גם משפחה דוחה את הרצון, לבין יוזמה אקטיבית.
<רינת וייגלר: פקיד סעד לא יכול ללכת בסיטואציה כזאת, אלא אם כן הוא חושב שהקטין בסיכון.
<רינת וייגלר: אם הקטין בסיכון, צריך לזכור שבחלק גדול מהמקרים הקטין לא בבית.
<רינת וייגלר: הוא בכלל לא בבית מלכתחילה כאשר הוא נפגע על ידי קרוב המשפחה.
<רינת וייגלר: זאת אומרת צריך כאן לבחון, ולדעתי צריך לראות בדיוק איפה הקושי.
<רינת וייגלר: האם זה בחוסר מודעות של פקידי הסעד, האם זה בתפיסה לא נכונה של התפקיד - - -
עדי קול: אני שמה רגע בצד את הקטינים, ושוב, אני חושבת שכשאתם אומרים – צריך, צריך, צריך – זה אומר שחשבתי שבשביל אנחנו מתכנסים, כי אז בודקים ועושים.
עדי קול: לכן אני אומרת לכם, יש לנו את הזמן שלנו, אנחנו נתכנס לדיון נוסף, כי אני רוצה שמשרד הרווחה יבדוק ואני רוצה שמשרד המשפטים לא יגיד לי – טוב, אנחנו החלטנו שזה לא הפרקליטות.
עדי קול: אני רוצה שמשרד המשפטים, לא פרקליטות המדינה יגיד לי אז מי כן.
עדי קול: אני חושבת שהתשובה, אם הפרקליטות לא, אני חושבת שהתשובה מרכז נוגה, שמתקיים מגופים פרטיים, הוא זה שצריך ליזום.
עדי קול: אני לא חושבת שזה ראוי, אני אצפה לתשובה יותר טובה, אני מצטערת.
עדי קול: אבל שאלתי לגבי בגירים, אם במקרה בגיר שיבוא, מה, הוא צריך למצוא פקידת סעד ולהגיד - - -
<רינת וייגלר: לא, בגיר - - -
עדי קול: הוא לא יכול בכלל?
עדי קול: אין לכם סמכות בכלל?
עדי קול: את רוצה לשאול שאלה?
<טל ברק: אני רוצה להגיד משהו גם על הערכת מסוכנות.
<טל ברק: אני עובדת סוציאלית במעון ...
<טל ברק: וכל הסיפור הזה של הערכת מסוכנות בעיני לא אומר כלום.
<טל ברק: סליחה.
<טל ברק: יש לי ילדים שצועקים בלילה את הפגיעות שלהם וההורים שלהם עברו את הערכת המסוכנות, ומבחינתי גם הדבר הזה שדורשים בעצם מאותו בן אדם שיוצא מהכלא, לעבור את אותה הערכת מסוכנות – האם הוא מסוכן או לא – מבחינתי זה כלי שעדיין, וכל איש טיפול גם שפגשתי, אמר לי שהכלי הזה לא מדויק והוא לא כלי שעכשיו יחליט אוקיי, האיש הזה הוא מסוכן או האיש הזה הוא לא מסוכן.
<טל ברק: אני גם רוצה להגיד משהו לגבי בגירים ולשכות רווחה.
<טל ברק: קודם כל פקידי הסעד ובתי המשפט בסכסוך בתקופה האחרונה, כאילו בכל מה שקשור במי פונה למי - - -
עדי קול: רגע טל, אני עוצרת אותך, כי אנחנו חורגים מהנושא, ואני רוצה לתת למשטרה.
<טל ברק: אני יודעת, אני רק רוצה להגיד משהו שקשור.
<טל ברק: מבחינתי, מה שאת בעצם אומרת שהיחידים שבעצם יכולים להיעזר בפקידי הסעד, זה מי שיש לו תיק בלשכת הרווחה.
<רינת וייגלר: לא, זה לא מה שאמרתי.
<רינת וייגלר: זה ממש לא מה שאמרתי.
עדי קול: לא, לא, קטינים שהם - - -
<טל ברק: לא קטינים, אני מדברת על בגירים.
עדי קול: אף אחד.
עדי קול: אין לה סמכות בכלל.
<רינת וייגלר: לא, בגירים ברמת ייזום הליך.
<טל ברק: כן, יש סמכות והבגירים גם - - -
<רינת וייגלר: רגע, לאט לאט.
<טל ברק: גם מי שיש לו תיק ברווחה יכול לקבל - - -
<רינת וייגלר: פקיד סעד יכול ליזום בענייני בגיר - - -
<טל ברק: זה כן נכון.
<רינת וייגלר: לא, עובד סוציאלי לפי חוק.
<רינת וייגלר: אין פקיד סעד לבגירים - - -
עדי קול: הבנתי, אוקיי, אז פקיד סעד, צודקת.
עדי קול: פקיד סעד הוא פקיד סעד רק לקטין.
עדי קול: נציגת מערכת מנ"ע, מי זאת?
<מאיר ברקוביץ: אני ברשותך אתייחס.
<מאיר ברקוביץ: אני ראש מדור נפגעי עבירה מלפני חודש, אז אם יהיה משהו שהוא עוד יותר ממוקד למערכת, אז נמצאת פה רונית שעסקה בפיתוח של השנים, אבל אני רוצה להגיד ממש כמה משפטים שהם עקרוניים, למרות שפה זה לא מוקד הדיון, אבל זו השלמה חשובה.
<מאיר ברקוביץ: אני עושה רגע הפרדה, אני מנסה להפריד את הדברים השונים שנאמרו פה ביחס למערכת, בין עצם קיום המערכת, שאלה אנושי או מערכת, לבין הידידויות של המערכת, לבין העדכון של המערכת, זאת אומרת מה המידע שהיא יודעת לתת.
<מאיר ברקוביץ: מבחינת עצם קיום המערכת, ענת התייחסה פה, אמרה שעדיף היה שיהיה מוקד אנושי ושהכל יהיה רק אנושי.
<מאיר ברקוביץ: אני אגיד את זה בהסתייגות אחת, כמובן שאני לא נכנס פה למה שקשור לענייני תקציב והוכרע, ואם מישהו יחליט פעם בכל אופן להקים פה מערך של - - -
עדי קול: לא, אבל במערך אני מבינה את הקושי.
עדי קול: אני רק מבקשת להגדיר איזה שיחות לא יכולות להיעשות על ידי מערכת.
<מאיר ברקוביץ: אז בכיוון הזה אני חושב שבאותו כיוון צריך לעשות הפרדה בין הצורך שעושה הרבה פעמים מההערות שנאמרות, וגם בחודש הזה וגם בתקופה שלפני כן, אני שמעתי קצת אנשים שכבר ידעו שאני הולך לתפקיד, אז כבר שמעתי מארגון הנרצחים והנרצחות, שמעתי מהארגונים של מרכזי הסיוע.
<מאיר ברקוביץ: שמעתי כבר הערות, אבל אני רוצה לחלק בהערות האלה בין הערות שבעצם מה שעומד מאחוריהן זה הצורך במישהו לדבר איתו, וצורך במישהו שסייע וילווה ויגיד.
<מאיר ברקוביץ: וצריך לעשות הפרדה רגע בין זה לבין מערכת שנותנת מידע שהוא מידע בעיקרו טכני.
<מאיר ברקוביץ: ומידע טכני - - -
עדי קול: אני יכולה לתת לך דוגמא, אני חייבת להגיד לך, סליחה.
עדי קול: קודם כל אני מתעסקת הרבה עם גופים של פניות ציבור, אני הוועדה לפניות ציבור, אז איזה מענה אנשים צריכים והרבה פעמים אנשים צריכים לדבר.
עדי קול: מסכימה אתכם, זה קו שאנחנו עובדים עליו, של מערכת הרווחה – 118.
עדי קול: אני יודעת שאתה עושה עבודה מאד טובה והשתמשתי בדוגמאות שלך הרבה לשר הרווחה – איזה מענה הוא צריך לתת והאם זה רק מענה מידע.
עדי קול: אני אתן לך פרט מניסיוני.
עדי קול: יש דברים רפואיים, נתונים, שאתה לא רוצה לקבל ואפילו מערכת הבריאות מעריכה שאתה לא צריך לקבל ממערכת, אלא מתקשרים אליך.
עדי קול: לא אומרים לך תסתכל לאתר ותראה אם יש לך סרטן.
עדי קול: זה אנחנו כולנו מסכימים.
עדי קול: והשאלה היא אם יש מקרים כאלה, כמו סרטן, שבהם אתם תגידו, נגיד הוא הולך להשתחרר, זה כמו סרטן, שזה לכל העבירות.
עדי קול: אני לא אומרת ... ...
עדי קול: עבירות המתה, לדעת שמישהו שפגע בה הולך להשתחרר, יכול להיות שזה כמו סרטן, רק זה, וזה לא צריך להיות במערכת, וזו השאלה שלי.
<מאיר ברקוביץ: אז בסדר, יכול להיות שצריך לעשות.
<מאיר ברקוביץ: יש דברים שעליהם יש איזה שהן פניות יזומות, וצריך תמיד לעשות את הבחינה על מה כן, על מה לא.
<מאיר ברקוביץ: זה מוסדר בחקיקה ותקנות, ויכול להיות שצריכים לעשות בדברים האלה שינויים.
עדי קול: אז גם את זה אני אבקש שתשקלו, את האפשרות לבדוק את זה.
<מאיר ברקוביץ: אבל בגדול, בסופו של דבר זה נכון שרוב המידע, אני חושב, שנמסר על ידי מערכת מנ"ע, הוא מידע טכני, שהיה נכון שיימסר על ידי מערכת מנ"ע, מערכת ממוחשבת.
<מאיר ברקוביץ: ואני אגיד עוד דבר, שבסופו של יום, נניח שפעם נקים מוקד כמו מוקד 100 כזה - - -
<מאיר ברקוביץ: שהרבה אנשים הם גם נסמכים, זה לא הגורם המטפל - - -
עדי קול: לא, לא, אני האחרונה שאבקש את זה, בשביל זה אני מקימה את 118, כי אם מישהו צריך לדבר, המדינה צריכה שיהיה לו מענה, שתיתן לו לדבר.
עדי קול: אני מאמינה בזה, ושר הרווחה השתכנע.
עדי קול: אני שואלת האם אתם מוכנים, וזה יהיה חלק מהקריאות לבדוק את האפשרות, שאת המידע שהפוגע שפגע בך משתחרר, את זה יקבלו בטלפון.
עדי קול: לא לשמוע את זה בשמועות, לא שזה יהיה רחש בחש, ולא שזה יהיה מערכת שצריך להתקשר.
עדי קול: תחשוב רגע על החיים של מישהי שכל שנייה מרימה טלפון כדי לשמוע את זה, וכשזה נאמר.
עדי קול: היית רוצה לשמוע שיש לך סרטן במערכת ממוחשבת.
<שלומית אבינח: חס וחלילה.
<מאיר ברקוביץ: לא, אבל כן הייתי יכול גם במקרה הזה, כדי לנסות רגע לחדד את זה יותר, הייתי כן רוצה שמישהו, יכול להיות שהאפשרות היא שיפנו אליך, זה דברים שיכולים בתוך המערכות האלה להתפספס, וכן היה נכון שמערכת ממוחשבת תדע להגיד לך אדוני, צור קשר, יש לנו הודעה חשובה בשבילך.
עדי קול: אז אולי גם וגם.
<מאיר ברקוביץ: ואת ההודעה החשובה יגיד לך גורם אנושי.
עדי קול: אוקיי, הולכת איתך על זה.
עדי קול: אתה מוכן לשקול את זה?
<מאיר ברקוביץ: אז זה כיוונים שהמערכת עובדת בכל מיני דרכים.
עדי קול: אז שוב אני אומרת, במקרים-.
<מאיר ברקוביץ: אני חושב שזה גם הכיוון שמדובר פה בהקשר של הודעה - - -
עדי קול: אבל אני לא רוצה.
עדי קול: אבל כיוון שאתה חודש בתפקיד ואני יודעת שעשית עבודה מהותית מאד בתחומים האלה גם קודם, אני רוצה לקבל תשובה קונקרטית.
עדי קול: תוך כמה זמן אנחנו יכולים לקבל תשובה לגבי שינוי של המערכת?
עדי קול: אתה יודע מה, באמת שתגיד צור קשר, יש לנו הודעה חדשה, ושיידעו שיהיה להם מספר טלפון עדכני, ולא יתקשרו אליה הביתה אלא יתקשרו אליה לסלולארי.
עדי קול: יש לכולנו סלולארי היום.
<מאיר ברקוביץ: אז אני אעבור עכשיו לשני החלקים האחרים.
עדי קול: השינויים הטכניים.
<מאיר ברקוביץ: הידידותיות היא דבר שצריך כל הזמן לחשוב איך משפרים אותו, אבל בסוף מה לעשות, זאת אומרת הסיסמה היא סיסמה - - -
עדי קול: אפשר סיימלי בסוף ה-SMS.
<מאיר ברקוביץ: היא סיסמה אישית, ובסוף אתה צריך להקיש אותה, להקליד אותה כדי להגיע למענה שאתה צריך, ואת זה כמה שאפשר לשכלל, צריך לשכלל.
עדי קול: דרך אגב, הודעות SMS המערכת לא שולחת?
<מאיר ברקוביץ: אתה משאיר את מספר הטלפון אגב, שאתה רוצה.
<מאיר ברקוביץ: אי אפשר להתקשר לבית שלך סתם.
<מאיר ברקוביץ: ההודעה מגיעה למספר שאתה מסרת ואתה יכול לבחור אם אתה רוצה טלפון סלולארי, וה-SMS יגיע לטלפון שלך, הסלולארי, או לכתובת האינטרנט שאתה תגיד.
<מאיר ברקוביץ: זה קיים.
עדי קול: אבל רגע, ומי מייעץ לה בהתחלה, כשהיא פעם ראשונה נכנסת למערכת ואומר לה תשמעי, זו המערכת שתלווה אותך עכשיו ב-X שנים הבאות ולכן כדאי שתתני מספר טלפון כזה.
עדי קול: מי עושה הדרכה לקורבנות?
<מאיר ברקוביץ: השוטר שמקבל ממנה את התלונה, שנותן לה את הסיסמה, הוא זה שמסביר לה.
עדי קול: ואתה יכול להגיד לי שהוא גם מדריך אותה – אל תתני את המספר בבית כי מתקשרים עם מידע, כי זה יכול לפגוע?
<מאיר ברקוביץ: אני לא יודע להגיד לך בדיוק מה הוא אומר לה, אבל הוא אמור לדעת.
עדי קול: הוא אמור להגיד לה.
עדי קול: בוא, בוא, עוד דבר שאני מבקשת ממך, תרשום, לבדוק מה הוא אומר לה ומה ההנחיות והאם הוא מדריך אותה למשל איזה מספר כדאי לתת ושלתת את המספר בבית זה אולי יהיה לא נכון בהמשך.
עדי קול: זו הדרכה של השוטר.
<ענת אסיף גיל: אבל בכל מקרה המערכת - - -
עדי קול: רגע, עכשיו תורו.
עדי קול: את גם לא רצית.
עדי קול: אני רוצה שהיא תדע איזה מספר כדאי לה לתת, כדי שזה יקל עליה, ואולי להגיד לה, את יודעת מה, לפעמים מייל יותר טוב ממספר או כל מיני דברים אחרים, ואם את נותנת מספר בבית, אז לא ישלחו לך SMS, כי את לא יכולה.
עדי קול: זו סיטואציה מאד מאד קשה, שבה החוקר שבא לקחת ממך את התלונה, גם מספר לך מה הולך להיות ב-15 שנים הבאות, כשהוא יהיה בכלא.
עדי קול: זה נראה לכם הגיוני?
עדי קול: זה קשה.
עדי קול: אז את אומרת לי שזה בסדר, כי הוא אמר לה?
עדי קול: אז אני בטוח זוכרת מה אמרו לי ביום שדיבר איתי החוקר.
עדי קול: מאה אחוז.
עדי קול: אז אני רוצה לדעת שהיא מקבלת את זה בכתב, ושאתה יודע בוודאות שכל נפגעת עבירה קיבלה את זה.
עדי קול: ואם אתה לא יודע להגיד לי את זה, אז אני מבקש שתבדוק את האפשרות.
<מאיר ברקוביץ: אוקיי.
<מאיר ברקוביץ: זה חלק מהנושאים שעושים עליהם בקרות באופן קבוע, אבל אני אתן לך תשובה מסודרת, לא כך, כי זה חלק מהבקרות שנבדקות.
<מאיר ברקוביץ: יש בקרה שנעשית רק על התחום הזה, של מתן הסיסמה ולדעת - - -
עדי קול: לא, לא, אבל אתה מבין שמתן הסיסמה זה העניין הטכני.
<מאיר ברקוביץ: את רוצה לדעת מה ההסבר שניתן מעבר?
עדי קול: שנייה, אני אגיד לכם מה.
עדי קול: אני רוצה לדעת איפה המקומות, אתם אומרים לי זה יקר מדי שיהיה בן אדם, אבל פה כבר יש לי בן אדם אנושי ובן אדם הוא השוטר, ואתם יודעים מה – כיוון שהוא לקח את התלונה, אני מניחה שהכשרתם אותו לעשות את זה, כי זה בן אדם שיש לו רגישות.
עדי קול: אז סוף סוף יש בן אדם, אז שהוא יסביר.
עדי קול: אז שהוא יהיה רגיש מספיק להסביר לה את המשמעויות, להסביר שזו מערכת שתלווה אותה כל חייה, להסביר מה היא הגישה, להסביר מה כדאי לה - אני לא יודעת אם אפשר לתת מייל – להסביר את הדברים האלה.
עדי קול: זה מה שאני רוצה.
<מאיר ברקוביץ: אז נענה על זה בצורה מסודרת - האם זה דבר שמוסבר ומה ניתן.
<מאיר ברקוביץ: אני מבין פה שאפילו נאמר שעדיף לתת טלפון סלולארי, אבל אני רוצה לענות על זה מסודר.
<מאיר ברקוביץ: הדבר האחרון זה מה שקשור למידע, שמתחבר לשאלה על מה תהיה הודעה שאומרת אתה יכול לפנות, או משהו כזה.
<מאיר ברקוביץ: חוץ מהשאלות מה החוק קובע, שצריך הודעה יזומה ומה לא, בסופו של דבר המערכת הזאת היא במשטרה, היא באחריות המדור שלי, אבל היא בסופו של דבר בנויה מהאינדיקציות שיגיעו מהגורמים השונים.
<מאיר ברקוביץ: זאת אומרת כשיש אינדיקציה מהפרקליטות, כמו שענת אמרה, אז המערכת תדע איך לעשות את הפעולות שצריך לעשות את זה.
<מאיר ברקוביץ: בלי שהיא תוזן על ידי הגורמים השונים, היא לא - - -
עדי קול: אז רגע, עזוב אותי פרקליטות, אבל - - -
<מאיר ברקוביץ: לא, לא, אין לי טענה פה.
<מאיר ברקוביץ: ענת הסבירה - - -
עדי קול: לא, לא, לא הפרקליטות כרגע, אני מכירה, אתה יודע, דיברנו כבר על מערכות.
עדי קול: אני מדברת על מערכות פעם בשבוע פה בשאלת הממשק, לא דיברתי בחיים כל כך הרבה פעמים על ממשק, לפני שהגעתי לוועדה לפניות הציבור.
עדי קול: אתם שב"ס, שב"ס קשור אליכם, נכון?
<מאיר ברקוביץ: שב"ס זה שב"ס.
עדי קול: קשור אליכם, אבל יש לכם קשר.
עדי קול: אתם יודעים מה – אותו שר, נגיד, נכון?
<מאיר ברקוביץ: שב"ס זה גורם שמדווח למערכת נתונים.
עדי קול: נכון, אז הפרט שאני מדברת עליו הוא לא פרט שאתה צריך לקבל מהפרקליטות.
עדי קול: זה פרט שאומר – הבן אדם הולך להשתחרר.
עדי קול: את זה אתם יודעים, נכון?
עדי קול: אין פה בעיה של עיכוב מידע.
<מאיר ברקוביץ: זה אני לא יודע להגיד לך מה יודעים.
<מאיר ברקוביץ: זה היא תדע להגיד.
<רונית פלץ: אוקיי, אז שב"ס מבחינת המערכת זה בדיוק הפרקליטות, ממשק חיצוני למערכת.
<רונית פלץ: המידע מתוך המשטרה זמין אצלנו.
<רונית פלץ: אני לא צריכה להתחיל לחפש אותו, אבל בשביל שתבינו איך זה עובד: אנחנו כל לילה - - -
עדי קול: רגע, סליחה שאני עוצרת אותך, כי אני יודעת שיש מחר את הדיון הזה על איך המערכת עובדת ומחר תצטרכי להסביר לנו איך זה עובד ואת כל הבעיות הטכניות, פשוט אני לא רוצה, יש פה כמות גדולה של אנשים ועוד המון נושאים ואנחנו לא מגיעים אליהם.
עדי קול: הבקשה שלי אליכם, ואני ארצה תשובה לגבי זה – את הנושא של שחרור העבריין.
עדי קול: תפתרו את בעיית הממשק, אני מניחה, שברגע שאתם יודעים את זה, שזה יהיה בטלפון או הודעת SMS שאומרת: יש לנו מידע חשוב עבורכם, אנחנו מבקשים שתיצרו קשר, ומישהו אנושי יספר מתי הבן אדם הולך לצאת מהכלא.
<רונית פלץ: הודעה טלפונית – יש מידע חשוב, צור קשר, מקבלים, מי שביקש לקבל שיחה יזומה.
עדי קול: מי שביקש.
עדי קול: זה אומר שאני צריכה לבדוק אם יידעו אותו ואמרו לו שהוא צריך לבקש.
<רונית פלץ: אבל אולי הוא לא רוצה.
עדי קול: אוקיי, אבל השאלה אם הוא ידע שהוא צריך לבקש, כי זה אומר שבתאריך שהיה אצלו החוקר אומרים לו תקשיב, עכשיו התחלנו חקירה, התיק יהיה בבית משפט.
עדי קול: כמה זמן מתנהל תיק בממוצע?
עדי קול: שנתיים-שלוש, ואז הוא יישב בכלא - - -
<מאיר ברקוביץ: לא צריך, לא צריך.
<מאיר ברקוביץ: הוא אומר פעם אחת כשהוא קיבל את הסיסמה, הוא אומר פעם אחת האם הוא מעוניין לקבל הודעות יזומות על הדברים שמגיע לו לדעת.
<מאיר ברקוביץ: הוא יכול להגיד – אני לא רוצה, אל תפנו אלי.
עדי קול: אבל אתה חושב שבאותו זמן?
עדי קול: תחשוב, חקירה, יהיה אחרי זה שלוש שנים משפט ואחרי זה 10 שנים שהוא יישב בכלא, והוא עכשיו, בזמן החקירה יודע שהוא ירצה לדעת שהוא משתחרר?
עדי קול: הוא עכשיו צריך להחליט על זה?
<מאיר ברקוביץ: הוא צריך להגיד - - -
עדי קול: שהוא ירצה לדעת באופן יזום שהוא משתחרר?
<מאיר ברקוביץ: לא, הוא צריך עקרונית, אני צריך הסכמה שלו - - -
עדי קול: כן, אבל באותו רגע?
עדי קול: אתה יודע מה, אני אגיד לך – אני לא רוצה לשמוע אתכם לעולם.
עדי קול: תסלח לי.
<מאיר ברקוביץ: את הגשת תלונה כי את חושבת שאנחנו נטפל בה.
עדי קול: קודם כל כן, או שלא.
עדי קול: זה בהנחה שאני חושבת שיטפלו בה.
<מאיר ברקוביץ: אז אני לא חושב.
<מאיר ברקוביץ: אם כבר הגשת תלונה ושואלים אותך – את רוצה שניצור איתך קשר, זה מכבד אותך, לא?
<מאיר ברקוביץ: אם את מוכנה שנתקשר אליך ונאמר - - -
עדי קול: אבל אתה נותן לי נקודת זמן - - -
<מאיר ברקוביץ: יגידו לא, אז לא.
עדי קול: סליחה ברקוביץ, אתה נותן לי נקודת זמן אחת והיא לא מספיקה בעיני.
<ענת אסיף גיל: לא, אבל גם - - -
עדי קול: רגע, אני לא נתתי לך רשות דיבור.
עדי קול: אני מדברת עכשיו לא איתך.
עדי קול: אני מצטערת - - -
<מאיר ברקוביץ: אז אחת לשנה אני אשאל - - -
עדי קול: לא, אבל אחרי שניתן גזר הדין במהלך המשפט אני לא יודעת.
עדי קול: אני באמת אומרת – אני לא יודעת, אבל שוב, אני מבקשת שתשקלו את זה, האם זה הגיוני שבמהלך החקירה אני אחליט אם מעכשיו והלאה אני רוצה לשמוע מכם או לא, כשבאותו רגע יכול להיות שאת אומרת רגע, הגשתי תלונה, לא רוצה לשמוע מהם יותר, כי זה שלהם, או שיכול להיות שיהיו עוד מועדים שבהם תיתן לי את האפשרות לשנות את דעתי.
<רונית פלץ: סליחה, אבל גם היום זה קורה.
<מאיר ברקוביץ: אבל את יכולה לשנות את דעתך מתי שאת רוצה.
עדי קול: רגע, אני שאלתי את ברקו, ואני מבקשת שהוא יענה לי.
<מאיר ברקוביץ: את יכולה מתי שאת רוצה - - -
עדי קול: לא, שתשאלו אותי שוב, לא שאני אחליט שאני רוצה לפנות אליכם.
עדי קול: שתשאלו אותי שוב.
<מאיר ברקוביץ: מה, שנשאל אותך עוד פעם האם מהיום את כן מוכנה לקבל הודעות יזומות?
<מאיר ברקוביץ: זה נראה לי קצת - - -
עדי קול: מה זה מהיום, בוא ניתן נקודה.
עדי קול: לא כל שבוע תתקשר אליה לשאול ותגיד ניתן גזר הדין.
<מאיר ברקוביץ: אז מתי נתקשר?
עדי קול: אתה יודע מה, ברגע שזה עבר.
עדי קול: נגמר התיק מבחינתכם, ניתן גזר הדין, האם עכשיו את רוצה לדעת.
עדי קול: יכול להיות גם שמבחינתה זה נגמר ואז היא תגיד לכם לא, אבל לשאול את זה שוב, בעוד נקודת זמן אחת.
<שלומית אבינח: רק מקרים שמלכתחילה לא אמרו.
עדי קול: ענת.
<ענת אסיף גיל: אני חושבת שנקודת הזמן שאת מדברת עליה היא קריטית והיא מאד מאד חשובה.
<ענת אסיף גיל: אני חושבת שנקודת הזמן הזאת נופלת בתחום האחריות של הפרקליטות, ליידע את הנפגע איפה אנחנו נמצאים בסיום ההליך, לאן אנחנו הולכים.
<ענת אסיף גיל: יש אגב הרבה מאד אינפורמציה שיש מקום להעביר לנפגע בשלב הזה של סיום ההליך הפלילי, בין היתר לומר לו או לה כמובן – הפוגע נכנס למאסר, אני לא יודעת אם עד עכשיו היה לך-.
<ענת אסיף גיל: ואני אומרת את זה לא-.
<ענת אסיף גיל: זאת ההנחיה, צריך להקפיד ולראות שהיא מיושמת.
<ענת אסיף גיל: אני לא יודעת אם עד עכשיו היה לך קוד למנ"ע, או אין לך.
<ענת אסיף גיל: שתדעי שהמערכת של שב"ס מיידעת באמצעות מנ"ע.
<ענת אסיף גיל: את יכולה גם עכשיו לפנות, אני אעזור לך לפנות לקבל עכשיו קוד, להגדיר מחדש שיחות יזומות – כן או לא.
<ענת אסיף גיל: זאת באמת נקודת זמן קריטית, אבל הקישור אליה לא צריך להיות דרך המשטרה, אלא דרך הפרקליטות, וזאת ההנחיה, ואנחנו מנסים לשכלל באמת את העניין הזה.
<ענת אסיף גיל: אני יודעת שאין שביעות רצון מלאה מנקודת הזמן הזאת של היידוע ומה יודעים.
<ענת אסיף גיל: זאת אגב גם נקודת זמן מצוינת להגיד לנפגעת, בין אם הוא נכנס לכלא ובין אם לא, שיש את המארג הזה של חוק ההגנה על הציבור ושל חוק המגבלות, ולקשר אותה, לתת לה את הטופס אם צריך, או הפניה לגורמי הסיוע, ככל שישנם.
עדי קול: תסלחו לי שלא כולם דיברו ואני מתנצלת על זה.
עדי קול: אני יודעת שהבאתם לפה מערך מאד גדול, אנחנו פשוט צריכים לסיים.
עדי קול: יש פה חוקים בימי שני, יש ישיבות סיעה למיניהן, ואנחנו צריכים לעצור פה.
עדי קול: אני אקיים דיון נוסף ואני אגיד לכם מה אני רוצה לשמוע: אז קודם כל אני אפנה לשרת המשפטים ואני אבקש תשובה לגבי הפונקציה, הגוף האחראי להגיש את הבקשה הזאת מטעם.
עדי קול: אני מבינה את הבעייתיות לגבי הפרקליטות מבחינת ההליך האזרחי, ועדיין אני חושבת שזה לא צריך ליפול על הנפגעת וגם לא על מרכז נוגה.
עדי קול: ואם אתם חושבים שמרכז נוגה זה הגוף, אז יכול להיות שמרכז נוגה צריך סמכות בחוק לעשות את זה, אבל אני רוצה לדעת מי הגוף שאחראי לבקש את הפנייה הזאת.
עדי קול: עכשיו, אם אתם אומרים שהחוק הזה לא רלבנטי והכל צריך להיות דרך צו פיקוח, מה שאני לא מסכימה, כי זה מדבר על מסוכנות וזה מדבר על נזק ממשי, אז אני רוצה תשובה מי צריך לעשות את זה, כדי שלא יהיו מצבים שבהם אם נפגעת לא פנתה למרכז נוגה ולא עשתה את זה – זה לא קורה, כי זה המצב היום.
עדי קול: אני לא מבקשת תשובה עכשיו, אני אפנה לשרת המשפטים.
<ענת אסיף גיל: לא, אבל יוצא סיכום שאמרתי שהחוק הוא לא רלבנטי, וזה פשוט לא נכון.
עדי קול: אז שוב - - -
<ענת אסיף גיל: בשום אופן לא אמרתי שהחוק הזה לא רלבנטי.
עדי קול: אמרתי את זה בסיכום?
עדי קול: כרגע לא אמרתי את המילה לא רלבנטי.
עדי קול: אמרתי היה ואתם חושבים שהוא לא רלבנטי, תגידי - - -
<ענת אסיף גיל: אבל אנחנו לא חושבים שהוא לא רלבנטי.
עדי קול: אני מבקשת שלא תדברי בלי רשות דיבור, ובמיוחד שלא תגידי דברים שלא אמרתי.
עדי קול: אני אבקש משרת המשפטים לתת לי תשובה, כי אני חושבת שכרגע הסיכום שלי, זה שהמדינה בסופו של דבר אומרת טוב, תסתדרי או תסתדר, תלכו למרכז נוגה, נקווה שהוא יעזור לכם, ואז אנחנו נבוא.
עדי קול: אנחנו נבוא לדיונים, אנחנו נהיה מעורבים, אנחנו נגיב, אבל בעיני זה לא מקובל.
עדי קול: אז אני רוצה לקבל תשובה ממשרד המשפטים, איך עושים את זה.
עדי קול: אני רוצה גם לקבל תשובה מה הנוהל שאומר לפרקליטה, כמו שאמרת, או לפרקליט, ליידע בשלב הזה, שלב סיום ההליכים, לגבי מערכת מנ"ע, לגבי הנתונים של מערכת מנ"ע, לגבי העובדה שיש לה אפשרות לשנות את ההגדרות שהיא הגדירה בהתחלה לגבי הסיסמה.
עדי קול: אם יש נוהל כזה, כתוב, אני רוצה לראות אותו.
<ענת אסיף גיל: אין נוהל.
עדי קול: אני מבקשת שלא תעני.
עדי קול: אני פונה בפנייה לשרת המשפטים וזה יהיה במכתב שלי, שאת תקראי אותו, אבל את יכולה לכתוב לעצמך נקודות, כדי שתדעי לענות לי בדיון שיתקיים בעוד חודש.
עדי קול: אנחנו לא מקיימים דיאלוג כרגע.
עדי קול: אני מסכמת את הדיון.
עדי קול: דבר שני, אני רוצה לפנות למשרד הרווחה לגבי הנושא של קטינים.
עדי קול: אני רוצה לדעת איך זה מתנהל היום, מה היה בוועדות האלה.
עדי קול: אם יש בעיות – אני רוצה לדעת איפה הן ואיך אנחנו יכולים לחזק ולהגיע למצב שבמצב של קטינים יהיה אפשר לקבל את ההגבלה הזאת באופן יותר תדיר ובאמצעות פקידת סעד.
עדי קול: לא התעסקנו בשני נושאים שהם מרכזיים: אחד זה נושא של שיקום בכלל בשב"ס, והנושא של הרשות לשיקום האסיר והתהליכים שלה.
עדי קול: זה נושא מאד מאד גדול, שאני חושבת שהדיון הבא שלנו יתמקד בו.
עדי קול: דיברנו על הרעיונות של ליאת לגבי אפשרות בגזר הדין, שרצית לשאול לגבי האפשרות את בית המשפט .
עדי קול: אני מניחה שהתשובה היא – אנחנו לא מתערבים בהחלטות שיפוטיות – ולכן זה.
עדי קול: את יכולה פשוט להשיג לנו תקליט כזה, שאנחנו נשתמש בו בכל דיון.
<חלי ברכה: אני משתדלת לגוון במילים.
עדי קול: שוב, סוגית הוכחת נזק, זה הדבר שאני רוצה גם שמשרד המשפטים – לא עכשיו – יתייחס אליו.
עדי קול: האם אנחנו דורשים מהקורבן להוכיח נזק גם X שנים אחרי שהוא נפגע, והאם בדרישה הזאת אנחנו לא אומרים לה – בבקשה אל תשתקמי, תעשי טובה אל תשתקמי אם את רוצה שהעבריין לא יחזור למקום מגוריך.
עדי קול: רינת, אני אשמח לדעת אם יש מקום לאמירה של משרד הרווחה בנושא הזה, נושא דרישת הנזק, או דרישת המסכנות שהחוק הזה מבקש מהקורבנות, כדי לקבל את הסעד הזה, והאם אין דרך יותר נכונה שאתם ממליצים, כגורם מקצועי, שזה ייעשה.
עדי קול: אני מודה לכם מאד.
עדי קול: אני מודה בעיקר לפונות, שעשו באמת מאמץ גדול והביאו את הנושא הזה לדיון.
עדי קול: כמו שאתן רואות, זה נושא רלבנטי מאד, חשוב מאד.
עדי קול: אין לנו מענה.
עדי קול: הצעת החוק שלי כרגע מדברת רק על גילוי עריות ואני מרגישה שזה לא ראוי, זה לא מספיק.
עדי קול: אנחנו צריכים להרחיב את המקרים ואנחנו נעשה את זה בדיאלוג יחד אתכם ונגיש משהו מקיף.
עדי קול: אני מקווה שזה ייתן מענה.
עדי קול: אני מאד שמחה לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת לפניות הציבור.
עדי קול: כל ישיבה אני פותחת עם הסבר קצר על הוועדה המיוחדת שלנו.
עדי קול: הוועדה לפניות הציבור היא ועדה שונה בנוף הוועדות של הכנסת.
עדי קול: מצד אחד יש לה את כל הזכויות של ועדה רגילה בכנסת, כמו ועדת חוקה, ועדת כספים, ועדת העבודה והרווחה; ומהצד השני היא מתכנסת בעקבות פנייה של אדם, אזרח או קבוצה של אזרחים או ארגון, המעלה איזו שהיא תופעה, בעיה שמטרידה אותו/אותם, ואנחנו מתכנסים לדיון בעקבות זה.
עדי קול: לכן גם תוכלו לשים לב, למי שמכיר ועדות אחרות, הוועדה שלנו מתחילה את הדיון, ברגע שאנחנו נתחיל דיון, עם הפונה עצמה, והדיון סובב סביב זה.
עדי קול: אנחנו גם מטפלים בפניות ציבור פרטניות, אבל אנחנו מעלים לדיון גם נושאים משמעותיים ואנחנו ועדה, כל מי שכבר שמע אותנו, ועדה נשכנית.
עדי קול: זאת אומרת שאנחנו לא נושכים, על תדאגו, לא נושכים פיזית, אני מבטיחה, אבל אנחנו פשוט ממשיכים, אנחנו נתכנס שוב ושוב עד שנרגיש שאנחנו מקבלים את הפתרונות ואת התשובות לשאלות שביקשנו.
עדי קול: הפעם אנחנו מתכנסים לדיון שונה ואחר בנוף הדיונים בכנסת, ואנחנו נפתח ונצפה בסרט.
עדי קול: לסרט קוראים "בלה ואני".
עדי קול: הפונה שלנו היום היא בלה, שאתם תכירו גם בסרט וגם לאחר מכן.