GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דבורה בדר: תמיד יכול להיות תיאורטית שפקיד טעה, יכול להיות גם שלא, אבל בואו נבהיר את הדברים ונראה גם איפה הקשיים.
סופה לנדבר: מה ההבדל בין חד הורי לבין יחיד עם ילד?
דבורה בדר: יחיד עם ילד, שהוא לא הורה יחיד על פי חוק משפחות חד הוריות
שלומית קואולמן: הייתה לה הכרה של חד הורית ואחרי זה לקחו לה את זה.
דבורה בדר: צריך לראות את זה בתוך התיק ולראות מה הייתה הסיטואציה ומה קרה כאן.
דבורה בדר: אני גם אומר עוד משהו - הרי הדברים בסופו של דבר הם רק מתפתחים.
דבורה בדר: כשהיא תיארה פה מצב שהיא עלתה בשנת 1991, האם היא באמת מקבלת גימלה להבטחת הכנסה משנת 1992 כן או לא - הפרשנות שנדרשנו אליה, בואו נראה בסבא וסבתא הורה לכל דבר, על כל המשתמע מכך, זאת פרשנות שניתנה לנו על ידי היועץ המשפטי לפני כ3.5- שנים, זאת אומרת, כשצצו וצפו יותר המקרים, אמרנו: רגע רגע, בואו נראה מה סוג הפתרון שאנחנו עושים.
דבורה בדר: לכן אני אומרת, במקרה שלה - אני לא רוצה סתם לענות תשובות שלופות מן המותר, צריך לבדוק את זה.
דבורה בדר: הפרשנות המרחיבה הזאת שצריך לראות בו הורה יחיד היא לפני כ3.5- ניתנה, הופצה בסניפים ואנחנו אכן פועלים כך.
דבורה בדר: ההבדל בין יחיד פלוס ילד מבחינת סכומים - יחיד פלוס ילד לענייננו, גם כשזה בשיעור המוגדל כי מדובר בעולה חדש, זה 2,441 שקלים, וכשאני מדברת על משפחה חד הורית עם ילד, זה 2,789 שקלים.
דבורה בדר: ההגדרות הן מאד מסובכות, ולכן כשאמרת שצריך להפיץ חוברת הסברה או משהו בכתב, צריך להיות מאד זהירים בעניין הזה - אם כן, אז איזה סוג של מידע ועד כמה, האם זה באמת יעזור עד כדי כך שזה יפתור את כל הבעיות, או שאולי צריך לחשוב על חלופה אחרת, טיפה שונה, שתעזור לאנשים למצות את זכויותיהם, כי לא בהכרח פרסום בכתובים אכן ייתן מענה.
דבורה בדר: זה בהחלט מורכב, זה קשה, יש וריאציות שונות.
דבורה בדר: לפני כ-3.5 שנים עלה הצורך וראינו שבאמת יש פתאום עניין של סבא או סבתא, גרושים או אלמנים, עם נכד שהגיעו.
סופה לנדבר: במקרה הספציפי הזה, מה אנחנו נעשה?
דבורה בדר: אני אקח את התיק, אני אבדוק, אני אתן מענה לכל מה שצריך - את זה אני אעשה בלי שום ספק, כולל התייחסות לעניין הזה שהגברת העלתה כרגע: היה לי איזה חוב - שצריך לבדוק מה הבסיס של זה, וגם אם החוב הוא מוצדק לענייננו, אנחנו נשקול את הסיפור הזה האם יש מקום באמת לביטולו.
סופה לנדבר: אנחנו נשמע עכשיו את המקרה הזה של הסבא הזה שהגיע.
איסק דרבקין: אני יותר מ5- שנים בארץ ביחד עם הנכד.
איסק דרבקין: הוא עלה בגיל 67 והנכד בגיל 5.
איסק דרבקין: הילד יתום, הבת שלי נפטרה בגיל 28, והיא הייתה אמא חד הורית מפני שהייתה גרושה.
איסק דרבקין: בתי עבדה במפעל קרוב לצ'רנוויל, ונפטרה כתוצאה מזה.
איסק דרבקין: הילד התייתם בגיל שנה ו4- חודשים.
איסק דרבקין: אני איבדתי תקווה לעתיד, החלטתי שאני בגיל מבוגר מאד וצריך לקחת אותו - אני לא יודע מה יקרה איתו בעתיד.
סופה לנדבר: אנחנו מאחלים לו עד 120.
סופה לנדבר: הגעת לבד לארץ, או עם אשה?
איסק דרבקין: אשתי נפטרה בשנת 1994.
איסק דרבקין: אחרי שהבת נפטרה, גם אשתי נפטרה.
סופה לנדבר: מה קיבלת?
סופה לנדבר: מה דרשו ממך?
סופה לנדבר: ממתי התחלת לקבל כספים מהמדינה?
איסק דרבקין: כבר שם הייתי אפוטרופוס של הילד, ופה אישרו את אותו סטטוס שהיה שם.
איסק דרבקין: אני מקבל קצבת זקנה פלוס תוספת סוציאלית.
איסק דרבקין: הילד עכשיו בן 11, אני מקבל 2,984 שקל ביחד.
איסק דרבקין: אנחנו גרים בשכירות, משלמים 400$ לחודש.
איסק דרבקין: עבור השכירות אני מקבל 1,170 שקל, אז צריך להוסיף הרבה כסף.
שלומית קואולמן: הוא מוכר כהורה חד הורה?
איסק דרבקין: כן, קיבלתי סטטוס כאב חד הורי.
איסק דרבקין: אמרו לי שבמקרים האלה אין סטטוס אחר כדי לתת לי, אז זה כמעט מקרה יחיד.
איסק דרבקין: בגלל הגיל אני לא יכול למצוא עבודה.
איסק דרבקין: הצרכים של הילד גדלים ביחד עם הגיל שלו.
איסק דרבקין: הילד שואל אותי: למה אין לי מה שיש אצל ילדים אחרים.
איסק דרבקין: אני צריך לשלם גז, טלפון, ארנונה, מים.
איסק דרבקין: אני מוסיף 800-900 שקל לחודש עבור שכר דירה בגלל שער הדולר.
איסק דרבקין: אי אפשר למצוא שם דירה יותר זולה.
איסק דרבקין: ככל שהזמן עובר, אני פוחד מה יקרה עם הילד.
איסק דרבקין: אני זקוק לדירה ולתוספת כסף.
איסק דרבקין: פניתי למשרד השיכון, לעירייה, אבל אין להם פתרון.
איסק דרבקין: פניתי לכל מקום שאפשר.
איסק דרבקין: כתבתי למר יורי שטרן כשגברת יולי תמיר הייתה שרת הקליטה.
איסק דרבקין: כתבתי מכתב לעמיגור.
סופה לנדבר: ועדת חריגים במשרד השיכון, זה לא עמיגור.
איסק דרבקין: אני מבקש דירה שלפחות יהיה לו חדר בשביל לישון וגם לילד.
סופה לנדבר: מה ענו לך במשרד הקליטה?
סופה לנדבר: ממשרד הקליטה הוא לא קיבל שום תשובה.
איסק דרבקין: עובדת משרד הקליטה באשדוד אמרה לחכות.
אירנה נוביקוב: אני לא חושבת שהוא צודק שצריך להחליף עיר.
אירנה נוביקוב: הילד כבר התרגל וזה לא בריא לילד.
איסק דרבקין: יש לו חברים.
סופה לנדבר: להעביר אותו עכשיו מעיר לעיר זה לעקור את העתיד של הילד לגמרי, אני חושבת שזה לא מומלץ.
סופה לנדבר: כנראה באשדוד אומרים שאין דירות ולא יהיו, אבל אני חושבת שזה לא כל כך אמת.
סופה לנדבר: אין כל כך הרבה דירות, אבל יש דירות של עמיגור ואנחנו נחפש דירה באשדוד - מגיע לילד הזה.
סופה לנדבר: אנחנו נעבור למכתב, זו הייתה פניה אלי לפני מספר שבועות, אני גם קיבלתי את האישה הזאת, ותשמעו מה קרה עם המשפחה הזאת - משפחה במצב מאד מאד קשה.
סופה לנדבר: גם במשפחה הזאת כמעט אין מה לאכול וכמו שהגברת תיארה את המצב, המצב מאד מאד קשה.
סופה לנדבר: היא יצאה ממדינות חבר העמים דרך כפר חב"ד, שזה סיפור בעצמו, ואני רוצה שאחרי זה אנחנו נתייחס לכפר חב"ד ונבדוק באיזה תנאים מחזיקים שם ילדים.
סופה לנדבר: היא אומרת שהיא לקחה ילדה, הביאה אותה לשדה התעופה, שלומית עכשיו תקרא, והיא אומרת: סליחה, נפלו כינים מהראש ומהשערות.
סופה לנדבר: לילדה הייתה צמה והיא פשוט הייתה במצב כזה שהיא הייתה צריכה להוריד את כל השערות מפני ששום טיפול לא עזר.
סופה לנדבר: הילדה גם תפסה שם מחלות, הם הביאו את הילדה לשדה התעופה, נתנו לסבתא, והסבתא לא הגיעה עם הילדה בגלל שהיא הייתה אחרי תאונת דרכים, שטף דף ומחלות, והיא בעצמה במצב מאד קשה ובגלל זה אמרתי:
סופה לנדבר: אני לא אסחוב אותך מערד לוועדה, אבל תשמעו את הסיפור.
שלומית קואולמן: לודמילה מערד: "אני גרה בישראל עם נכדתי לודה שאותה גידלתי.
שלומית קואולמן: הנכדה גרה איתי מאז שהגעתי לישראל באפריל 1999.
שלומית קואולמן: קשה היה לי לקבל אזרחות ואפוטרופסות.
שלומית קואולמן: לאחר כל התלאות ותקופת רעב שעברתי, מחלקת קליטה בבאר שבע סירבה לאשר לשלם את ההפרש שמגיע לי מהיותי בודדה במשפחה במצבי הנוכחי.
שלומית קואולמן: מה11- באפריל 99 אנחנו נחשבים כמשפחה.
שלומית קואולמן: שילמו לי רק תשלום בסך 6,022 ש"ח.
שלומית קואולמן: פניתי לוועדת חריגים של משרד הקליטה וגם שם קיבלתי סירוב.
שלומית קואולמן: לאחר מכן פניתי לסיוע משפטי לעולים בתל אביב, אך גם שם לא עזרו לי.
שלומית קואולמן: שם הודיעו לי שמגיעה לי הלוואת סוכנות עבור הילדה, על כך לא ידעתי בכלל.
שלומית קואולמן: ניסיתי לפנות לסוכנות ולבנק ולקבל את ההלוואה.
שלומית קואולמן: כשפניתי לבנק אמרו לי שמועד ההלוואה פג עד אפריל 2001, אבל נודע לי על אפשרות קבלת הלוואה רק בנובמבר 2001.
שלומית קואולמן: המסמכים שלי נשלחו לוועדת חריגים וגם משם קיבלתי סירוב.
שלומית קואולמן: אין לי כסף לערכאות משפטיות, אני לא יכולה לעבוד, כי עברתי תאונת דרכים, הנכדה לומדת בבית הספר, ילדה טובה מאד וממושמעת.
שלומית קואולמן: כמו כן סירבו לאשר לה מחשב בטענה שבערד עוד לא מקבלים מחשבים.
שלומית קואולמן: אנחנו גרים בשכירות וכל הזמן בחובות.
שלומית קואולמן: אנחנו פונים אליך בבקשה שתעזרי לנו להשיג צדק.
שלומית קואולמן: " דרך אגב לגבי המחשב, הבוקר קיבלנו תשובה שהשיגו לה מחשב ממשרד החינוך.
שפרה שידלובסקי: סליחה, בת כמה הסבתא ובת כמה הילדה?
סופה לנדבר: הילדה בת 12-13 עכשיו, הסבתא בת 50 פלוס.
סופה לנדבר: רבותיי, אנחנו נתקדם, אני רוצה לשמוע ממשרד הקליטה ומהסוכנות מה אתם מסבירים למשפחות האלה?
סופה לנדבר: מי מקבל אותם?
אירנה נוביקוב: סליחה, גברת רוזליה גולדצקי לא מרוצה, היא מרגישה שהיא לא אמרה כל מה שהיא רצתה.
אירנה נוביקוב: יש לה בקשות מדויקות מה היא רוצה, איזה עזרה היא רוצה לקבל.
סופה לנדבר: גברת רוזליה גולדצקי, אני עברתי למקרה שלו מפני שהמצב שלו קצת אחר מהמצב שלך.
סופה לנדבר: דבר שני, הבטיחו לנו שגברת דבורה בדר תיקח אותך אחרי הישיבה, תשב איתך כמה דקות, היא תיקח את התיק שלך, היא תבדוק את הדברים - אנחנו לא נעזוב אותך.
רוזליה גולדצקי: יש משהו אחר - אני כמה פעמים ניסיתי להביא לסטטוס של ילד נטוש, כי ההורים שלו לא פה - אולי האבא נפטר, אני לא יודעת, הבת שלי במצב פסיכי לא טוב.
רוזליה גולדצקי: אני רוצה ילד נטוש, ניסיתי כמה פעמים, סגרו תיק, פתחו תיק ואמרו לא מגיע.
רוזליה גולדצקי: אני רוצה להחליף את דירת עמידר, כי אי אפשר לחיות שם, יש עכברים, יש ג'וקים, הכל פתוח, אני כל הזמן נלחמת עם עמידר שיעשו שיפוץ, שיטפלו בדירה, והם אומרים שהכל בסדר.
רוזליה גולדצקי: אני רציתי גם לבדוק אותי את המצב שאני מקבלת ביטוח לאומי וקצת תוספת של עבודה, 1,000 שקל, ואנחנו משלמים חוב של אנשים - אחד נפטר והיא בבית חולים פסיכיאטרי - גם מצב גרוע מאד, אבל אני חייבת לשלם ואני משלמת, משלמת, משלמת על ערבות שטר ביטחון לשכירות - אנשים ששכרו דירה, זוג בלי ילדים, ובעל הבית תפס אותי כי אני כתבתי את שטר הביטחון.
רוזליה גולדצקי: אני נכנסתי לבוץ הזה.
סופה לנדבר: אלה דברים שכל כך לא פשוט לעזור, מפני שזה דברים פרטיים.
רוזליה גולדצקי: אני משלמת שנים והחוב עולה, כמה פעמים ניסית לבקש עיכוב הליכים ואמרו: לא, תשלמי.
רוזליה גולדצקי: שילמתי עד עכשיו 8,000 ויש עוד 6,000 ואני לא יודעת מתי זה ייגמר.
אירנה נוביקוב: אני חושבת שפה אפשר אולי להתייחס למקרה הזה ספציפית בגלל שהאישה נמצאת בבית חולים פסיכיאטרי, אין לה יכולת, והוא נפטר, אז זה באמת אולי במקרה הזה אפשר לבדוק איך אפשר לטפל במקרה הזה ספציפית.
סופה לנדבר: זה לא יהיה כל כך פשוט.
סופה לנדבר: אלה דברים שקשה לנו להגיד שאנחנו יכולים לעזור בזה.
סופה לנדבר: בזה קשה לנו.
1063: האם עשו לך חקירת יכולת?
רוזילה גולדצקי: כמה פעמים אני ניסיתי חקירת יכולת וזה היה החלטה האחרונה, 400 שקל.
רוזילה גולדצקי: אם מוותרים להם על משכנתה, אז למה אני צריכה לשלם?
רוזילה גולדצקי: בעל הבית לא בסדר, היא רק הפסידה חודש אחד והיא השכירה עוד פעם את הדירה.
1063: אז איזה דירה?
1063: מה זה, וילה?
רוזילה גולדצקי: לא, שני חדרים בעיר שלנו, 250$ הם שילמו וחצי שנה הם לא שילמו.
סופה לנדבר: אנחנו לא ניכנס לזה.
אירנה נוביקוב: סליחה, אבל יש כמה דברים שאני צריכה לברר פה.
אירנה נוביקוב: יש לי מקרים של סבא וסבתא הגיעו עם שני ילדים - האמא נפטרה, היא הייתה גרושה שם, נפטרה מסרטן, הגיעו לפה והם מגדלים אותם.
אירנה נוביקוב: עזרתי להם כל הדרך, קיצרתי לקבל עמידר, אבל יש בעיה כשילד הולך לצבא - אם יש קצבת שארים, אז הילד הזה באיזה מובן הוא מבוטח?
אירנה נוביקוב: במקרה הזה היה להם אפוטרופוס ולא נתנו לילד הזה בגיל 18 סטטוס של חייל בודד - יש לי כמה מקרים כאלה.
אירנה נוביקוב: הם היו פשוט במצב של חוסר אונים.
אירנה נוביקוב: הוא שירת בצבא בצפון, בקרבי, ופעם אחת בשבועיים הוא בא מהצפון.
אירנה נוביקוב: גרוש לא עזרו לו, הוא קיבל 300 שקל.
אירנה נוביקוב: פעמיים אני הגשתי בקשה והוא הגיש בקשה, ולא נותנים סטטוס.
אירנה נוביקוב: אני פשוט לא רוצה להרחיב את הדברים, אתם צריכים להבין שזה צריך להיכנס לעומק.
סופה לנדבר: אנחנו מבטיחים שלישיבה הבאה נזמין נציגי צה"ל.
אירנה נוביקוב: ישנם דברים מאד חשובים בגלל שמדובר בדיוק בנושא של סבא וסבתא.
אירנה נוביקוב: יש לי עוד מקרה שסבתא באה עם הבת שלה ועם הנכד, הבת שלה נפטרה.
אירנה נוביקוב: ולפני שהיא נפטרה, היה לה מזל במרכאות, קנתה דירה שני חדרים.
אירנה נוביקוב: במקרה איבדו לה מסמכים רפואיים, עשו בדיקה לפני שהיא קנתה דירה ולא עלו על זה, במקרה הזה הסבתא משלמת היום מקצבת זקנה שלה 1,780 שקל עבור דירה שקנתה הבת שלה.
אירנה נוביקוב: הילד עכשיו הלך לצבא, יש מכתב שהוא כתב למשרד הביטחון בגלל שהוא כבר הגיש לפני שהוא הלך כחייל בודד - לא נתנו לו.
אירנה נוביקוב: והם חיים בכלל מ600-700- שקל לכל המחיה שלהם.
אירנה נוביקוב: זה אסון טבע ואנחנו צריכים להתערב בזה בכל מקרה.
סופה לנדבר: תמסרי לנו את המסמכים של המשפחה הזאת ואנחנו נטפל.
סופה לנדבר: אני מבינה שנצטרך עוד ישיבה.
אירנה נוביקוב: יש לי עוד מקרה אחד שהם דווקא הרבה שנים פה, סבתא ממוצא גרוזיני, הבת שלה נפטרה כאן, בעלה של הבת היה נרקומן, 3 ילדים שהלכו באותה הדרך של האבא.
אירנה נוביקוב: עכשיו יש לי בעיה שהסבתא אומרת שהנכד הקטן שלה - אחד בבית חולים פסיכיאטרי כל הזמן - הנכד הקטן מקבל דווקא שארים מאימא, הוא מקבל, אבל מבחינת מקום מגורים יש להם בעיה.
אירנה נוביקוב: הילד הזה לא יכול להיות במסגרת בית.
אירנה נוביקוב: אני פניתי לאגף רווחה, לאן שלא פניתי, יש לי מכתב פה גם מעובדת סוציאלית, אין לילד הזה - הוא בגיל 17.5 - זה שנה וחצי, שום מסגרת לא מצאו לו.
אירנה נוביקוב: זה פשוט דבר שאנחנו צריכים לקחת את זה.
סופה לנדבר: גברת אילנה כהן עכשיו תספר לך מה המסגרת שאפשר למצוא לילד הזה.
אירנה נוביקוב: זה אסון טבע, הייתי שם בבית והילד הזה הולך בדרך של האבא אם לא נציל אותו.
אירנה נוביקוב: כל הזמן לוקחים אותו, אבל צריך למצוא.
אירנה נוביקוב: אני יודעת שבירושלים יש תכנית מגורים כמו הוסטל שהם עושים.
אירנה נוביקוב: בבאר שבע אין, אבל צריך למצוא לו בארץ.
1063: מה אמרו?
1063: שאין מקום?
אירנה נוביקוב: אין, אני הייתי בישיבה אצל מנהלת אגף רווחה בבאר שבע, גברת אסתר עמר, אמרו אין, הם כתבו מכתב.
אירנה נוביקוב: ועוד דבר אחד בקשר לפנימיות.
אירנה נוביקוב: אני מצטערת שאני מעלה את זה, אבל זה היה בדיוק סבתא וסבא שהילד הלך לפנימיה, ובדיוק כמו שאתם אומרים, לא נותנים דמי קיום ודמי כיס, רק לחופשות.
אירנה נוביקוב: הילד פעם בחודש לפחות בא והוא צריך לקחת כסף, ואני התקשרתי לביטוח לאומי ומה אומרים לי?
אירנה נוביקוב: אם זה למשל אימא חד הורית והילד הולך לפנימייה, משאירים לה את כל הקצבה.
אירנה נוביקוב: אם חד הורית, גם כשהילד לומד בפנימייה, מקבלת את כל הכסף, ואני יודעת שגם אם לוקחים ילד מאימא היא מקבלת כל הקצבה, גם כשזה לא מגיע לה, היא לא מגדלת ילדים.
אירנה נוביקוב: דודה שמגדלת שני ילדים, אפוטרופוס מאחותה שנפטרה, היא לא מקבלת.
אירנה נוביקוב: אמרו לה שבגלל שהיא אפוטרופוס, לא מגיע לה.
אירנה נוביקוב: אז צריך לבדוק מה אפשר לעשות במקרים האלה, פשוט אנשים חיים מגרושים.
אירנה נוביקוב: היא אומרת שהילד רוצה להיות בפנימייה אבל היא אומרת:
אירנה נוביקוב: אני לא יכולה להחזיק בו בגלל שאין לה כסף.
אירנה נוביקוב: אז היא יכולה לגרום נזק לילד מצד אחד, אבל מצד שני, היא לא יכולה לחיות בלי זה.
אירנה נוביקוב: היא לא מקבלת את הקצבה שלו וגם לא מקבלת דמי קיום, אז אני חושבת שצריך להעלות את הנושא, לפחות איזה סכום סמלי, 200 שקל בחודש - זה נסיעות ודמי כיס וצריך לדבר על זה.
סופה לנדבר: המועצה הלאומית לשלום הילד, עורכת דין טלי גל.
טלי גל: אני רוצה להעלות כמה נקודות שלא עלו.
טלי גל: חלק מהבעיות קשורות במשהו שכבר כן עלה, וזה אי הכרה בסבים וסבתות, או קרובי משפחה אחרים כמשפחות חד הוריות.
טלי גל: אז קודם כל, בנוגע לסל קליטה - ואני מניחה שעוד יתייחסו לזה - סל קליטה של סב שבא עם נכד, או סבתא שבאה עם נכד הוא קטן הרבה יותר מסל קליטה של משפחה חד הורית.
טלי גל: כלומר, כבר כשהם מגיעים לארץ, סל הקליטה שונה בהרבה, וזה משמעותי ועושה הבדל גדול.
טלי גל: צריך לזכור משהו שחל על כל המשפחות שאנחנו מדברים פה - אלה משפחות שיש להם מאפיינים ייחודיים - לא דוברי עברית, עולים חדשים, משבר עליה, הבדלי תרבות, כל הדברים האלה.
טלי גל: בדרך כלל, אם זה סבא וסבתא זה גיל מבוגר, גם אם הם עדיין בגיל העבודה באופן פורמלי, מתקשים למצוא עבודה, ולכן הם צריכים להתגבר על קשיים נוספים.
טלי גל: בנוסף לזה, הילדים האלה באים ממשפחות הרוסות - או יתומים, או נטושים, גם אם הם לא מוכרים ככה בארץ - אבל הם מגיעים אחרי משברים ולכן הם צריכים להתמודד עם עוד קשיים.
טלי גל: לכן כל הדברים האלה בעצם יוצרים משפחות עם בעיות ייחודיות.
טלי גל: אני עכשיו אומרת דוגמאות, אבל אני חושבת שזה מצדיק איזה שהיא התייחסות כוללת.
טלי גל: אז דיברתי על סל קליטה.
שלומית קואולמן: אין לנו מספרים בכלל, לא יודעים כמה.
סופה לנדבר: אנחנו עכשיו נצטרך לקבל ממשרד הקליטה ומהסוכנות את המספרים של הילדים שהגיעו במצב כזה.
טלי גל: אנחנו קיבלנו מדובר משרד העבודה והרווחה הערכה - הוא כותב ככה:
טלי גל: בעשור האחרון נכנסו כ19,000- ילדים בלי הוריהם, כ10,000- ילדים בגילאי 17-19, מרביתם באו במסגרות מאורגנות ו9,000- ילדים בגילאי 10-16 שבאו עם קרובי משפחה כמו סבים או דודים.
טלי גל: זאת אומרת, זאת ההערכה, בערך 9,000 ילדים.
שלומית קואולמן: למה משרד העבודה והרווחה?
טלי גל: זה מה שהם יודעים.
טלי גל: מה שהם מכירים זה מקרים שמגיעים אליהם.
סופה לנדבר: אבל הילדים האלה קודם כל צריכים לקבל סל קליטה, אז צריך להתחיל ממשרד הקליטה.
טלי גל: אם אני עדיין בשלב הראשוני, ברגע שהם מגיעים לארץ, לפי מה שאנחנו יודעים לא אומרים להם מיד את העניין הזה של אפוטרופסות, שהם צריכים לקבל אפוטרופסות.
טלי גל: לא מפנים אותם.
טלי גל: אז אנחנו כבר שמענו כמה פעמים שכן עושים את זה, אבל במציאות
סופה לנדבר: כן, אבל אנחנו הבנו שהם בכלל לא צריכים לרוץ לקבל אפוטרופוס.
טלי גל: זה לעניין ביטוח לאומי, בנושאים אחרים כן צריך.
טלי גל: עוד לעניין הכרה כמשפחות חד הוריות, זה לעניין מענק חינוך, או גמלת חינוך של ביטוח לאומי.
יפה מרוז: כרגע היא לא פה.
טלי גל: פה יש בעיה, קצבת לימודים היא שונה.
טלי גל: נכדים לא מקבלים - זה עוד הבדל, זה עוד משהו שהסבים והסבתות האלה, ששוב, הם גם לא עובדים, ואם הם זוג אז הם לא מקבלים.
טלי גל: בעיה נוספת, שלאו דווקא קשורה לכסף, אבל היא בעיה משמעותית שאנחנו שומעים אותה מהרבה עולים, וזה בנושא קופות חולים.
טלי גל: בגלל שהאפוטרופסות שהסבים באים איתה לארץ, לא מוכרת בארץ מיד - אני מדברת על ביטוח רפואי - רושמים אוטומטית את הילדים בקופת חולים כללית, גם אם הסבא והסבתא בקופת חולים אחרת.
טלי גל: ואז מה שקורה - ואני לא מתייחסת להיבטים כספיים דווקא - הסבא או הסבתא שהם קשישים, לא יודעים עברית, שהבירוקרטיה גם ככה מסובכת, הם לא יודעים את זה, הילד חולה, מגיעים לקופת חולים ופתאום מתברר שלא, הוא בכלל רשום בקופת חולים אחרת וצריך להתגלגל ולמצוא איפה הם.
טלי גל: זה פשוט משהו בירוקרטי שצריך לשנות אותו.
סופה לנדבר: מי מחליט על זה?
טלי גל: יש איזה שהיא ברירת מחדל, אני לא יודעת מי החליט את זה, כנראה במשרד הבריאות.
1063: מה הקשר של משרד הבריאות לקופת חולים כללית?
טלי גל: אני לא יודעת, אולי משרד הקליטה יודע, אולי הסוכנות יודעת.
טלי גל: אנחנו יודעים על מספר מקרים כאלה.
טלי גל: מי שמסרה לי את המידע הזה זאת גברת חנה דשבסקי.
סופה לנדבר: תבדקי למה זה קורה ואז תציגי את זה לנו.
טלי גל: אני חשבתי שאני אקבל תשובות פה, קיוויתי.
סופה לנדבר: אנחנו שומעים את זה בפעם הראשונה, לא נתקלנו בדבר כזה.
1063: אני יודעת שיש בעיה בכלל עם ביטוח בריאות, שאין להם מהיום הראשון בגלל כל הסיבות שנאמרו.
1063: זאת בעיה שהיא בעיה קשה מאד.
1063: אבל אני לא יודעת על הנושא הזה שמחייבים אותם ללכת לקופת חולים כללית.
1063: אני רוצה לשאול שאלה.
1063: את אומרת שהם באים יחד לארץ.
1063: איך פתאום אני כסבתא רשומה בקופת חולים אחרת?
1063: הרי ביחד נרשמים כי הם עולים ביחד.
טלי גל: תראי, הרי לוקח זמן עד שהסבים מוכרים כאפוטרופסים, זה לא אוטומטי.
טלי גל: האפוטרופסות שהם באים איתה לא מוכרת.
סופה לנדבר: זה לא משנה, בן אדם לבד בא לקופה.
1063: הסבתא הולכת לקופת חולים מאוחדת ואז אומרים לה: לא, אבל הנכד שלך בכללית כי ככה החליטו.
1063: אבל הם עלו יחד, למה את זה רשמו פה ואת זה שם?
טלי גל: הסבתא הולכת לקופת חולים ונרשמת.
טלי גל: הנכד לא רשום לה עוד בתעודת זהות בהתחלה.
1063: אבל היא רושמת אותו.
טלי גל: היא הולכת ונרשמת, יכול להיות שאת הילד מחתימים עוד קודם.
סופה לנדבר: לא, יש לך טעות.
סופה לנדבר: מי שצריך לרשום זה הבן אדם פיסית, וזה לא משנה, ילד או מבוגר צריכים להגיע לקופה כדי להירשם.
1063: אני אגיד לך מה קרה - הם נרשמו באיזה שהוא מקום.
1063: אחרי שבוע אמרו להם: אתם יודעים, במאוחדת יש רופא נהדר, אז למה לא נרשמתם שם?
1063: ואז הם אומרים: הכריחו אותנו.
1063: אני לא יודעת.
סופה לנדבר: צריכים לבדוק את הנושא הזה.
טלי גל: אם זה קרה ביותר ממקרה אחד, יכול להיות שיש פה איזה שהיא בעיה.
סופה לנדבר: יכול להיות גם שזה בעיר מסוימת, היו שם אנשים שקיבלו עבור זה כסף, קופה היום משווקת, זה סיפור שנראה לי מוזר.
טלי גל: יש לי עוד כמה נקודות - משרד השיכון לא מכיר בילד, ומתייחס לקשישים בדרך כלל כזקן בודד ולא כמשפחה חד הורית - זה באופן אוטומטי.
טלי גל: כדי להגיע להכרה כמשפחה חד הורית כדי להגיע לזכאות רחבה יותר, צריך לעבור ועדות ערר והליכים וכל הדבר הזה לוקח חצי שנה בערך.
טלי גל: והדבר הזה צריך לקרות כל שנה, כלומר, זה לא חד פעמי, ואנחנו יודעים מפניות שבעצם הם מפסידים חצי שנה - אז נכון שהם מקבלים אחר כך רטרואקטיבית, אבל בינתיים יש בעיות לקנות לחם, וזה דבר שאפשר היה לפתור אפילו באופן חלקי, אם היה צריך לעשות את זה רק פעם אחת, זאת אומרת, רק פעם אחת לעבור את הבירוקרטיה של ועדות ערר, להראות שיש ילד, שיכירו בהם, ואז מכאן ולהבא יכירו בזה שהילד נמצא עם הקשיש - אני חושבת שזה היה עוזר.
טלי גל: לגבי משרד החינוך - איך שום חוזר מנכ"ל שמכיר במשפחות כאלה כמשפחות מיוחדות שזקוקות להנחות.
טלי גל: משפחות חד הוריות מקבלות באופן אוטומטי הנחות מאד משמעותיות, ילדים כאלה לא מקבלים הנחות וזה מאד פוגע, וזה גם נושא שצריך להיפתר.
טלי גל: רווחה - שוב, זה לאו דווקא דבר שקשור בהטבות כספיות למשפחות, אבל אין עובדים סוציאליים שמטפלים במשפחות מהייחוד הזה - וכבר דיברתי על המאפיינים הייחודיים.
טלי גל: יש עובדים סוציאליים שמטפלים בקשישים, אבל אם במקרה לקשיש הזה יש ילד, אין להם הכשרה מיוחדת - ויש פה בעיות ייחודיות, אנחנו שמענו פה, לא תמיד מכירים את התנאים בביטוח לאומי, במשרד הקליטה, במשרד השיכון - בכל הדברים האלה הם לא מתמצאים, וזה בעצם מקשה מאד על אותם אנשים שצריכים את אותו גורם שיעזור להם בנבכי הבירוקרטיה.
טלי גל: עוד כמה דברים שמתייחסים למה שנאמר פה, ויש לי גם הצעות שאולי יתקבלו - יכול להיות שצריך פה הצעות לשינוי החוק, ואנחנו מוכנים לבדוק את זה בעצמנו, אני אשמח לשמוע תגובות.
טלי גל: לגבי קצבת תוספת זקנה, נאמר פה שצריך את התנאי הזה של "כל אחזקתו" ולכן ברגע שהילד מועבר לפנימייה - יכול להיות שמה שיעזור פה זה שישונה החוק בעצם ויהיה כתוב "רוב אחזקתו".
1063: או "אחזקתו" בלי "כל".
טלי גל: או משהו כזה, שיעזור בעצם לקבל את הקצבה הזאת.
טלי גל: לעניין קצבת שארים - זה הוסבר פה היטב ואנחנו מכירים את הבעיה הזאת שילדים לא מקבלים כלום, אלא הכל הולך למדינה במקרה שהם בפנימיות.
יפה מרוז: מי שזכאי לקצבה זה משרד הרווחה, אין מה לעשות.
יפה מרוז: משרד הרווחה צריך להחליט, ההחלטה היא שלו מה לעשות עם הכסף.
טלי גל: משרד הרווחה חוסך את הכסף בשביל הילדים.
טלי גל: אנחנו פנינו הרבה פעמים כדי שחלק מאותו סכום שמוקצב לילד ונחסך וניתן לו בגיל 18, יינתן עוד לפני זה.
טלי גל: לילד הזה אין שום תמיכה.
סופה לנדבר: הוא גדל, בלי צרכים אלמנטריים של משפחה.
1063: אבל הוא מוחזק על ידי משרד הרווחה.
טלי גל: כן, אני פונה פה למשרד הרווחה, לדעתי זה יכול מאד לעזור לילדים.
1063: יש פנים לכאן ולכאן.
יפה מרוז: אנחנו שאלנו את אותן שאלות, אני יודעת שהילדים האלה מקבלים דמי כיס, הם מקבלים כסף לבגדים ולממתקים, זה מה שידוע לנו.
טלי גל: דבר אחרון רציתי לדבר אל מול הביטוח הלאומי, וזאת הבעיה של ילדים שגרים אצל דודים, שכרגע בעצם לא מוכרים - זאת בעיה מאד גדולה, והשאלה פה אם היה אפשר איכשהו להרחיב את הזכאות.
טלי גל: אם צריך שינוי בחוק.
דבורה בדר: לא, זה לא קשור, זה עניין של תיאומים.
דבורה בדר: אני באמת רוצה לעשות סדר בכל הסיפור הזה.
דבורה בדר: כמו שאומרים בדברים מסוימים בעניין הביטוח הלאומי, איפה צריך לשנות בחוק משהו שייעשה, ואנחנו מסכימים על זה.
דבורה בדר: לעניין הזה יש את התפקיד ואת האחריות - יש את משרד העבודה והרווחה שאחראי.
דבורה בדר: במקרה של דוד ודודה, בניגוד לסבא, סבתה ואח בוגר שמחויבים על פי דין במזונות הילד, ולכן משרד העבודה והרווחה לא משלם להם, אלא זה הביטוח הלאומי, אז בפן האחר, כשהם נמצאים אצל דוד, דודה, או סוג של סידור אחר, מן הראוי שהמערכת הזאת אכן תיתן את המענה שלה, ותיתן אותו מיידית, מהר, בטח לא להשאיר משפחה כזאת עם ילד משך חצי שנה.
סופה לנדבר: אני חושבת שיש בעיה שיש כל כך הרבה מוסדות שמטפלים בילד הזה, שמשפחה כאשר היא מגיעה לארץ ויש לה בעיות, היא פשוט הולכת לאיבוד, היא לא יודעת למי לפנות ויכול להיות שהיא פונה בעירייה, או לעובד סוציאלי, או עובד זה או אחר, שהם לא יודעים.
סופה לנדבר: הנה מקרה שסגן ראש העיר, שהוא ממונה על רווחה, ולא יודע איך לטפל במשפחה הזאת.
דבורה בדר: אני מקבלת את מה שאת אומרת, אבל אני חושבת, באמת בנושא הזה ישבו שני מוסדות וקבעו ביניהם תיאומים בנושא הזה של מי אחראי למה.
דבורה בדר: בקטע הזה, הקושי שקיים כאן כרגע, קודם כל מי הגורם שמלווה ואומר לאותו אזרח, שהוא באמת נופל בין הכסאות - לדעתי הרבה פעמים גם יש את הסיטואציה שהוא גם לא יודע למי לפנות, והאם כשהוא מגיע לאותו משרד קליטה מיד עם עלייתו לארץ, מכוונים אותו נכון.
דבורה בדר: מהנקודה שהוא מגיע לכתובת, האם אותה כתובת באמת עושה את המוטל עליה בהתאם לזה, וזה משהו שאנחנו צריכים לעמוד כאן.
דבורה בדר: כמו שהביטוח הלאומי ערוך ונותן מענה לצרכים האלה, אז על אותו עיקרון גם משרד העבודה.
סופה לנדבר: אנחנו נתקדם למשרד הקליטה.
סופה לנדבר: אני רוצה להבין - מגיעה משפחה, קודם כל אני חושבת שצריך להיות איזה שהוא קשר בין הסוכנות למשרד הקליטה - איפה הקשר הזה?
סופה לנדבר: איפה החוט הזה בין הסוכנות, שאתם מעבירים את המשפחה שהגיעה במצב מסוים של ילד שנשאר בתנאים שאנחנו כבר ציירנו אותם לא פעם אחת - איפה הקשר?
סופה לנדבר: מה כמות הילדים ומה מספר הילדים שהגיעו לארץ בתקופה של העשור האחרון?
סופה לנדבר: מי מקבל את המשפחה הזאת?
סופה לנדבר: מי מלווה אותם?
סופה לנדבר: מה התנאים שמסבירים להם?
סופה לנדבר: איפה סל קליטה?
סופה לנדבר: איך המשפחה הזאת מקבלת סל קליטה?
סופה לנדבר: אם לא קיבלה מיד, אז מי אחראי על זה שיקבלו רטרואקטיבית?
סופה לנדבר: ניקח את המקרה של ערד - היא הגיעה לכאן, הילדה הגיעה לפניה, כאשר היא כבר אחרי שנה וחצי קיבלה את הסטטוס של אפוטרופוס, אז בעצם לפי ההיגיון זאת משפחה חד הורית, כי הסבתא הזאת מגדלת את הילדה, מגיע לה סל כמשפחה מהיום הראשון בגלל שבשדה התעופה היא קיבלה בחזרה את הילדה - היא לא קיבלה את סכום הכסף שהייתה צריכה לקבל.
סופה לנדבר: מי אחראי במשרד הקליטה על סכום רטרואקטיבי שהיא צריכה לקבל?
סופה לנדבר: אלה הדברים שאני רוצה לשמוע, ואני גם רוצה לשמוע מה מספר הילדים שמטופלים על ידי משרד הקליטה, איך מעבירים אותם מטיפול של משרד הקליטה למשרדים אחרים, זאת אומרת, איפה החוט הזה שאני רוצה להבין אותו, ואיך המשפחה מקבלת מידע?
טובה פינקלשטיין: אני מתנצלת, לפי השאלות יש לי קצת בעיה להשיב.
טובה פינקלשטיין: אני באתי עם המצב המשפטי.
טובה פינקלשטיין: יש כאן המון פרטים שאני לא בקיאה בהם, מפני שטיפלה בזה גברת אביטל טוך, שזה פשוט הקשרים בין המשרדים השונים, ואלה דברים שאני לא עסקתי בהם, אני גם לא אמורה לעסוק בהם.
טובה פינקלשטיין: אני קיבלתי הודעה על הישיבה הזאת רק שלשום, וגברת אביטל טוך בחופשה בחו"ל - ניסיתי להשיג אותה טלפונית, לא הצלחתי לאתר אותה.
טובה פינקלשטיין: אני אוכל לתת תשובות ככל שזה נוגע לפן המשפטי, לצערי את התשובות על כל השאלות האחרות אנחנו נאלץ לקבל בישיבה הבאה מגברת אביטל טוך, שבקיאה בנושא הזה ומטפלת בו.
סופה לנדבר: בחוסר ברירה כן.
סופה לנדבר: את אפילו לא יודעת את מספר הילדים שמטופלים?
טובה פינקלשטיין: אני מתנצלת, אין לי.
שפרה שידלובסקי: אני אענה על חלק מהשאלות שנשאלנו, ואני גם אתייחס לשאלה הספציפית ששאלה הגברת מערד.
שפרה שידלובסקי: מה הקשר שלנו עם משרד הקליטה - אני גם רוצה לעשות הפרדה, כי אותם נושאים שעלו כאן בעיקר לגבי עולי חבר מדינות העמים, לצערי מתקיימים גם אותם הדברים לגבי עולים מאתיופיה, שבהם אנחנו מטפלים ישירות.
שפרה שידלובסקי: זאת אומרת, אנחנו, בקליטה הראשונית, הסוכנות היהודית היא זאת שאחראית לטפל על העולים, ולא עלה כאן בכלל הסיפור שלהם.