GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טימור זרין: הסנקציה הייתה בעצם שאני בא לעשות אימות דיוק והוא לא משלם, דהיינו, אני לא עושה לו אימות דיוק, ואז הסנקציה היא על אי אימות דיוק, וזה גם עבירה פלילי.
טימור זרין: נכון להיום, שר האוצר חתם על פקודת המיסים - גבייה, שהיא חלק מפקודת המידות ומשקלות, ועכשיו אני יכול לבצע את אימות הדיוק, ואם לא משלמים את האגרה, לגבות באמצעות פקודת המיסים - גבייה.
טימור זרין: זה נפתר.
אברהם יחזקאל: יש תופעה שלא משלמים לך?
טימור זרין: בתחנות הדלק - בשום פנים ואופן לא.
אברהם יחזקאל: אז גם פה יש עניין תקין.
אברהם יחזקאל: הם נותנים - אתם בודקים.
טימור זרין: יש דבר נוסף שנכנס, שלא היה באחריות משרד התעשיה והמסחר, זה משאבות הניפוח בתחנות הדלק, שעל זה שמענו המון.
טימור זרין: אנחנו העברנו - עדיין לא חתומה - העברנו תקנה בקשר לבדיקת מדי הלחץ אוויר, שמנפחים את הגלגלים.
טימור זרין: ישנה תקנה שעומדת להיחתם.
טימור זרין: גם לתחום הזה אנחנו כבר נכנסים.
אברהם יחזקאל: ארגון בעלי התחנות, האם יש אפשרות שמישהו מכם לא משלם בעד הבדיקות, או מסרב?
צבי קורמן: אם כבר אמרו מילה טובה, אז תמשיך אותה.
אברהם יחזקאל: אני הבנתי שבדוח מבקר המדינה נאמר משהו.
טימור זרין: היה אחד בעייתי, אבל נפתרה הבעיה.
אברהם יחזקאל: כלומר, הדוח הזה לא ייצג את כולכם, אלא מקרה בעייתי חריג.
קריאה: אנחנו משלמים מיליון ורבע שקל לשנה.
משה ארז: בעלי התחנות לא משלמים, בגלל זה אין להם בעיות.
משה ארז: מי שמשלם זה החברות.
משה ארז: דבר שני, כדאי לדעת שבחמש שנים האחרונות, אני חושב, מספר הפיות בתחנות הדלק שולש ואולי יותר מזה, וההערה שאני מבקש אולי לשאול, אם מותר, זה כמה תחנות אתם בודקים בשנה - אני חושב בערך 850 - איפה עוד כ200- תחנות שאתם לא בודקים.
אברהם יחזקאל: סליחה, אתה מדבר על התחנות הפירטיות?
אברהם יחזקאל: תאמין לי שניגע בזה בסוף.
אברהם יחזקאל: אני קודם כל רוצה להגיד לצרכן הישראלי שיהיה רגוע אצלכם, והנה הוא הולך ונרגע, אתם נהדרים.
אברהם יחזקאל: הפיות בסדר, הכיול בסדר, האימות בסדר - גן עדן.
אברהם יחזקאל: יש משהו לא בסדר?
עמרם אזולאי: אני רוצה להעיר משהו, היו פניות של מספר צרכנים, הם טוענים שמיכל הדלק במכונית מכיל מקסימום 60 ליטר על פי ספר הרכב, בעוד שהחשבון שהוגש לו לתשלום הוא 65 ליטרים, 70 ליטרים.
אברהם יחזקאל: דרך אגב, זה גם מה שקורה לי.
טימור זרין: אני אסביר את זה.
טימור זרין: יש רמאות, לא בהקשר הזה, אני אסביר גם מה הרמאות.
טימור זרין: מגיעות אלי - מעט, אבל מגיעות - תלונות כמו שנאמר, המיכל שלי 20 ליטר, איך תדלקו לי 30 ליטר?
טימור זרין: אז רבותיי, יש גם אחריות מינימלית של הצרכן.
טימור זרין: כשאני הולך לתדלק בתחנת דלק, הנהג בדרך כלל יושב - גם פרסמנו את זה בעיתונות - הוא יושב, הוא קיבל דלק ממשאבה שקוראים לה משאבה מספר 1, ושם הוא היה צריך לשלם למשל 50 שקל.
טימור זרין: במשאבה מספר 2 מישהו אחר לקח, ושם רשום למשל 100 שקל על המונה.
טימור זרין: כשהוא נותן את כרטיס האשראי, המתדלק מעביר ואומר: אני לא אקח ממנו כסף על משאבה מספר 1 ששם 50 שקל, אלא 100 שקל.
טימור זרין: זה רמאות למשטרה.
אברהם יחזקאל: חברים, מה שאתם אומרים, שגם בתחום הזה יש רמאים.
טימור זרין: בזה יש רמאים.
אברהם יחזקאל: ואז אתה אומר, אדם שיש לו קיבולת דלק לפי ספר היצרן של 60 ליטר - קרו גם לי מקרים כאלו - פתאום גיליתי שחייבו אותי על 72 ליטר.
אברהם יחזקאל: אז אתה אומר שיכולים להיות מקרים אלה.
אברהם יחזקאל: לי זה קרה בימים אלה, שלא הבנתי איך פתאום נכנסו 72 ליטר, אבל הייתי עסוק מידי.
אברהם יחזקאל: אז בוא תסביר לי שוב איך זה קורה.
אברהם יחזקאל: מה אתה יודע על זה, מר עמרם אזולאי?
עמרם אזולאי: אין הרבה תלונות, אבל התלונות מגיעות ברמה הזו שאני מעביר אותם ליחידה של מר טימור זרין, שהוא מתייחס אליהם, כי זה תחום סמכותו.
אברהם יחזקאל: כמה תלונות כאלה קיבלת על כאלה שממלאים מעבר למידת הדלק?
טימור זרין: מקסימום 30 תלונות בשנה.
טימור זרין: זה כלום.
אברהם יחזקאל: בוא ספר לי על טריקים אפשריים, אדוני המנכ"ל.
משה ארז: בדרך כלל זה לא קורה בדרך הזו.
משה ארז: בדרך כלל, אם יש מתדלק מתוחכם ואדם שלא שם לב, אז אחרי מילוי במזומן - מישהו בא וממלא דלק במזומן, נניח ב20-30 שקל, ואחריו בא מישהו עם כרטיס אשראי, מדביקים את ה30- שקל לכרטיס אשראי ואחר כך מוציאים אותו.
משה ארז: זה תרגיל שמי שמתוחכם יודע לעשות אותו.
משה ארז: אלא מה?
משה ארז: לא נעים לי, יש פה אנשים מאד נחמדים וטובים, אבל אלה שלא רוצים להסתכל על המשאבה ולא שמים את המשקפיים כשהם חותמים על הכרטיס אשראי ולא רואים מה יש שם...
אברהם יחזקאל: שמע, אני חייב להודות לך על השירות שאתה עושה עכשיו לעם ישראל.
אברהם יחזקאל: אתה אומר - ואני רוצה לפרסם את זה פה - שידע הצרכן הישראלי שכשמישהו לפניו משלם מזומן.
משה ארז: הוא לא ידע.
משה ארז: שידע רק לשלם עבור מה שהוא קונה.
אברהם יחזקאל: לא, אני רוצה רק להסביר איך זה מתרחש.
אברהם יחזקאל: אתה אומר, לפעמים מה עושים מתדלקים?
אברהם יחזקאל: המתדלק מקבל מזומן, סכומים לא קטנים בדרך כלל, אומר: תמלא לי ב20- שקל.
אברהם יחזקאל: אז זה שממלא לו ב20- שקל נותן לו גם את ה20- שקל, וזה שבא אחר כך וממלא באשראי, למעשה מחייבים אותו גם על ה20- שקל הקודמים.
צביה דורי: בגלל שלא מאפסים את המונה.
משה ארז: לא, כשמעבירים כרטיס אשראי, הוא סוגר את העסקה.
משה ארז: כשמשלמים במזומן, אין סגירת עסקה, ולכן אפשר להמשיך עליו.
צבי קורמן: זה לא קורה, יש פה הטעייה.
אברהם יחזקאל: אני עדיין רוצה להבין איך אצלי, במיכל של 60 ליטר מילאתי 72 ליטר, ואז אומר לי מנכ"ל "סונול", איש נעים, איש יקר, אמר שיכול להיות מצב שמתדלק קיבל עסקת מזומן, לא סיים את העיסקה, כי כרטיס אשראי כן יכול לסיים ולסגור עסקה, ואת אותם 20 שקל במזומן למעשה מוסיף אחר כך על האשראי של זה שבא אחריו.
אברהם יחזקאל: זה אפשרי?
צבי קורמן: לא, אי אפשר לעשות את זה.
צבי קורמן: באותו רגע שאתה מתדלק, אם המשאבה הפסיקה לעבוד 3-4 שניות, המשאבה מפסיקה את הפעולה, אתה חייב לאפס אותה לאפס.
צבי קורמן: אם לא, אתה לא יכול להפעיל ואתה לא יכול לתת דלק.
צבי קורמן: זה דבר ראשון.
צבי קורמן: דבר נוסף, אם אדם מתדלק במשאבה מספר 1, על הפוסט מופיע, הכרטיס אשראי שהוא מעביר מופיע: תדלק במשאבה מספר 1, ואי אפשר לעשות את זה שהוא תדלק במשאבה מספר 2 או 3.
טימור זרין: זה בתנאי שהוא שם את הכרטיס לפני כן, לא אחרי.
צבי קורמן: לא, בארץ עוד לוקחים אחרי ולא לפני.
טימור זרין: יש חלק שלפני ויש חלק שאחרי.
צבי קורמן: רק רגע.
צבי קורמן: אז קודם כל, המשאבה נסגרת, אי אפשר להעביר מאחד לשני.
צבי קורמן: עכשיו, איך לוקחים מיכל שכתוב בספר של הרכב 60 ליטר ושמים בו 70 ליטר?
צבי קורמן: בדרך כלל ספר רכב - אני יכול לעשות לך הדגמה לרכב חדש שאתמול יצא מהמפעל, ועשיתי את זה - בדרך כלל ברכב לוקחים בין 10-15% רזרבה לאוויר.
צבי קורמן: המפעל לא מחשיב מילוי דלק עד הסוף.
צבי קורמן: הצרכן הישראלי ניגש למשאבה והוא מנער את האוטו שיצא כל האוויר, ועוד לחיצה ועוד לחיצה ועוד לחיצה, ככה שבמיכל שבספר רכב כתוב 60 ליטר, הוא יכול להגיע גם ל70- ליטר, והדלק ייכנס מכיוון שהוא עולה מעל לרזרבות המותרות.
אברהם יחזקאל: אתה אומר שגם בעניין הזה יש ברוטו ונטו?
צבי קורמן: לא, אני לא אומר שיש ברוטו.
צבי קורמן: המפעל מחייב.
אברהם יחזקאל: הברוטו זה כולל רזרבה של אוויר, ומישהו שמנער, זה נהייה יותר.
צבי קורמן: המפעל מחייב להשאיר קצת אוויר במיכל, לא למלא אותו עד הסוף, ואנחנו ממלאים עד הסוף, בפרט נהגי מוניות.
צבי קורמן: הוא ינער, יעמוד רבע שעה בתחנה, ינער את האוטו, עד שדלק מתחיל להישפך החוצה.
אברהם יחזקאל: מישהו מכם יודע על הקטע הזה של רזרבת אוויר במיכלי הדלק?
אברהם יחזקאל: באיזה רכב בדקת?
אברהם יחזקאל: זה מעניין אותי.
צבי קורמן: בדקתי ברכב אמריקאי, בדקתי ברכב אירופאי, בדקתי בהרבה כלי רכב, וגם בדקתי באוטו שלי, וולוו.
משה ארז: דרך אגב, לגבי הנושא של כרטיס אשראי לפני התדלוק וכרטיס אחרי התדלוק, קודם כל צריך להבדיל בין חברות הדלק, כל אחת יש לה את השיטות שלה, אבל גם לקראת השירות העצמי, אנחנו עוברים היום ב"סונול" להעברת כרטיס לפני ואז קבלת האישור, אישור לכרטיס לפני התידלוק.
אברהם יחזקאל: מה שמתרחש עכשיו זה שהמתדלק לוקח ממך את הכרטיס.
משה ארז: נכון, אלא מה?
משה ארז: יש כאלה שאין להם סבלנות, או מטעמים כאלה ואחרים, קודם כל שמים את הדלק ואחר כך מעבירים את הכרטיס.
משה ארז: אבל בעיקרון המטרה היא, כמו בארצות הברית, כמו בכל מקום, אתה מכניס את הכרטיס, הכרטיס מקבל את האישור מהבנק, ואז המשאבה נפתחת או לא נפתחת.
משה ארז: וזה הליך שיקרה בעת שנעבור לשירות עצמי.
יהודה נצח: אני רוצה להעיר לגבי ההערה שהייתה לגבי מנפחי הצמיגים.
אברהם יחזקאל: עוד מעט, בוא נסכם את הנושא הקודם.
משה ארז: הערה אחת צריך, שכל מי שממלא דלק, בגדול יש מספר הליטרים, יש כמה צריך לשלם, שישים לב לזה, שיראה שלא מחייבים אותו על יותר, זה הכל.
אברהם יחזקאל: מישהו יכול לספר לי על עוד טריקים אפשריים?
משה ארז: יש גניבות כרטיסים, העתקת כרטיסים.
משה ארז: אנחנו בעצמנו הרי ידענו.
משה ארז: היום יש כל מיני מכשירים שאפשר לקחת ממך את כרטיס האשראי, מעתיקים אותו על כרטיס של פתיחת דלת בבית מלון, ואחר כך משתמשים בו עד שמגלים את זה, אבל אני לא חושב שזה אופייני רק לתחנות דלק, אני חושב שזה אופייני לכל דבר.
משה ארז: יש שם הרבה תחכום, הרבה תחכום בכל התחום הזה.
אברהם יחזקאל: יכולים להעתיק כרטיס בתחנת דלק?
רונן רגב: כן, זה עניין של פחות מדקה.
רונן רגב: זה להריץ את זה בתוך הכרטיס ואתה שומר בזיכרון את הקוד ומשכפל את זה.
משה ארז: זה דבר כזה קטנצ'יק, זה כלום.
משה ארז: גילו הרבה כאלה כבר.
רונן רגב: אתה יושב בתוך האוטו, נותן את הכרטיס לחיוב, בזמן שמבצעים את החיוב, אפשר גם לעשות את ההעתקה, זה עניין של חצי דקה.
רונן רגב: זה כמו שאתה מעביר בעדכן בבנק.
צבי קורמן: יש משהו אחר, לא בדיוק מה שהם אומרים.
צבי קורמן: המציאו הגנבים מכשיר כזה, בגודל כזה, בדיוק דומה לטלפון.
צבי קורמן: ומסתובב אדם בתחנה, כנראה שהוא הגיע לידי הבנה עם המתדלק, וכשאתה נותן לו את הכרטיס שלך, כרטיס האשראי, הוא קודם כל מעביר אותו אצלו, במכשיר שלו.
צבי קורמן: המכשיר הזה יכול להכיל כ-100 כרטיסים.
צבי קורמן: ואחר כך המתדלק הולך ומעביר את הכרטיס בפוסט, והעסקה היא רגילה ביותר, אין פה שום גניבה.
צבי קורמן: לקח הגנב את המכשיר הזה, הלך למחשב שלו הביתה, והוציא 100 כרטיסים עם קודים שהוא העתיק.
צבי קורמן: אני רוצה להגיד לכם, זה לא קורה בתחנות דלק, ואני אגיד לכם למה.
צבי קורמן: בתחנות דלק יכולים לאסוף את המידע, כיוון שבתחנת דלק המתדלק חייב להקיש את מספר האוטו.
צבי קורמן: באוטו רגע שמספר האוטו לא מתאים לכרטיס וחברת האשראי מחזירה לי את החיוב, החיוב הזה לעובד, העובד צריך לשאת בתוצאה.
צבי קורמן: לכן בתחנות דלק זה לא קורה.
אברהם יחזקאל: יסלח לי אדוני, אני אף פעם לא הבנתי איך אפשר לקשור את הכרטיס למספר המכונית?
אברהם יחזקאל: חברים, אני רוצה שהצרכן הישראלי למעשה ידע כך: א.
אברהם יחזקאל: יכול מאד להיות, חס וחלילה, שאם מישהו עושה לפניו עסקת מזומן בסכום קטן, אז יכול להיות שמעמיסים עליו כשהוא בא לשלם אשראי.
צבי קורמן: לא יכול.
אברהם יחזקאל: סליחה רגע, תן לי לראות.
אברהם יחזקאל: אחר כך, כשהוא נותן את כרטיס האשראי, כדאי שיצא מהרכב שלו ויראה שכרטיס האשראי הולך למקום הנכון עם המתדלק ולא לאיש אחר.
צבי קורמן: זה נכון.
אברהם יחזקאל: מה שאתה למעשה אומר לי, שראוי שמי שהולך למלא בתחנת דלק, כמו בכל מקום, צריך לקחת את כרטיס האשראי שלו, לוודא שהוא נותן אותו, מסתכל בעיניים למי הוא נותן אותו, מה מתקתקים בו ומה מחזירים אותו.
אברהם יחזקאל: כי הרבה מאד מהנהגים הישראלים פשוט יושבים בכלי הרכב ומוסרים את כרטיס האשראי, וזו פרצה שעלולה לקרוא לגנב.
אברהם יחזקאל: הגדרתי נכון את העניין.
צבי קורמן: נכון, אבל אני מוכרח להוסיף שהשימוש החוזר לא יכול להיות בתחנת דלק, מפני שפעמיים כרטיס לא יכול לעבור, הוא לא יתדלק פעמיים.
אברהם יחזקאל: באותו יום?
צבי קורמן: באותו יום, מינימום שעה וחצי שעתיים.
צבי קורמן: הכרטיס לא יעבור באותה משאבה, באותו פוסט פעמיים.
אברהם יחזקאל: יש לי בקשה אליך, זה לא מבחן אינטליגנציה, עזוב, אז שעתיים הוא לא ימלא, ימלא בעוד 4 שעות.
אברהם יחזקאל: עזבו את זה.
אברהם יחזקאל: עוד אפשרויות?
איריס צמח: יש לי, פשוט מניסיון אישי.
איריס צמח: במקום להריץ במשאבה, גיהצו לי את הכרטיס, גיהצו אותו פעמיים, וחתמו - פעם אחת אני חתמתי ופעם אחת הם חתמו.
איריס צמח: החיוב היה קרוב מאד בתאריך, אז ראיתי שזה בלתי אפשרי.
צבי קורמן: גיהוץ במכשיר ידני?
צבי קורמן: בתחנות דלק לא מקבלים מכשיר ידני.
איריס צמח: נתתי להם בטעות קודם כרטיס אחר, שהם העבירו אותו במשאבה בטעות.
משה ארז: אני חושב שמכל העניין הזה, אדם שיש לו כרטיס פלסטיק צריך לדעת שזה כסף.
משה ארז: זה הדבר הראשון.
משה ארז: וכסף, אם הוא לא רוצה לתת את זה למישהו אחר, אז שהוא ידע, שהוא מפקיד את זה ביד אחרת, שיסתכל מה קורה עם זה.
משה ארז: אני חושב שזה הדבר הכי פשוט.
איריס צמח: זה נכון בכל תחום צרכני.
איריס צמח: בכל תחום צרכני צריכים להיות עירניים, אין מה לעשות.
רונן רגב: יש רק נקודה אחת שלא כל כך ברורה מתוך הדוגמה שעלתה כאן - למה כאשר מבצעים תשלום על עסקה במזומן אין סגירת עסקה באופן אוטומטי?
משה ארז: כל עסקה היא עסקה ויש סגירת עסקה, וגם כשאתה משלם במזומן הרי אתה מקבל קבלה, יוצא מהפוסט, אין שום בעיה.
משה ארז: למה התייחסתי?
משה ארז: אפשר, בזמן שאתה קונה דלק, אתה יכול לקנות גם משהו אחר, אתה יכול לקנות גם שמן, אתה יכול לקנות גם ארטיק, אתה יכול גם לקנות ולהוסיף את זה כ"שונות" על הכרטיס.
משה ארז: עכשיו, את ה20- שקל האלה מוסיפים לך כ"שונות", זה כל העניין.
משה ארז: אם אתה לא מסתכל בנייר שאתה משלם, זה הדבר הכי פשוט.
משה ארז: צריך לדעת, בסוף משמרת המתדלק צריך לסגור את כל הקופה שלו.
משה ארז: זאת אומרת, כמה הוא מכר, כמה הוא קיבל.
משה ארז: את המזומן, כתוצאה מכך שהוא הלביש על כרטיס האשראי, הוא יכול לשים בכיסו.
משה ארז: זו השיטה הנפוצה.
משה ארז: אני גם בטוח שיש שיטות שאנחנו לא יודעים אותם.
משה ארז: המצאות יש הרי כל בוקר.
משה ארז: צריך להיזהר, זה הכל.
אברהם יחזקאל: מרבית השיטות הידועות למצב שבו יכולים קצת לא לדייק עלו עכשיו על שולחן זה, ולכן הסיפור הוא: המתדלק מתדלק, אבל הלקוח שיעקוב אחר כרטיס האשראי שלו.
יהודה נצח: סליחה ברשותך, לנושא של מנפחי הצמיגים.
אברהם יחזקאל: אני רוצה להגיד לך שמנפחי הצמיגים, אין דבר כזה.
אברהם יחזקאל: אני לא רואה שיש אצלכם שירות כמו שצריך לעניין הזה.
יהודה נצח: אני רוצה להסביר את זה.
יהודה נצח: הבעיה שהתעוררה ועליה היו הרבה תלונות, מתייחסת למנפחי הצמיגים המכניים שהיו בתחנות הדלק עד לאחרונה.
יהודה נצח: במכשירים האלה, כאשר מביאים אותם לקצה - וזה בעיקר נהגי משאיות וכן הלאה - היו יוצאים מאיפוס.
יהודה נצח: כל החברות מכניסות היום מנפחי צמיגים אלקטרוניים, והבעיה לא קיימת.
אברהם יחזקאל: בוא תן בשורה בעניין הזה, מתי יסתיים תהליך ההכנסה הזה?
יהודה נצח: עד כמה שאני יודע זה בטווחים שמדדים בחודשים, אולי בשנה.
אברהם יחזקאל: זאת אומרת, אתה אומר שלא רק אפשר יהיה למלא דלק בתחנת דלק, אפשר יהיה גם לנפח צמיג כמו בן אדם.
יהודה נצח: המונים החדשים יודעים גם להוציא אוויר מצמיגים אם לחץ האוויר הוא מעל הצורך.
אברהם יחזקאל: בינתיים, כשאני ממלא אוויר בתחנת דלק, אני בדרך כלל משחיר באצבעות.
משה ארז: אפשר לבקש שהוועדה תקבל גם תלונות לא רק של הצרכן אלא גם של חברות הדלק?
אברהם יחזקאל: בוודאי, מה זאת אומרת?
משה ארז: אז שהצרכן יתייחס לצינור הזה כמו למשהו רציני, שלא יזרוק אותו, ידרוך עליו, יסע עליו.
משה ארז: היום ברוב המכשירים שאנחנו מכניסים, אני חושב שיש כבר כמעט בכולם, יש מנגנון שמושך את הצינור פנימה, כדי שהוא תמיד יהיה בפנים.
משה ארז: אבל תעמוד פעם בצד ותראה איך אנשים מתייחסים לזה.
משה ארז: זה עולה לנו הון תועפות הסיפור הזה.
אברהם יחזקאל: למלא אוויר בתחנות דלק זו עדיין חוויה פולקלוריסטית.
משה ארז: אתה תראה בהרבה מאד מקרים שהמתדלק עוזר.
רונן רגב: אני רוצה להתייחס, אנחנו עשינו בדיקה לנושא הזה לפני כמה שבועות.
רונן רגב: קודם כל מצאנו שינוי באמת בחלק מהמכשירים, וגם מצאנו אכן איזון.
משה ארז: אפילו מעוצבים יפה.
רונן רגב: נכון.
רונן רגב: מה שאני כן רוצה לציין, לפחות בכמה מהמכשירים מצאנו שהייתה תקלה טכנית בפייה.
רונן רגב: המכשיר עצמו היה מסוגל לזהות את הלחצים, אבל בגלל שהייתה בריחת אוויר בפיה, בפועל היה ניפוח.
משה ארז: בגלל שבא ילד עם גלגל ים והכניס גפרור לתוך הפיה.
אברהם יחזקאל: סליחה, אבל זה לא הדיון, הפיה של גלגל ים.
רונן רגב: אני מדבר על סטייה של פי 2 מהלחץ הרצוי, אני לא מדבר על סטייה זניחה.
רונן רגב: אני מדבר על מכשירים חדשים, אני לא מדבר כרגע על מכשירים ישנים.
רונן רגב: אני אומר דבר כזה, במכשירים הישנים הייתה בעיית דיוק חמורה.
רונן רגב: כרגע אני מדבר על מכשיר שהוא חדש ומדויק מבחינת היכולת שלו לזהות את הלחץ אוויר.
רונן רגב: בגלל שהפיות לא תמיד תקינות, אז בפועל יש ניפוח שהוא לעיתים יתר בעשרות ומאות אחוזים.
אברהם יחזקאל: מר עמרם אזולאי, יש לך להגיד משהו על הפיה של המכשיר?
עמרם אזולאי: אני לא רוצה לדבר על הפיה.
עמרם אזולאי: פה מדברים על מכלול שירותים בתחנות הדלק.
עמרם אזולאי: קיימות תלונות רבות מאד לגבי זמינותו של שמן קטנועים.
אברהם יחזקאל: עוד מעט נדבר על העניין, תן לנו לגמור קודם את העניין הזה.
אברהם יחזקאל: א.
אברהם יחזקאל: תודה לך שהעלית את הנושא.
אברהם יחזקאל: ב.
אברהם יחזקאל: יש מכשירים טכנולוגיים מתקדמים.
אברהם יחזקאל: ג.
אברהם יחזקאל: יש עדיין בעיות שקשורות במילוי האוויר.
אברהם יחזקאל: תבדוק את העניין, תראה, יש לנו קדנציה שלמה לעסוק בזה בוועדה.
אברהם יחזקאל: בואו נגמור את הבעיות בתחנות החוקיות.
אברהם יחזקאל: מר עמרם אזולאי מדבר על?
עמרם אזולאי: על זמינות שמן קטנועים.
אברהם יחזקאל: מה הסיפור?
אברהם יחזקאל: יש בעיות עם שמן קטנועים?
עמרם אזולאי: זו תערובת של בנזין ושמן בפרופורציות שונות, והיום יש ריבוי של קטנועים, אופנועים, הם זקוקים לזה.
עמרם אזולאי: לא בכל התחנות יש שירות מתאים.
אברהם יחזקאל: האם זה נכון?
יעל דניאלי: נכון, לא בכל תחנות הדלק יש עמדות למילוי שמן קטנועים.
יעל דניאלי: אני יכולה לדבר על "פז", באזורי הביקוש, כמעט בכל תחנה יש עמדה למילוי שמן קטנועים.
יעל דניאלי: כאמור, הנושא לא מעוגן בחוק, כלומר, אין עלינו חובה להציב משאבות מיוחדות.
אברהם יחזקאל: הנה חובה, תראי איזה יופי.
אברהם יחזקאל: מי שמכיר אותי מבעלי החברות יודע שכשאני מוצא חובה, היא גם תתממש.
יעל דניאלי: אני רק מציינת שעל מנת למקסם את השירות בתחום הזה, אז בוא נאמר שבאזור גוש דן לפחות, במרבית התחנות שלנו, ישנן עמדות למילוי שמן קטנועים.
אברהם יחזקאל: במה זה כרוך?
יעל דניאלי: אני מניחה שזה כרוך במשאבה נפרדת.
יעל דניאלי: אם המחוקק היה מוצא לנכון שהדבר ראוי, אני מניחה, אולי יש פה גם עניין של סטטיסטיקה של שיעור בעלי הקטנועים - אני מניחה שיש לזה הרבה היבטים.
יעל דניאלי: בפועל, השורה התחתונה היא שחברות הדלק - אם זה לא בחוק, אז אפשר לקרוא לזה באופן וולונטרי - אז יש להם עמדות במרבית התחנות.
משה ארז: שמן לקטנועים, או דלק לקטנועים לא מחייב משאבה נפרדת, מחייב מתקן נפרד.
משה ארז: את המתקן את הזה מערבבים ביד, מי שמכיר.
משה ארז: מה שקרה בפועל זה שבמשך השנים חלק גדול מהאופנועים והקטנועים לא זקוקים לזה יותר, חלק אחר, מסיבות של מחיר, או כל מיני דברים אחרים, מחזיק לו בדרך כלל בקבוק שמן ועושה את הערבוב בעצמו.
אברהם יחזקאל: אז כן כאילו אפשר למלא באיזה שהוא משהו שהוא לא מדויק.
עמרם אזולאי: ואז, כשהוא לא עושה את הפרופורציה המתאימה, אז יש לו בעיות במנוע.
משה ארז: אלה העובדות קודם כל.
משה ארז: אני נזהר להגיד כל התחנות, אבל ברוב התחנות המכשיר קיים, בטח בכל התחנות שבאזורים העירוניים, שקטנועים נמצאים שם.
משה ארז: מחוץ לעיר אין דבר כזה.
משה ארז: אני מבטיח שגם נבדוק את זה, אבל להערכתי לא צריכה להיות בעיה.
אברהם יחזקאל: אני מתאר לי שעל חוק מן הסוג הזה, כמה שזה שולי וזניח, יחתמו ויגישו, וזה יעלה בלא מעט דמים, אפרופו כספים, אז בשביל מה?
משה ארז: האם אני יכול לבקש משהו, באותה הזדמנות, ממר עמרם אזולאי?
משה ארז: יש לנו תלונה באיזה שהוא מקום, תן לנו לראות אותה ונתקן, מה קרה?
עמרם אזולאי: תאמין לי, אף תלונה לא נשארת אצלי במשרד.
אברהם יחזקאל: מר עמרם אזולאי, אנחנו נסכם כך, כל פעם שאתה תקבל תלונה, קח קטנוען ושלח עם התלונה לאחת מהחברות הנוגעות בדבר.
אברהם יחזקאל: אתה תעדכן אותי ונראה אם לא, אז אין בעיה להגיש הצעת חוק גם על העניין הזה.
אברהם יחזקאל: חברים, עכשיו אנחנו עוסקים בעניין של הפירטיות.
אברהם יחזקאל: מה יהיה אתכם בעניין של הפירטיות?
אברהם יחזקאל: מי רוצה לדבר איתי על הכישלון הזה?
טימור זרין: אני יכול לדבר בהיבט של לבדוק משקולות.
אברהם יחזקאל: ששם אתם לא מודדים, כי זה פירטי.
טימור זרין: החוק לא אוסר עלינו לבדוק.
טימור זרין: בעבר בדקנו.
טימור זרין: בפגישות שהיו במשרד התשתיות, מינהל הדלק ביקש מאיתנו לא לבדוק, ואנחנו הוצאנו מסמך מיוחד למשרד התשתיות, עדיין לא קיבלנו עליו תשובה.
טימור זרין: חוק משקלות ומידות קובע שאני צריך לבדוק הכל.
טימור זרין: היום, לפי בקשה של משרד התשתיות, אנחנו לא בודקים.
אברהם יחזקאל: מר עמרם אזולאי, האם אתם בודקים?
עמרם אזולאי: אני אספר לך סיפור.
אברהם יחזקאל: לא סיפור.
אברהם יחזקאל: שאלתי שאלה, ואחר כך נשמע את הסיפור.
אברהם יחזקאל: האם אתם יש לכם מגע כלשהו, בבדיקה, בליווי של תחנות דלק פירטיות?
עמרם אזולאי: אם בתחום של איכות הדלק, בדיקת איכות הדלק, אנחנו לא בודקים.
עמרם אזולאי: בדקנו תקופה קצובה, כפי שאמר מר טימור זרין, תקופה קצובה והפסקנו, בגלל הנחיה של היועץ המשפטי, שבכך נותנים לגיטימציה לפעילות שלהם.
עמרם אזולאי: לא רק זאת - וזה הסיפור - שהם דורשות לקבל תעודה שהדלק שנמכר אצלם הוא בסדר, הוא תקין.
אברהם יחזקאל: ויש ביניכם מגעים כלשהם?
עמרם אזולאי: מה זה מגעים?
עמרם אזולאי: ודאי שמכירים אותם.
עמרם אזולאי: אבל אתה פונה לרשות הלא מתאימה.
אברהם יחזקאל: לא אכפת לי למי.
אברהם יחזקאל: אתה הממשלה - מי שהממשלה תחליט - אם אתם תתנו יד - תנחה את החברים שלך, אני פונה אליך כחבר - לקשר כלשהו של מישהו ממשרדי הממשלה עם בעלי תחנות הדלק הפירטיות, אני אגיש תלונה פלילית למשטרה על שיתוף פעולה עם עבריינים.
אברהם יחזקאל: אני אמצא את הסעיף הנכון בחוק.
עמרם אזולאי: מעולה.
אברהם יחזקאל: אני אומר לכם, אני אמצא את הסעיף הנכון בחוק שימנע ממך.
טימור זרין: החוק מאפשר לי.
טימור זרין: אני לא עושה.
אברהם יחזקאל: לא אכפת לי, אז אני אומר לך עוד פעם, החוק לא מאפשר לך לשתף פעולה עם עבריינים.
אברהם יחזקאל: הוא אומר ככה: מבחינת החוק אני חייב לבדוק, אבל אם יש מישהו שהקים תחנה פירטית לא חוקית, שזה עבירה על החוק, הוא אומר: אני משתמש בחוק כדי לשתף פעולה עם עבריינים על החוק.
טימור זרין: אני מקים עסק לא חוקי, לוקחים ממני ארנונה.
טימור זרין: אני מקים חנות בלי רשיון לחנות לוקחים ממני.
אברהם יחזקאל: לא, זה משהו אחר.
איריס צמח: מס הכנסה למשל, גם אם אתה פועל באופן לא חוקי, אתה חייב במס הכנסה, ומס הכנסה פושט על מקומות לא חוקיים.
אברהם יחזקאל: למה אתם נותנים דוגמאות דומות, אבל לא זהות?
אברהם יחזקאל: אני רוצה שהצרכן הישראלי ידע באמצעות
אברהם יחזקאל: כם שכשהוא בא לתחנת דלק פירטית עלולים "לעבוד" עליו בסוגייה הזאת של המידות, וכדי למנוע שימוש פירטי - הרי אתם לא אוכפים סגירת תחנות בצורה מירבית, אתם נותנים לתופעה הזאת לצמוח - לא אתם, מישהו - נותנים לתופעה הזו לצמוח כפטריות לאחר הגשם.
אברהם יחזקאל: מישהו צריך לעשות סוף לעניין, וזה לא נעשה.
אברהם יחזקאל: איך אני מנסה לפתור את העניין?
אברהם יחזקאל: אני אומר, ידע הצרכן הישראלי שכשהוא בא לתחנת דלק פירטית, הוא עלול לשלם מחיר.
טימור זרין: איך הוא יודע?
טימור זרין: אני לא יודע אם היא פירטית או לא.
טימור זרין: אני עצמי לא יודע אם היא פירטית או לא.
אברהם יחזקאל: עוד שניה נגיד גם לזה, תאמין לי.
אברהם יחזקאל: כשהוא בא לתחנת דלק פירטית, הוא עלול להגיע למצב שאולי יש לו מחיר נמוך יותר, אבל "דופקים" אותו - סליחה על הביטוי - בכמויות.
יעל דניאלי: או באיכות.
אברהם יחזקאל: או באיכות.
אברהם יחזקאל: ברגע שאתה נותן הכשר לנושא האיכות, למעשה מה זה מעניין את הצרכן הישראלי?
אברהם יחזקאל: יש לו איכות טובה במחיר זול.
אברהם יחזקאל: אין לי בעיה שיורידו את המחירים.
אברהם יחזקאל: הבעיה היא שבאיזה שהוא מקום זה שוק שמצטייר בעיני כ"מערב פרוע", ואני לא חושב שצריך לשתף איתו פעולה.
אברהם יחזקאל: מכיוון שיש לי בעיה של אכיפה, לפחות באמצעות הצרכן, שידע הצרכן הישראלי.
רונן רגב: אבל יש בעיה עם הנושא הזה, שהצרכן לא יודע, לא יודע לעשות את ההבחנה.
אברהם יחזקאל: עוד רגע.
אברהם יחזקאל: לכן אני מבקש לאסור, זה הסיפור.
אברהם יחזקאל: אני אפנה לכל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, כל שיתוף פעולה בסוגיות של הכשר האיכות, בסוגיות של מידות וכמויות, בעניין הזה שקשור בבדיקות מן הסוג הזה לתחנות דלק פירטיות.
אברהם יחזקאל: אין לי ברירה אלא לתקוף את הסוגייה הזו באמצעות השירות, שידע הצרכן הישראלי שהוא בא, שם את כספו ואת המכונית שלו על קרן הצבי.
אברהם יחזקאל: תעבירו בבקשה את הבקשה שלי לגורמים הנוגעים בדבר, ובאמצעות מנהלת הוועדה אני גם אפנה ברמה הרשמית.
אברהם יחזקאל: אם אני אראה שהעניין הזה נמשך, אני מבטיח לכם, אני אמצא את הסעיף הנכון להגיש תלונה למי שצריך להגיש.
אברהם יחזקאל: נקודה שניה, איך עכשיו יודעים מה פירטי ומה לא?
יעקב פרידגוט: לדעתי המבחן העיקרי של תחנה פירטית או לא, זה הנושא של הרישוי.
יעקב פרידגוט: כל תחנה ציבורית - ואני מדבר רק על תחנות ציבוריות - כשההגדרה של תחנה ציבורית היא פשוטה מאד - תחנה שמוכרת דלקים לציבור הרחב - ותחנה כזאת צריכה לעבור מספר רב של היתרים.
יעקב פרידגוט: לכן תחנה שאין לה את ההיתרים האלה, זו תחנה פירטית.
יעל דניאלי: אבל איך הציבור יודע?
יעל דניאלי: איך אני יודעת אם זה פירטי או לא?
אברהם יחזקאל: כשאני ממלא דלק, אני אבקש מרשמים ותעודות?
יעקב פרידגוט: לא אמרתי.
יעקב פרידגוט: קודם כל מה זה תחנה פירטית.
יעקב פרידגוט: שאלת מה זאת אומרת תחנה פירטית.
אברהם יחזקאל: לא מה זה, איך יודעים.
יעקב פרידגוט: פה אני מקבל במאה אחוז את מה שאתה אמרת קודם.
יעקב פרידגוט: אני אומר, כמו שעם טרוריסטים לא מנהלים משא ומתן, כך גם עם פירטים אין מקום לא למשא ומתן ולא מגע איתם, פשוט לדאוג לסגור אותם.
יעקב פרידגוט: שלא יהיו, זה הכל.
אברהם יחזקאל: את זה גמרנו.
יעקב פרידגוט: הציבור יודע והוא הולך לשם במודע, כי מוכרים לו שם מוצר זול יותר.
יעקב פרידגוט: זה הכל.
יעל דניאלי: הרי תחנה פירטית היא לרוב - ואני מדברת על רוב המקרים - כיוון שישנן תחנות דלק שנראות לעיתים כמו תחנת דלק לכל דבר והם עדיין פירטיות - אבל מרבית התחנות, או לפחות אלה שאנחנו עוקבים אחר קיומם, לצערנו, וקיומם ממשיך, יש היום כ-100 תחנות כאלה בפועל - אין להם גג, אין להם מעצרות, אין להם איזה שהוא סמל של חברה על גג התחנה, לעיתים דווקא המיכלים או המשאבות יש עליהם איזה שהיא מדבקה של איזה שהיא חברה.
יעל דניאלי: הכניסה לתחנות האלה היא לרוב לא כניסה מוסדרת, בוודאי לא על ידי משרד התחבורה.
קריאה: בקיבוצים זה תחנות פירטיות או לא?
יעל דניאלי: זה תחנות נלוות ואנחנו כעת הפרדנו את הדיון, אבל אפשר גם להיכנס לעניין הזה.
משה ארז: סליחה רגע אחד, אני רוצה להתייחס.
משה ארז: אם רוצים לדון בעניין הזה, מוכרחים במעט להרחיב.
משה ארז: קודם כל אני גורס שכשאתה מדבר על טובת הצרכן, זה נשמע לי שמדובר על אלה שהולכים למלא דלק, אבל אני חושב שהגיע הזמן, אם מדברים על תחנות פירטיות, לדבר על טובת הציבור.
משה ארז: כבר לא על טובת הצרכן אלא על טובת הציבור.
משה ארז: צרכן בשבילי זה מי שקונה דלק, ואני טוען שמהתחנות הפירטיות סובלים גם אלה שלא קונים דלק ומעולם לא השתמשו בדלק ולא ישתמשו בדלק אף פעם.
משה ארז: אני רוצה להפנות לשתי נקודות עיקריות: א.
משה ארז: אני לא מקבל את המספרים שנמדדים במאות.
משה ארז: אני טוען שתחנות פירטיות יש במדינת ישראל אלפים, ואני מדבר אל המיקרופון כדי שזה יהיה מוקלט, כי יום בהיר ידעו את זה.
משה ארז: יש בכל מושב, בכל כפר ערבי, בכל מקום ותחת כל עץ רענן, בכל חצר ישנה תחנת דלק.
אברהם יחזקאל: יפה, נכון, אתה צודק.
קריאה: מי מוכר להם את הדלק?
משה ארז: כל החברות - באופן ישיר, באופן עקיף, באופן לא יודע מה.
משה ארז: כדי שעכשיו לא יהיה חצי דיון על זה, אני אגיד: בסדר, גם אנחנו.
איריס צמח: אתם, דרך אגב, זה 27 חברות.
איריס צמח: במינהל הדלק של משרד התשתיות רשומות היום 27 חברות.
משה ארז: 40 חברות כבר יש.
איריס צמח: 40 חברות דלק.