GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם יחזקאל: לכן אני קורה למשרד התחבורה לשנות מדיניות, קונספט בעניין הזה שאומרת שגם המוכר צריך שתהיינה עליו מטלות וסוגי אחריות כלשהן בתפיסה.
אברהם יחזקאל: אני חושב שיש מודלים שקיימים במדינות בעולם שמאפשרות עם הקמת מרכזי מידע, או מאגרי מידע, בעניין הזה.
אברהם יחזקאל: כולנו פה יודעים שיש בעיה להקים מאגרי מידע במשרדי ממשלה ויש אחרי מה להסתתר: צנעת הפרט.
אברהם יחזקאל: אבל זה יותר אצטלה להתכסות בה כדי לא לפתור בעיות.
אברהם יחזקאל: כי אותו פרט היה רוצה לקבל רישום מלא, אמיתי, על מה שהוא רוכש.
אברהם יחזקאל: פה הוא מוותר בקלילות על צנעת הפרט כדי לקבל שירות טוב.
אברהם יחזקאל: לכן העניין הזה של צנעת הפרט הוא חשוב, הוא לא הגורם העיקרי שצריך למנוע מאנשים ומשרדי ממשלה לעשות מעשה שמגן על הצרכן.
אברהם יחזקאל: 3.
אברהם יחזקאל: אם יש בעיה בעניין הזה ראוי שמשרדי ממשלה יגידו: אין לנו האפשרות לאכוף, יש לאפשרות להפריט את התהליך.
אברהם יחזקאל: אותה חברה בארצות הברית, שהוקמה כנראה באמצעים של מכרז או משהו כזה, הטילו עליה האפשרות לבדוק את ההיסטוריה של כלי הרכב.
אברהם יחזקאל: הצרכן משלם את הסכום האמור ומבקש את העמוד X על רכב X.
אברהם יחזקאל: אני מתאר לעצמי שהצרכן ישלם לעניין הזה.
אברהם יחזקאל: אגב, לדעתי גם משרד התחבורה יהנה מן העניין, יפקח, כי זה סוג של שירות שנותן באמצעות חברה פרטית או משהו כזה וגם הצרכן יהנה.
אברהם יחזקאל: הצרכן יהיה מוכן לשלם כי אם הוא קונה רכב ב- 80,000 שקל הוא יהיה מוכן לשלם 80 שקלים נוספים שיתנו לו את ההיסטוריה של אותו רכב כי זה בטל בשישים בעניין הזה.
אברהם יחזקאל: 4.
אברהם יחזקאל: אני חושב שצריך לעודד שינוי בהרגלי הצריכה של צרכן הרכב המשומש במדינת ישראל: יותר ויותר חברות מסודרות ופחות ופחות "חאפרים".
אברהם יחזקאל: יש בעיה עם זה וצריך להודות בה.
אברהם יחזקאל: התהליך הזה הוא תהליך מבורך, ואיטי בעיניי.
קריאה: בלי לפגוע בפרנסתם של אותם סוחרים הוגנים.
אברהם יחזקאל: בלי לפגוע בפרנסתם של אותם סוחרים.
אברהם יחזקאל: אבל אוי לאותו סוחר שקשור לפעמים בגורמים פליליים, חס וחלילה, והשוק כל כך מחשיד.
אברהם יחזקאל: צריך להקיא את אותו אדם משוק סוחרי הרכב.
אברהם יחזקאל: מצד שני יש בעיה במחירים הנראים קצת יותר יקרים ולכן גם בעניין הזה צריכה להתפתח תחרות.
אברהם יחזקאל: אני חושב שיבואני הרכב צריכים לתת יד לתחרות הזו, וטוב שעושות החברות שנותנות לשוק הממוסד הזה אפשרות להתרחב.
אברהם יחזקאל: מכאן גם אני גוזר את מספר הרכבים שצריכים להיות בשוק המשומש.
אברהם יחזקאל: מספר הרכבים בשוק המשומש צריך לגדול באמצעים של יבוא רכב משומש.
אברהם יחזקאל: אני מבין שיש פה ניגוד אינטרסים ולכן לדעתי היבואנים עצמם של הרכב הלא משומש יכולים לפתח אפיקים נוספים.
אברהם יחזקאל: כמו שאתם מפתחים את אותו "אוטו דיל" אפשר ליצור מודל שבו אתם מפתחים יבוא לרכב משומש.
אברהם יחזקאל: השוק הזה הוא כזה שאפשר לפתח אותו עם נכונות של המשרד, של הממשלה, נכונות של כל הסוחרים וגם של היבואנים.
אברהם יחזקאל: אפשר ליצור משולב ומאוזן שבו יש אינטרסים משורינים טובים לכל.
אברהם יחזקאל: לכן ההצעה שלי: להביא את הצעת החוק הזו.
אברהם יחזקאל: צריך לגלות פתיחות במשרד התחבורה, בבקשה מכם, שמדבר על שינוי קונספציה, שינוי מדיניות.
אברהם יחזקאל: לקבוע מהלך כזה, הסוחר הממוסד שבו אתה לפחות מקבל את הספר ומשתדל לקבל פרטים מלאים יותר על המכונית שאתה רוכש.
אברהם יחזקאל: אני מקווה שלקראת הכנסת הבאה הדברים יסתדרו, ואם לא תמיד יש שנה הבאה.
אברהם יחזקאל: אנחנו למעשה עוסקים בסוגיה של העברת מזון שנותר בידי גופים שונים לידי עמותות שמספקות מזון.
אברהם יחזקאל: הנושא הוא איך עוזרים לנזקקים ולמעשה אנחנו נמצאים בתקופה שבה התופעה הולכת ומתרחבת.
אברהם יחזקאל: זה הפך להיות כמעט חלק אינטגרלי בחברה הישראלית, חלק אינטגרלי מהגופים הוולונטריים.
אברהם יחזקאל: אישית אני מתבייש שהגענו למצבים האלו, מצד שני אנחנו פה כדי לנסות להודות לגופים, לארגונים ולעמותות ולראות במה אנחנו יכולים לסייע.
אברהם יחזקאל: למעשה ממדי העוני ידועים לנו.
אברהם יחזקאל: אני הייתי מציע שנשמע את העמותות, באיזה בעיות הן ניצבות.
אברהם יחזקאל: אני כבר יודע איזה בעיות פחות או יותר יש לעמותות, מהרכב שצריך לקחת וגמור בביטוחים למיניהם אבל אני רוצה לשמוע את הדברים האלה גם לפרוטוקול ולאחר מכן נשמע את נציג הביטוח הלאומי, לאחר מכן נעבור לגופים הגדולים והממוסדים ונשמע את הרצון והנכונות לסייע ואיך מתרגמים את זה גם בפועל, מה עוד אפשר לעשות.
אברהם יחזקאל: ברמה העקרונית יש האומרים שיש בין 100 ל-500 ו/או ארגונים ו/או גופים שקשורים בסיוע לנזקקים על בסיס של מזון, מזון חם, לבוש.
אברהם יחזקאל: אני לא יכול להגיד "כל המרבה הרי זה משובח" כי זה מעיד על הבעיה פשוט, אבל אם הממסד אטום לפחות הציבור לא אטום, ואתם בוודאי לא אטומים.
אברהם יחזקאל: אני מציע שנעשה סבב של העמותות כאשר כל אחד יציג בקצרה את עמותתו, את הבעיה ברמה העקרונית.
אברהם יחזקאל: איזה בעיות יש לדעתכם שצריך לנסות לסייע מהממסד, בממסד?
אברהם יחזקאל: איך הייתם יכולים לקבל, אם בכלל, ממוסדות גדולים - כי זה התחיל מכך שצה"ל הביע נכונות ואז אנשי המשטרה ומג"ב הודיעו שהם מצטרפים למהלך מן הסוג הזה, ואז עוד גופים וכעת צריך לאגד את הכל תחת מטריה אחת שמנסה לסייע לכל הגופים וכל העמותות בעניין הזה.
משה קוט: תחום ההתמחות שלנו הוא בחלוקת מזון מבושל (ויבש גם כן, אבל בעיקר המבושל) מעודפי אולמות או מפעלי היי טק שעד היום הסכימו לתת.
משה קוט: אין הרבה שמסכימים לתת משיקולים שלהם.
משה קוט: אני חושב שאולי כדאי לעשות איזשהו שינוי בדפוסי ההתנהגות של אנשים המזמינים אירועים.
משה קוט: האנשים האלו הולכים לאירוע, שיגידו שהם רוצים שהאוכל ילך באותו ערב לצדקה, לחלוקה.
משה קוט: אנחנו מחלקים את זה באותו יום ב- 24:00 כאשר אנחנו עושים את זה משתי סיבות:
משה קוט: אנחנו לא נגד בתי תמחוי אבל אנחנו מעדיפים להשאיר לאנשים שיש להם את הכבוד שלהם עדיין ולא מוכנים להיחשף.
משה קוט: מי שמוכן להיחשף זה הומלסים, אנשים זקנים.
אברהם יחזקאל: איך אתם עושים את זה ב- 24:00, ברמה הפרקטית?
משה קוט: אנחנו אוספים את האוכל כפי שאתם רואים בתמונה שיש פה.
משה קוט: זה איסוף מערב אחד בלבד, אורזים את זה, מחלקים את זה על ידי המתנדבים שעובדים במסירות נפש עד 1:00 או 2:00 בלילה.
משה קוט: הנזקק יודע שביום זה וזה הוא מקבל את חבילת המזון שלו.
משה קוט: דופקים בדלת, שומעים תזוזה בבית, משאירים.
משה קוט: יש לי הוראה מפורשת לא להיפגש עם הנזקק אלא אם כן הוא רוצה להיפגש אתנו, או שהוא נכה או חולה וצריך להכניס לו את זה עד למקרר וכך זה נגמר.
משה קוט: כשהמתנדב יורד לקומה התחתונה של הבניין הוא שמע שהדלת נפתחת, בזהירות לוקחים את החבילה פנימה, אף אחד לא רואה, השכנים לא רואים זה בשעות מאוחרות של הלילה.
אברהם יחזקאל: באיזה אזורים?
משה קוט: בכל שכונות ירושלים.
משה קוט: זה אמנם נקרא עמותת החסד "לב רמות" כי אני גר בשכונה הזאת אבל זה לכל שכונות ירושלים.
משה קוט: אני חושב שיש הרבה בעיות בתחום הזה ומהשנים שעבדנו התפתחו הבעיות ונתנו את הפתרונות גם כן.
משה קוט: קודם כל גיוס של המזון הזה: לא כל אולם רוצה לתת אוכל.
משה קוט: לא כל אולם רוצה שתיכנס לו למטבח.
משה קוט: המתנדבים שלי מגיעים לאולם כשהאירוע עדיין בעיצומו, הם לא מגיעים ב- 12:00 בלילה.
משה קוט: אנחנו הולכים לאולמות שמגישים בהגשה מרכזית על השולחן כך שמה שחוזר אם אתה היית מוכן לאכול את זה הנזקק בטח שיהיה מוכן לאכול.
משה קוט: זה מרכזי על השולחן, זה לא מצלחות.
משה קוט: צריך להיות רצון של רב המלצרים כי זה צריך לעבור עוד סיבוב עד שזה מגיע לשטיפת הכלים.
משה קוט: המתנדבים באים מכל גווני הקשת החברתית: בני נוער, מרצים באוניברסיטה, דוקטורים, עובדים פשוטים - הכל.
משה קוט: אנחנו גם כן משתדלים להכניס לפעמים את הנזקק לתוך המערכת הזאת של איסוף האוכל ואף אחד לא יודע, כמו שאף אחד לא יודע אם אנחנו הולכים לבני אדם מצורעים.
משה קוט: אף אחד לא יודע, כשהוא דופק בדלת הוא לא יודע, אני יודע או מי שצריך לדעת יודע.
אברהם יחזקאל: איך אתם מקבלים רשימה של מי לפנות?
משה קוט: מלשכות הרווחה, מאישי ציבור שמטפלים בנושא שלקחו על עצמם.
משה קוט: אני חושב שצריך לתת תמריצים לאותם אלה שנותנים את האוכל.
משה קוט: או לפרסם באיזה פרסום כגון: 'האולמות האלה והאלה נותנים את האוכל', לתת להם הנחה בארנונה, שיהיה כדאי לאולם לתת.
משה קוט: כי אם לא כדאי לו מה פתאום שמישהו יכנס לו למבטח ויראה מה הוא עושה כי בחוץ הוא מוכר את המנה ב- 50$, מי יודע מה בפנים הולך.
משה קוט: גיוס המתנדבים - זה גם כן דבר חשוב מאוד.
משה קוט: גיוס המשאבים - מהמדינה אנחנו כמעט ולא מקבלים כלום, בפירוש.
משה קוט: איפה שאפשר לקבל אומרים לנו אתם לא עומדים בקריטריונים.
אברהם יחזקאל: על זה רציתי שתדבר.
אברהם יחזקאל: תגדיר לי שוב: איפה הבעיות עם המדינה?
אברהם יחזקאל: עם האולמות הבנתי, אפשר לתמרץ.
אברהם יחזקאל: איפה הבעיות עם המדינה?
משה קוט: הבעיות הן בגיוס המשאבים.
משה קוט: אנחנו הגשנו בקשה כדי לקבל סיוע ממשרד העבודה והרווחה.
משה קוט: נאמר לי שהסיוע זה 1.5 ש"ח לבתי תמחוי לארוחה ולסל זה בסביבות 3 שקלים.
משה קוט: האריזות שאנחנו נותנות למשפחה עולות 10 שקלים בשבוע, לחודש זה 40 שקל.
משה קוט: יתמכו בי 3 שקלים, זה 12 שקל וזה רק האריזות, אני לא מדבר על הוצאות אחרות שיש.
משה קוט: רכב הקירור שאנחנו מחזיקים מחויב במס 90% הוצאות עודפות.
משה קוט: אנחנו אוספים בקופת צדקה בבית הכנסת, או מאנשים שתורמים, במקום לקנות בזה עוף קפוא אני אצטרך לשלם מסים על הדלק שלקח את האוכל לנזקק.
משה קוט: זה נקרא "הוצאות עודפות".
משה קוט: כשדיברתי עם פקידות בכירות במשרד האוצר אמרו לי: אתה צודק אבל תביא רק את העמותות שמחלקות אוכל, שחבר כנסת יעלה את הנושא הזה.
משה קוט: כל ההוצאות העודפות להוריד מהעמותות.
משה קוט: הם מתכננים כדי לא לשלם 90% אבל הם משלמים 90%.
משה קוט: הוצאות מיסוי: עמותות שמשלמות משכורת, ולו לבן אדם אחד שעובד 24 שעות בזה, אני הולך לישון ב- 2:00 בלילה כל יום מקבל 6,000 שקל משכורת.
משה קוט: אם מישהו מוכן לעשות אותו דבר בעד 6,000 שקל משכורת שיעשה את זה.
משה קוט: אבל המשכורת שלי מחויבת במס מעסיקים שלא קיים במגזר האזרחי בכלל, כבר שנים מחויב במס על השכר, לפתור עמותות שעובדות בנושא של חסד מכל המסים האלה.
אברהם יחזקאל: לפחות ממס מעסיקים.
משה קוט: מס מעסיקים לא.
משה קוט: מס על השכר זה יותר, זה כמו מס ערך מוסף, זה מגיע ל- 14% על השכר.
משה קוט: כשאנחנו חתמנו אצל רשם העמותות, אם אנחנו רוצים לעשות מאגר מידע על הנזקק כדי שהמחשב יפלוט כל חודשיים לבדוק אם הנזקק עדיין צריך, לא צריך, קשר עם לשכות הרווחה, זה לא חוקי לעשות את זה.
משה קוט: כל מי שעושה את זה שידע שזה לא חוקי אלא אם כן הוא קיבל רשיון ממשרד המשפטים, שמירת סודיות של כל הנזקקים שזה לא יטייל ברחובות.
משה קוט: הנושא של ביטוחים: אני ביטחתי את המתנדבים שלי בביטוח פרטי שמבטח גם את המזון נגד הרעלות, הוא מבטח גם כן צד ג', אם חס ושלום מלצר החליק כתוצאה של מתנגב שלי ששפך שמן על הרצפה ויתבעו אותנו, ויותר מזה שלא יחלטו את חברת הביטוח של האולם, אחרת אנחנו נכרות אתה העץ שלנו.
משה קוט: יש ביטוח בביטוח הלאומי שמבטח רק מעל 250 מתנדבים.
משה קוט: למי יש כזה דבר?
משה קוט: אולי ל- "יד שרה" אולי עמותות גדולות - לנו אין.
משה קוט: במקרה עיריית ירושלים לקחה את זה על עצמה והיא מבטח את המתנדבים שלנו בביטוח לאומי.
משה קוט: אנחנו מעבירים את זה לעיריית ירושלים, היא מוציאה כרטיס מתנדב יפה למתנדב, עם חוברת להנחות שיש לו בכל מיני מקומות.
משה קוט: עד היום אני לא יודע אם הביטוח הזה בביטוח הלאומי מכסה את המבוטח בצורה של תאונות עבודה.
משה קוט: אם בא אלי מרצה באוניברסיטה שמרוויח 15,000 שקל, הוא יקבל לפי נכות כללית רק 2,000 שקל או שהוא יקבל לפי המשכורת שלו?
משה קוט: הביטוח הלאומי לא מכסה נושא הרעלות ובעירייה אמרו לי שהוא לא מוכן לקבל רשימות של תלמידים, ההורים חוששים מזה מאוד.
משה קוט: אני מבטח אותם בביטוח פרטי וצד ג' לא מבוטח בביטוח הלאומי בכלל.
שרונה חריש: אני אספר קצת עלינו ואחרי זה אמשיך מהנקודה של הביטוח שבה הוא הפסיק.
שרונה חריש: אנחנו עמותת "לשובע" קיימים 12 שנים, מוציאים בערך 700 מנות ביום, כאשר מתוכם 350 אוכלים בתוך בית התמחוי.
שרונה חריש: אנחנו עוסקים רק באוכל מבושל.
שרונה חריש: יש לנו שני מעונות לדרי רחוב שמאכילים 100 איש ליום בערך מאוכל שנדחף מהמסעדה החוצה ועוד כ- 200 ילדים שמפוזרים בחמישה בתי נוער ברחבי גוש דן, שגם האוכל שלהם נדחף החוצה מבית התמחוי.
שרונה חריש: בסך הכל אנחנו מספקים בין 650-700 מנות ליום.
שרונה חריש: את האוכל שלנו אנחנו מקבלים מהמקורות כדלהלן: א.
שרונה חריש: חברות מזון שתורמות מזון יבש ואנחנו מבשלים אותו במסעדה.
שרונה חריש: ב.
שרונה חריש: מאולמות חתונות, מסעדות ובתי קפה.
שרונה חריש: את הפרויקט הזה אנחנו עושים בעזרת ניידת שנקראת "אסיף העיר" שמקבלת כל יום למוקד טלפוני שיחות מאולמות חתונות, קייטרינג ובתי קפה שרוצים שיבואו ויקחו את זה מהם במשך הלילה.
שרונה חריש: הבעיה באולמות החתונות שהחתונות נגמרות בדרך כלל בין 24:00 ל- 1:00 ורק אז אפשר לבוא לאסוף מהם את האוכל.
שרונה חריש: הניידת הזאת מופעלת בהתנדבות על ידי משרד רואי חשבון קסלמן שמונה כ- 700 עובדים ומדי לילה הם שולחים לנו שני רואי חשבון בהתנדבות.
שרונה חריש: לפי רשימה שאנחנו מעבירים להם בפקס הם נוסעים ל- 8 או 9 אולמות חתונות, לכל המסעדות באזור גוש דן, מחדרה עד גדרה, אוספים את האוכל ומביאים אותו ב- 3:00 לפנות בוקר לחדרי הקירור שלנו.
שרונה חריש: בבוקר הטבח שלנו מסתכל מה שיש ולאור מה שנמצא בחדר הקירור אם צריך הוא מוסיף.
שרונה חריש: היות ונגעו פה בעניין של שכר אנחנו משתדלים לא להוציא כסף על שכר כי שכר זה מרכיב מאוד גדול בתקציב כתוצאה מכל המסים האלה.
שרונה חריש: אני רוצה להזכיר בעניין הזה את המצב בארצות הברית ששם ישנו את חוק השומרוני הטוב לעניין הביטוח.
שרונה חריש: אני חושבת שאם אנחנו מדברים על חקיקה חדשה בנושא אז אולי כדאי לחשוב על הכיוון הזה.
אברהם יחזקאל: תגדירי את החוק שוב.
שרונה חריש: החוק השומרוני הטוב פותר אותך מכל מיני אחראיות כמו קלקול קיבה, מזון מקולקל.
שרונה חריש: חלק מהמוסדות שמהם אנחנו מקבלים לא רוצים לתת כי הם פוחדים שבמידה ויהיה קלקול קיבה כתוצאה מטווח הזמן מהרגע שמושכים את זה מהם ועד לרגע ההגשה, שלמעשה האוכל לא נמצא בחזקתם, אבל המקור של האוכל בא ממנו שהוא יהיה חשוף לתביעות.
אברהם יחזקאל: אני מבין שבעלך הוא עורך דין?
שרונה חריש: גם אני.
אברהם יחזקאל: אז אפשר לקבל עותק?
שרונה חריש: אני אשמח להעביר את זה.
שרונה חריש: אני חושבת שזה יפתור הרבה מאוד בעיות כי הרבה בתי מלון לא רוצים לתרום אוכל בגלל הסיבה הזאת של חשש לתביעות.
שרונה חריש: אני חושבת שזה בעיה שצריך לפתור.
שרונה חריש: זה, אגב, היה אחד המחסומים העיקריים לזה שהצבא סירב כל השנים.
שרונה חריש: על כל פנים, זה התשובה שקיבלנו במשך 10 שנים מהצבא, שהצבא לא רוצה לקחת על עצמו את האחריות הזו ולכן לדעתי צריך לעשות חקיקה בנושא הזה.
שרונה חריש: לעניין המשכורות: אנחנו נעזרים מזה 12 שנה בשירות בתי הסוהר.
שרונה חריש: אנחנו עמותה שמוכרת על ידי שירות בתי הסוהר כמקום שאפשר להפנות אליו אנשים שקיבלו עונש מאסר שעונשם הומר בעבודות למען הציבור.
שרונה חריש: פה צריכים ליצור איזשהם קריטריונים של איזה עמותות זכאיות לקבל אנשי שב"ס.
שרונה חריש: אנחנו מעסיקים כ- 20 אנשי שב"ס ואנחנו כמובן פטורים מכל תשלום, למעט העניין של הביטוח.
אברהם יחזקאל: איזה בעיות ישנן?
שרונה חריש: אני חושבת שזה חיסכון גדול.
שרונה חריש: כמובן אני מצטרפת למה שאמר מר קוט לכל העניין של פטור של עמותות.
שרונה חריש: הלא היום יש את העניין של תעודת תקינות לעניין של פטור או ממס מעסיקים או מכל העלויות הנוספות שחלות על המעסיק שבלתי ניתנות לניכוי.
שרונה חריש: אני רוצה להדגיש את הנקודה הזו: מעסיק רגיל יכול לנכות את המסים מהמס הכנסה שלו, עמותות לא יכולה לנכות, לא מסך ערך מוסף ולא את מס המעסיקים ולא את כל העלויות הנוספות.
שרונה חריש: אני חושבת שצריך לפתור את העמותות מהדבר הזה, כמובן גם בחקיקה.
אברהם יחזקאל: הבעיות אם כך הן: מיסוי, ביטוח ומעסיקים?
שרונה חריש: זה הבעיות העיקריות.
שרונה חריש: אם אפשר להוסיף את בעית הכשרות.
שרונה חריש: כמובן אנחנו שומרים על כשרות מפני שקהל היעד הוא קהל ששומר כשרות, למרות שאנחנו אנשים חילוניים לחלוטין.
שרונה חריש: אני חושבת שהיה כדאי להגיע לאיזושהי הסכמה עם הרבנויות, המועצות הדתיות שאת כל עניין הכשרות יספקו בחינם לעמותות שמספקות אוכל, בעיקר לבתי תמחוי.
שרונה חריש: יש לנו משגיחי כשרות ואני חושבת שהעניין הזה צריך להיות מוסדר.
אברהם יחזקאל: מה זאת אומרת?
שרונה חריש: זאת אומרת שהרבנות המקומית תספק משגיח כשרות ללא עלות.
עמוס ירושלמי: קודם כל אני שמח שמתקיימת הפגישה הזו אחרי כל כך הרבה שנים.
עמוס ירושלמי: לפני שנה וחצי זימנו אותי לכנסת על נושא "האנשים הרעבים".
עמוס ירושלמי: אז דיברו על הלחם.
עמוס ירושלמי: שאלו אותי שרים כמה לפי דעתי יש רעבים בחולון, בת ים.
עמוס ירושלמי: אנשים מתעסקים במספרים, ופה הבעיה.
עמוס ירושלמי: אנחנו מתעסקים כל החיים במספרים, לא מתעסקים בנפשות אלא מספרים: כמה מסכנים, כמה לא מסכנים.
עמוס ירושלמי: אני רוצה להציג את החברים שלנו בעמותה: מר שלמה טבע, גב' רות לוי והגב' ציפי גליק, שכולנו מתנדבים.
עמוס ירושלמי: אף אחד לא מקבל אף אגורה, אין לנו מנכ"לים ולא סמנכ"לים ולא שום דבר, הכל באצבעות שאלוהים נתן לנו.
עמוס ירושלמי: האמת אנחנו נמצאים פה לא בגלל שאנחנו נהנים לעשות את העבודה הזאת.
עמוס ירושלמי: הנושא של עזרה לזולת לא התחיל מאתמול שלשום אלא אוזלת יד של הרבה שנים.
עמוס ירושלמי: אני לא רוצה לומר ממשלה זו או אחרת אבל אם לא יעשו טיפול שורש עם כל הבעיות האלה אני לא יודע לאן זה יגיע.
עמוס ירושלמי: אני חושב שילד כאשר נולד הוא שווה בין שווים.
עמוס ירושלמי: ברגע שלילד הזה אין מסגרת הוא יגיע לפשע, לסמים, הוא יהרוס כל חלקה טובה.
עמוס ירושלמי: אנחנו נותנים דגש במיוחד לילדים רעבים.
עמוס ירושלמי: יש כאלה שלא מאמינים שיש דבר.
עמוס ירושלמי: כזה.
עמוס ירושלמי: לפני כמה חודשים התקשר אלי אחד מהמנהלים הבכירים של חברת "רמדיה" ואמר לי: "יש דבר כזה ילדים רעבים?
עמוס ירושלמי: אני לא מאמין".
עמוס ירושלמי: אמרתי לו: "בוא יום שישי, אני אקח אותך לבתים ותראה בעיניים שלך".
עמוס ירושלמי: הוא הביא ערכה של שמיכה ומערכת לתינוק שנולד, במשפחה השלישית הוא התחיל לבכות.
עמוס ירושלמי: אני אומר לכם: הוא התחיל לבכות! הוא אמר לי: "אני לא מאמין.
עמוס ירושלמי: הרסת לי את השבת, הרסת לי את השישי".
עמוס ירושלמי: יש כאלה שלא רוצים לראות, יש כאלה שלא מאמינים ויש כאלה שפוחדים לראות.
עמוס ירושלמי: בעמותה שלנו שנמצאת בג'סי כהן מחלקים בערך 600 מנות חודשיות, בין 600-700.
עמוס ירושלמי: אין לנו משפחה שמקבלת כל שבוע, זה תלוי במצב של המשפחה.
עמוס ירושלמי: החבילה מכילה בשר, דגים, שמן, מכולת שלימה.
עמוס ירושלמי: אם יש ילדים אנחנו מוסיפים מטרנה, רמדיה, טיטולים וכל מה שצריך.
עמוס ירושלמי: אנחנו עוזרים לחיילים בודדים.
עמוס ירושלמי: אנחנו עושים זאת הרבה זמן.
עמוס ירושלמי: לא מדברים על זה הרבה, זה דבר מאוד קשה.
עמוס ירושלמי: יש חיילים שלא מגיעים לחופשה הביתה בגלל המצב בבית.
עמוס ירושלמי: הם לא מגיעים הביתה, אין להם מה לאכול בבית, הם מתביישים ונשארים בבסיס.
עמוס ירושלמי: למזלי הבן שלי נמצא ביחידה בה יש הרבה חיילים עם הרבה בעיות.
עמוס ירושלמי: נפגשתי עם המפקד שלו ומדי פעם אנחנו משתדלים לשלוח עם כמה מכוניות שלנו ועם כמה מתנדבים טובים.
עמוס ירושלמי: עושים את זה מהנשמה.
עמוס ירושלמי: בנושא הזה של איסוף אוכל בימי שישי יש איזה מתנדבת שמביאה את האוכל מכמה מקומות ומביאה את זה לבית של הגב' מרי אוסקר, אשה צדיקה.
עמוס ירושלמי: שם אנחנו מביאים את האוכל, אנשים מגיעים ומקבלים את האוכל המוכן.
עמוס ירושלמי: מר קוט אמר, ואני מסכים אתו, שאי אפשר לתת לאדם אוכל לא מתאים.
עמוס ירושלמי: אני עוזר להרבה אתיופים מכיוון שאין מי שיעזור להם.
עמוס ירושלמי: חבל, הם אנשים טובים עם הרבה כבוד.
עמוס ירושלמי: ברגע שנותנים לאדם לבשל לבד או את האוכל שהוא אוהב, עשית לו את השבת.
עמוס ירושלמי: אבל אם אתה נותן לאדם מקרוני והוא לא יודע מה זה אבל הוא אוכל את זה בשביל לשבוע זה לא כיף בשבילו.
עמוס ירושלמי: כל אדם אוהב את האוכל שלו, כל אדם הולך למסעדה שהוא אוהב.
עמוס ירושלמי: ניסיתי כמה פעמים לקחת מאולמות, זה סיפור מאוד קשה.
עמוס ירושלמי: להגיע ב- 24:00 לאולמות, לאסוף משם את האוכל, להביא את זה למקררים באמצע הלילה.
אברהם יחזקאל: אתה למעשה עובד במשך היום בעבודה רגילה?
עמוס ירושלמי: כן.
עמוס ירושלמי: אני עובד בחברת חשמל, יוצא ב- 5:00 בבוקר, ובין לבין יודעים שאני הולך פה ושם.
עמוס ירושלמי: בשעה 17:30 אני מסיים את העבודה ועד השעות הקטנות של הלילה אני מסתובב, מבקר בתים.
עמוס ירושלמי: הגברת צילה אמסלם, שנרצחה, הייתה אחת העובדות אצלנו בעמותה והיום ארבע ילדים נשארו בלי אבא ובלי אמא (האבא בבית סוהר) ואנחנו לקחנו חסות לשמור עליהם.
עמוס ירושלמי: אנחנו לא מפורסמים, עושים את העבודה בכיף ותמיד אומרים שהקדוש ברוך הוא יתן לנו את הכוח לתת.
עמוס ירושלמי: הנושא של איסוף אוכל יכול להיות רק בשעות היום עד 16:00.
עמוס ירושלמי: אם אפשר להביא להם את זה חם זה יותר טוב מאשר להכניס את זה למקררים.
עמוס ירושלמי: יום אחד נכנסתי למשפחה והילדים אמרו:
עמוס ירושלמי: תגידו להם שאנחנו לא אוהבים את האוכל הזה.
עמוס ירושלמי: התברר שמביאים להם אוכל בצורה כזו מהמקררים, הילדים לא יכולים לראות את זה כבר.
עמוס ירושלמי: אם נותנים אז בואו נעשה להם טוב, גם כך המצב שלהם לא טוב.
עמוס ירושלמי: הקייטרינג, לפי דעתי, זה הדבר הטוב ביותר וזה גם לא כל כך יקר.
עמוס ירושלמי: אני מציע לממשלת ישראל, לכל חברי הכנסת והשרים שיאמצו את הנושא הזה, שיהיה מבנה באיזשהו מקום שמשם יצא קייטרינג, אוכל עם כבוד.
עמוס ירושלמי: אני חושב שמדינת ישראל צריכה להיות אחראית על זה.
עמוס ירושלמי: אנחנו קטנים, אנחנו מבקשים כל הזמן עזרה אבל יש קו אדום שאין לנו כבר כוח, אנחנו נופלים מהרגליים.
עמוס ירושלמי: אני מבקש, אם אפשר, שזה יהיה משהו במסגרת מוכרת.
עמוס ירושלמי: תודה רבה לכם.
דינה נמדר: אני מייצגת את עמותת "חסדי נעמי".
דינה נמדר: "חסדי נעמי" זו עמותה שתומכת במשפחות נזקקות, אלמנות ויתומים.
דינה נמדר: הדגש שלנו הוא על מתן בסתר.
דינה נמדר: אנחנו תומכים בכ- 1,500 משפחות במתן ערכה חודשית של מצרכי מזון יבשים כמכולת וסופרמרקט, קבוע כל חודש.
דינה נמדר: בנוסף, יש לנו תחנות חלוקה במוקדים שמפעילים אותם מתנדבים שלשם מגיעה אספקה שבועית של מוצרי בשר, פירות וירקות ואספקה טריה של חלב וגבינות.
דינה נמדר: בחגים אנחנו מלבישים את היתומים בהנעלה חדשה, כאשר יש לנו מוקד חלוקה: אנחנו קוראים למשפחות, מגיעות ולוקחים נעליים לפי מידות, בחורף אנחנו מספקים מעילים, בחגים ביגוד יפה.
דינה נמדר: הכל ניתן בסתר ובכבוד.
דינה נמדר: אנחנו מונים כ- 70 עובדים פעילים, כמובן שזה בשכר מינימום, ללא שעות עבודה.
דינה נמדר: אנחנו עושים את זה בכבוד עם הרבה מסירות.
דינה נמדר: בנוסף לכך אנחנו מעסיקים כ- 3,000 מתנדבים בכל רחבי הארץ, ביניהם הרבה מאוד בני נוער וחניכים, אנשים טובים, הורים וילדים שנרשמים למבצע.
דינה נמדר: המבצע הזה זה איסוף מצרכים "נציגות בניין":
דינה נמדר: כל שני ילדים מאמצים בניין, כל שבוע הם הולכים לאסוף את המצרכים.
דינה נמדר: הם מודיעים לנו על כך ואנחנו הולכים לאסוף את זה ולהביא את זה למוקד.
דינה נמדר: במוקד אצלנו ממיינים את כל המצרכים.
דינה נמדר: שווה לראות את המקום, איך זה נעשה בצורה מכובדת.
דינה נמדר: מוצר שעבר תוקף או נראה לא יפה לא ניתן.
דינה נמדר: אנחנו נתמכים אך ורק מהציבור, על ידי תרומות כספיות.
דינה נמדר: יש לנו מתרימות קבועות שיושבות במשרד ומפעילות את כל מערך ההתרמה במפעלים.
דינה נמדר: כתוצאה מכל כלי התקשורת, הפרסום והמצב ההיענות היא טובה.
דינה נמדר: אבל ככל שיש היענות לתרומות באותה מידה יש בקשות שאי אפשר לעמוד מולם.
אברהם יחזקאל: מה הן הבעיות שעומדות בפנייך?
דינה נמדר: הבעיות הן עניין המיסוי והביטוח של המתנדבים, המיסוי על כלי הרכב.
דינה נמדר: אנחנו מחזיקים שתי משאיות, התדלוק, כמובן שאנחנו רוצים לשלם יותר לעובדים אבל אנחנו לא יכולים.
דינה נמדר: אנחנו לא יכולים לפרסם הרבה כי גם זה עולה כסף, גם כלי התקשורת צריכים לבוא לקראתנו בפרסומים, להוזיל אולי, אולי להיענות יותר.
דינה נמדר: בשנה האחרונה כאשר טלפנו לאנשים ואמרנו להם "חסדי נעמי" מיד הייתה היענות: "כן בוודאי, שמענו עליכם".
דינה נמדר: זאת אומרת שככל ששומעים עלינו תורמים יותר.
דינה נמדר: אנחנו פנינו גם לצבא, יש לנו נציגות יפה מאוד פה ובאמת הייתה היענות.
דינה נמדר: ניסינו ליצור איזה לוגיסטיקה וזה לא כל כך מסתדר עם הצבא, זה קצת מוגבל מבחינה ביטחונית.
דינה נמדר: ניסינו גם את המסעדות, גם כאן מדובר בלוגיסטיקה, זה קצת פוגע בכבוד של אותו מקבל.
דינה נמדר: התקשורת גם כן יש לה חלק גם כן בכל הנושא.
דוד וסרמן: מעבר למה שדינה אמרה, חוץ מנציגי בניין שאוספים יש לנו גם איסוף בבתי ספר.
דוד וסרמן: בשבוע שעבר, לדוגמה, פנינו לבתי ספר שיאספו מוצרי מזון למען משפחות נזקקות.
דוד וסרמן: התשובה היתה: תעזרו לנו, יש לנו מועדונית עם ילדים, אין להם מה לאכול, קודם כל תדאגו לעזור להם.
דוד וסרמן: הרמנו את הכפפה הזאת ואנחנו מנסים למצוא מישהו שיתרום לפחות יומיים-שלושה ארוחת צהרים חמה לילדים האלה.
דוד וסרמן: זאת גם בעיה לוגיסטית, גם בעיה למצוא את האנשים המתאימים לזה.
דוד וסרמן: אגב, יש אתר אינטרנט שנקרא "רב" לבעלי המסעדות, הם בעצם מייצגים את המסעדות באתרי האינטרנט.
דוד וסרמן: הם אמרו לנו שיעשו משהו אבל זה קשה.
דוד וסרמן: הבעיה היא בעצם בעיה לוגיסטית.
אייל קפלינסקי: אני מנהל של "פתחון לב" בראשון לציון.
אייל קפלינסקי: אנחנו עוסקים במתן סלי מזון למשפחות נזקקות שמופנות אלינו על ידי אגפי הרווחה השונים בארץ.
אייל קפלינסקי: יש לנו מרכז סיוע גדול בראשון לציון ומרכז נוסף בכרמיאל, כאשר אנחנו מחלקים בחודש כ- 4,000 סלי מזון שכוללים מוצרים יבשים פלוס סלטים, מעדי חלב, בשר או דגים קפואים, ירקות ופירות, לחמים וחלות.
אברהם יחזקאל: אבל לא ארוחות חמות, נכון?
אייל קפלינסקי: אנחנו נשמח לשיתוף פעולה.
אייל קפלינסקי: פנינו למר קושניר מבסיס מזון ראשי של צה"ל לקדם שיתוף פעולה אתם.
אברהם יחזקאל: אבל בינתיים לא ארוחות חמות, נכון?
אייל קפלינסקי: בינתיים לא.
אייל קפלינסקי: אנחנו מחלקים כל יום מ- 10:00 עד 19:00 מזון.
אייל קפלינסקי: יש לנו גם מחסן ביגוד מרכזי, ומחלקים ביגוד חדש וביגוד שממוין יד שניה פלוס צעצועים, כלי בית ופרטי ריהוט שונים.
אייל קפלינסקי: כל מקבל סיוע שמופנה אלינו מלשכת הרווחה עובר אצלנו מיון ואחר כך נפתח לו כרטיס.
אייל קפלינסקי: בנוסף לזה אנחנו מפעילים מתנדבים מכל שכבות הציבור, אם זה בני נוער, תלמידי בני ספר.
אייל קפלינסקי: יש לנו שיתוף פעולה הדוק עם צה"ל על אף המצב הבטחוני הקשה.
אייל קפלינסקי: יום בשבוע יש לנו יחידות שונות שבאות על בסיס קבוע להתנדב אצלנו.
אייל קפלינסקי: כמו כן נוער במצוקה תחת קצינת מבחן מופנים אלינו ועושים עבודות של אריזה, מיון וחלוקת מזון למשפחות נזקקות.
אברהם יחזקאל: באיזה בעיות אתם נתקלים בממסד?
אייל קפלינסקי: חודש וחצי-חודשיים אנחנו מנסים לעשות מהלך שיתוף פעולה עם אגפי הרווחה, לזמן אותם אלינו.
אייל קפלינסקי: הדבר היחידי שקיבלנו מהממסד זה מכתבי הפניה של אגפי הרווחה ויודעים על סמך זה את המצוקה בבית.
אייל קפלינסקי: היו שולחים לנו משפחות, דופקים לנו בדלת.
אייל קפלינסקי: לא יכלנו לענות על גל הפניות הכל כך גדול.
אייל קפלינסקי: רצינו לזמן אותם לפני חודש וחצי, 14-15 מנהלות אגפי רווחה ברחבי הארץ ולשמוע מהם את הבעיות ולמצוא פתרונות.
אייל קפלינסקי: המצב היום כל כך קשה שאנחנו רוצים לעזור קודם כל למצב הקשה ביותר.
אייל קפלינסקי: היום בגלל השביתות וכולי זה ביורוקרטיה להשיג את המנהלות וזה נדחה עוד ועוד.
אייל קפלינסקי: המצוקות הגדולות שלנו היום זה בגיוס בשר, פירות וירקות.
אייל קפלינסקי: נשמח לכל שיתוף פעולה עם הצבא אתם אנחנו עובדים יד ביד.
אייל קפלינסקי: גם חיילים בודדים מופנים אלינו על ידי קצינות ת"ש בכל רחבי הארץ.
אייל קפלינסקי: לפני שבוע בא אלי חייל בודד שעלה מרוסיה שחזר ביום שישי מקורס טיס.
אייל קפלינסקי: ביד אחת הייתה לו תיק גדול והופנה על ידי קצינת ת"ש ביחידה הקרבית לקבל סיוע.
אברהם יחזקאל: סיוע במה?
אייל קפלינסקי: סיוע במזון וביגוד.
אברהם יחזקאל: תחזור שוב על הסיפור.
אייל קפלינסקי: בא אלינו ביום שישי חייל בודד בקורס טיס שעלה מרוסיה.