GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: השאלה אם אתם חושבים שסטודנטים יהיו מוכנים לקחת על עצמם את האמנה הזאת של לא להגיד 'כן, טוב, אני סוגר איתך'.
<רואי צור: קודם כל זה גם מתייחס לקול קורא.
עדי קול: רגע, עוד לא דיברנו על הקול קורא.
<רואי צור: לא, בהקשר של לסמוך על הסטודנטים.
<רואי צור: ברמה העקרונית אני לא חושב שזה משהו שאפשר להטיל על הסטודנטים.
<רואי צור: אם מדברים פה על איזה שהיא א-סימטריה ברורה שיש בין המשרדים לסטודנטים, הסטודנט, ברגע שמטילים עליו את האחריות הזו, אם מצפים מהסטודנט להתחייב לדבר כזה, הוא לא יעמוד בזה.
<רואי צור: זאת אומרת אם יהיו קריצות עין, אם יגידו 'אוקיי, רק בוא נסגור בינינו לא רשמית ונודיע לך רשמית', אז הסטודנטים ייאלצו, זו דעתי האישית, זה לא משהו אמפירי, אבל הסטודנטים לא יעמדו בלחץ הזה.
<רואי צור: זה גם נכון לגבי העניין של שבת בערב.
<רואי צור: אני חושב שאחרי שהתפרסמה הכתבה וכל הרעש סביב שבת בערב, הרבה סטודנטים פנו אליי בלחץ של מה יקרה איתם עכשיו, סטודנטים שזומנו לשבת בערב, בגלל שעכשיו, שאולי ישנו את שבת בערב אבל לא יאריכו את תקופת הראיונות, אז מה יקרה להם, בעצם יזיזו להם את הראיון.
עדי קול: יזמינו אותם ב-4 בבוקר בראשון.
<רואי צור: אני אומר שלא הייתי מטיל את האחריות פה על הסטודנטים, זה משהו שמה שנקרא המבוגר האחראי צריך לקחת את האחריות, שזה המשרדים, זה הלשכה, משרד המשפטים.
<רואי צור: משרד המשפטים זו לא הבעיה, אבל - - -
עדי קול: בסדר, הוא יצטרך להזדרז אם יהיה.
עדי קול: אז המבוגר האחראי, אני הזמנתי את המבוגר האחראי וממש ביקשתי ממנו לבוא בהתראה קצרה, ואמרתי לו קודם כל כי חשוב לי להודות על הרפורמה.
עדי קול: עשר שנים של עבודה קשה ואני חושבת שכולנו בירכנו על הרפורמה ודיברנו על היתרונות שלה, וגם נאמר, שצפו את הבעיה הזאת, רק חשבו שייקח איזה שנתיים-שלוש עד שסטודנטים יצעקו ואני שמחה לראות שצועקים קודם.
<אורן פרסקי: צריכים גם לזכור את הבעיות שהיו לפני הרפורמה.
<אורן פרסקי: לפני הרפורמה אותם לחצים ואותן עובדות, כשמדובר באנשים ובשוק פתוח וחופשי, הביאו לכך שבמקום להתראיין בשנה ג' אנשים התחילו להתראיין בסוף שנה א', כפי שיושבת הראש אמרה.
<אורן פרסקי: הייתה בעיה נוספת, שבמגזר הציבורי בכלל המשיכו לראיין גם שנה לאחר מכן, כך שאי אפשר היה לפנות גם לפה וגם לפה ולשקול ביניהם.
<אורן פרסקי: באוניברסיטאות אמרו שמי שהתקבל כבר בסוף שנה א' ל-ש.
<אורן פרסקי: הורוביץ סבר שהוא לא צריך ללמוד יותר, הוא כבר עשה את שלו.
<אורן פרסקי: אז סברנו, ואני עבדתי על זה מ-2002, כשעדיין לא הייתי בתפקיד, הייתי בתפקיד רק בירושלים, והוצאתי מכתבים עם הרעיון הזה למשרדים, למשרדי הממשלה, ולאחר מכן כשקיבלתי את התפקיד הבאתי את זה למועצה.
<אורן פרסקי: זה לקח שתי קדנציות בתוך הלשכה כדי לגבש את המבנה.
<אורן פרסקי: אנחנו זימנו את הסטודנטים שהיו אז, שהיום בטח הם עורכי דין בכל המשרדים האלה, והזמנו את המשרדים והזמנו את משרדי הממשלה ועשינו דיונים פתוחים ויואב דותן היה ועיבדנו הצעה.
<אורן פרסקי: ההצעה הזאת הלכה לפי המתכונת של האוניברסיטאות האמריקאיות, יש מועד להגשה ויש מועד לתשובה.
<אורן פרסקי: כולם מקבלים תשובה באותו זמן.
<אורן פרסקי: סברנו שגם המגזר הציבורי יתארגן כדי לעמוד בדבר הזה, ואם כולם מגישים את הבקשות באותו יום, מתראיינים באותו זמן, מקבלים את התשובות באותו זמן, יש לך יעילות מקסימלית, כי כל אחד יכול לבחור את המקום האופטימלי בשבילו.
<אורן פרסקי: בתיאוריה זה עובד.
<אורן פרסקי: אמרו לנו במשרד המשפטים, זה מאוד מעניין אבל אתה לא יכול להיכנס לקרביים של כל אחד ולקבוע שביום זה הוא יעשה ככה או ביום זה הוא יעשה ככה.
<אורן פרסקי: מספיק אם תלך לפי העיקרון שאתה הצבת, שלא טוב להתראיין בשנה א' ובשנה ב', תקבע את המועד שלפניו אין, ואת היתר תותיר לשוק החופשי.
עדי קול: שוק חופשי זה נהדר.
<אורן פרסקי: אמרו לי שזו רגולציית יתר, אמרו 'אנחנו לא מוכנים לאשר את זה', אני נאלצתי לוותר בעניין הזה, כי אחרת לא הייתי מעביר את הרפורמה.
<אורן פרסקי: היה גם בג"צ בעקבות הרפורמה, בפרט לנושא הזה של אלה שלומדים שלוש שנים.
<אורן פרסקי: בג"צ הבין את העניין וכתב פסק דין שהרפורמה ברוכה, הרפורמה טובה, יכול להיות שיתברר במשך השנים הראשונות שיש באגים, הלשכה צריכה להפעיל את זה מספר שנים, לראות היכן הבעיות, כי כל פעם שאתה בא לתקן משהו אז צצה מהצד השני בעיה נוספת.
<אורן פרסקי: אנחנו תיקנו את הבעיה של שנה א', הנה יש לנו בהלה של מוצאי שבת.
<אורן פרסקי: מה ניתן לעשות ומה לא ניתן לעשות.
<אורן פרסקי: התהליך של החקיקה זה תהליך ארוך.
<אורן פרסקי: כי זה תהליך ארוך, אני עברתי את זה, זה לקח לי חמש או שש שנים להעביר את הדברים.
<אורן פרסקי: במועצה קודם כל צריכים לראות הצעות, כל אחד אומר את דברו, יש תיקונים, אין הסכמה במועצה להעביר טיוטה לשר המשפטים בלי שתיים-שלוש ישיבות לפחות.
<אורן פרסקי: יש ישיבה פעם בחודש, פעם בחודשיים - - -
עדי קול: רגע, זה נשמע לי כמו - - -
<אורן פרסקי: לא, אני מנסה להסביר - - -
עדי קול: לא, אבל תסביר לי את זה.
עדי קול: ממשלת ישראל יכולה לקבל החלטות גדולות בהרבה בישיבה אחת והיא יכולה להתכנס לישיבה - - -
<לימור שופמן: זו המציאות בלשכת עורכי הדין.
<אורן פרסקי: זאת גם המציאות, תסלחו לי, בחקיקה במדינת ישראל.
<אורן פרסקי: אני אספר לך סיפור על הרפורמה לגבי עורכי דין זרים, שהעבירו כחלק מחוק התקציב בצורה לא נאותה.
<אורן פרסקי: אנשי האוצר פנו אלינו ואמרו 'אנחנו באים לתל אביב, לשבת איתכם, זה נורא דחוף, צריכים להעביר'.
<אורן פרסקי: אמרתי 'למה בחוק ההסדרים?
<אורן פרסקי: מה חוק ההסדרים?
<אורן פרסקי: לרפורמה הזאת זה מתאים?
<אורן פרסקי: ' אמרו לי, 'התייאשנו מתהליך החקיקה במדינת ישראל'.
<אורן פרסקי: זה אנשי האוצר אמרו לנו.
<אורן פרסקי: אז בואו ניתפס במציאות - - -
עדי קול: דקה, דקה, קודם כל אני אסביר לך פוליטיקה, אם אתם רוצים לפרוטוקול, לאוצר יש אינטרס להעביר דברים בחוק ההסדרים לא בגלל שהוא מתייאש מתהליך החקיקה, אלא בגלל שהוא רוצה להעביר דברים שהוא יודע שהכנסת לא תאפשר.
עדי קול: אז אם הם אמרו לך את התשובה הזאת, זו תשובה לא נכונה ואתה יכול לשאול את נציגי האוצר, חוק ההסדרים זו הדרך של האוצר לדחוף דברים שהם לא יעבירו בדרך אחרת.
<אורן פרסקי: אז אני לא חדש פה, אני המתנתי במשך חמש שנים בוועדת חוקה כדי שיאשרו תיקון בחוק המרשם הפלילי שתשעה שופטים בבית המשפט העליון אמרו שחייבים לעשות אותו.
עדי קול: מדובר על תיקון קטן.
עדי קול: אפילו זמני.
עדי קול: סליחה, התשובה שגם אחרים עושים את זה לאט היא לא תשובה טובה בעיניי.
עדי קול: אנחנו היום ב-12 בפברואר, יש לנו חודש ושלושה ימים.
עדי קול: אתה אומר שאין שום סיכוי לקבל את התיקון הזה?
<אורן פרסקי: אין סיכוי.
<אורן פרסקי: לא רק שאין סיכוי אצלנו, אין סיכוי אצלם.
<אורן פרסקי: אני עמדתי שלוש שנים מול משרד המשפטים עם טיוטות, יש מחלקות ניסוח, יש מחלקות כאלה - - -
עדי קול: אז אני דיברתי עם שרת המשפטים והיא אמרה לי שאם יעבירו לה את הכלל היא תוכל לקבל את ההחלטה הזאת.
עדי קול: אני דיברתי איתה באופן אישי מיד בסוף הדיון ועם היועצת שלה.
עדי קול: היא אמרה שאם אתם תעבירו את הכלל הזה היא תעשה את זה מהר ותצליח לעשות את זה.
עדי קול: ודיברתי עם יושב ראש לשכת עורכי הדין, דורון ברזילי, והוא אמר לי 'אני אבקש כינוס דחוף', אני גם פניתי אליכם, כינוס דחוף של המועצה, של מי שנמצא כאן, ואתם יודעים מה?
עדי קול: בחודש אפשר לעשות שתיים-שלוש ישיבות, אם רוצים.
עדי קול: השאלה אם רוצים.
<אורן פרסקי: מה שהיה ברור לי מהישיבה הקודמת, שלא יכולתי להגיע אליה, שמה שקורה זה לא טוב, שגם העניין של מוצאי שבת לא טוב, גם העניין של התשובות המיידיות לא טוב, זה לא טוב לאף אחד, ושוב אנחנו עומדים מול התופעות שהשוק הפתוח והעובדה שמדובר באנשים מציבים בפנינו את הבעיות האלה.
<אורן פרסקי: אז מה אפשר לעשות?
<אורן פרסקי: מה שאפשר לעשות זה לצאת באופן פומבי לכל המאמנים, אנחנו יודעים בדיוק מי הם כל המאמנים ולהודיע להם שהלשכה - - -
עדי קול: בחו"ל נמצאת חוה מרצקי, נכון?
עדי קול: למה אתם מתכנסים רק ב-27.2, ועדת ההתמחות?
עדי קול: אמרו לי שהמועצה כבר מתכנסת ב-27, למה לכם, ועדת ההתמחות, לוקח שבועיים עד שאתם מתכנסים?
עדי קול: אני אומרת, אני פניתי אליך ב-5 בפברואר, מה - - -
<אורן פרסקי: אנחנו יושבים פעם בחודש, בדרך כלל.
עדי קול: אבל ביקשנו פגישה דחופה לצורך בעיה דחופה.
<אורן פרסקי: אלה הישיבות שלנו, 20 איש באים מכל הארץ.
<אורן פרסקי: זה ייכנס לסדר היום.
<אורן פרסקי: אני אראה, אולי אני אוכל להקדים את זה לישיבה אחת לפני זה.
עדי קול: אבל אתה מבין?
עדי קול: זו הבעיה.
עדי קול: אם אנחנו צריכים קצב מהיר ואני קוראת בדחיפות, אז רק ב-27 מתכנסת הוועדה שלך ואז אחר כך צריכים להמליץ, ואז עד ש - - -
<אורן פרסקי: אני מעריך את הרצון להזיז דברים, אני לא מאמין שניתן לעשות חקיקה בטווח הזמן הזה.
עדי קול: כי איבדנו את הרצון.
<אורן פרסקי: בגלל זה אני דאגתי להוציא קול קורא.
<אורן פרסקי: היה לי ברור מיד בתום הישיבה הקודמת שזה מה שאני יכול לעשות והיה לי גם ברור שזה מה שאני צריך לעשות.
<קריאה: זה פורסם היום בעיתון כבר.
<אורן פרסקי: זה מה שאני צריך לעשות מכיוון שכל המשרדים והסטודנטים, ואני פונה - - -
עדי קול: אין לו סמכות, זו הבעיה.
<אורן פרסקי: הלשכה איננה קומיסר, הלשכה לא יכולה לתת פקודות למשרדים ולסטודנטים.
<אורן פרסקי: אין לנו סמכות כזאת, הובהר לנו גם היטב בבג"צ, ענר הלמן ייצג אותנו בבג"צ, הוא אמר לי, 'תיזהר, אל תחרוג מהסמכויות שלך, אין לך סמכויות כאלה, יש לך סמכות לחוקק כללים, ליזום כללים, להביא אותם למשרד המשפטים לחתימה של שר המשפטים ואחר כך לבצע אותם.
<אורן פרסקי: אבל אין לך סמכות לקבוע קביעות ואין לך סמכות להעלות מעבר לרגולציה שבחקיקה'.
<אורן פרסקי: מה שיכולנו לעשות זה בדיוק זה.
<אורן פרסקי: זה לבוא להגיד לכולם, לא בסדר, אתם עכשיו חורגים עכשיו והחולשות האנושיות מביאות אתכם לאבסורד.
<אורן פרסקי: אם זה לא ייפתר מרצון אנחנו נצטרך לפעול ולחוקק את זה.
<אורן פרסקי: זה לא רצוי, משרד המשפטים סירב לעשות את זה, הוא אמר שזו רגולציית יתר, עוד לא ראינו אם ניתן לפתור את זה באמנה חברתית.
<אורן פרסקי: גברתי מנסה, בואו ננסה לעשות את זה.
<אורן פרסקי: הצעד הראשון אנחנו עשינו, יצאנו בקול קורא, הבהרנו הבהר היטב שלא יהיה מוצאי שבת ושצריך לתת שבועיים לתשובה.
<אורן פרסקי: אם הסטודנטים יעמדו בזה, אם המשרדים יעמדו בזה, זה יכול אולי לעבוד.
<אורן פרסקי: אני מסכים שאחרון המשרדים ואחרון הסטודנטים ישמרו את זה, זו בעיה.
עדי קול: לכן זה לא שווה.
<אורן פרסקי: אם נראה שזה לא עובד, אז תהיה לנו שנה אחת לעשות את הרפורמה.
עדי קול: יש לך ספק שזה לא יעבוד?
<אורן פרסקי: חקיקה עושים באופן מושכל.
<אורן פרסקי: לא עושים חקיקה בבהלה.
עדי קול: אבל שנייה רגע, החקיקה הזאת, אתה חשבת שהיא נכונה במקור.
<אורן פרסקי: נכון.
עדי קול: וזה לא שצריך לדון מהתחלה.
עדי קול: זאת אומרת שאת הדיונים כבר עשינו וזו לא חקיקה חדשה, וחקיקה חדשה, אני מבינה שיש לה מועד, כולם כבר הגיבו, כום כבר אמרו.
עדי קול: אני רוצה לפנות למשרד המשפטים.
עדי קול: אנחנו יכולים לדון עכשיו בשאלת אובר רגולציה, אני חושבת שזה אולי קצת מאוחר ואולי נצטרך לדון על זה מאוחר יותר לגבי הנושא המהותי.
עדי קול: יש לכם רעיון למשהו שאפשר לעשות?
<שרית שפיגלשטיין: משרד המשפטים יבחן כל הצעה שתייעל את המצב כפי שהוצג לנו.
<שרית שפיגלשטיין: לגבי האובר רגולציה זה באמת נושא רחב שצריך לדון בו לעומק אבל מה לגבי למשל סטודנטים חלשים יותר.
<שרית שפיגלשטיין: אני חוששת שלמשל אם אנחנו נגביל את התקופה שתוך שבועיים ימים צריך להחזיר תשובה למשרדים, אולי סטודנטים חלשים יותר ייפגעו כתוצאה מזה.
עדי קול: הם עכשיו נפגעים, כי הם עכשיו לא מגיעים לראיונות, כי בחמישה ימים סוגרים.
<אורן פרסקי: כן, הם יכולים להיפגע יותר אחר כך.
<אורן פרסקי: צריך לבחון את הדברים.
<שרית שפיגלשטיין: לא, השאלה אם זה לא ימנע מהם להתראיין חודש אחרי.
<שרית שפיגלשטיין: זאת אומרת אי אפשר יהיה תוך התקופה הזאת - - -
עדי קול: לא תהיה בררה, אין מספיק מקומות שיסגרו בשבועיים.
<שרית שפיגלשטיין: לא, אבל השאלה אם זה לא יסחרר את השוק הזה לשבועיים.
<שרית שפיגלשטיין: אני לא פוסלת אף אפשרות, מבחינתי אם לשכת עורכי הזין תביא הצעה למשרד המשפטים להגביל את התקופה הזאת, אנחנו נבחן אותה ונראה לי שגם נקדם אותה.
<שרית שפיגלשטיין: אבל אני רק אומרת שצריך לחשוב באמת גם על הסטודנטים החלשים.
עדי קול: שוב, אני אומרת, המצב כרגע של הסטודנטים החלשים הוא קטסטרופה, יכול להיות שאת רק תשפרי את המצב.
עדי קול: לא תפתרי להם את הבעיה, כרגע סטודנטים חלשים לא מגיעים להתראיין.
<שרית שפיגלשטיין: לא, אבל את בעצם תאמרי שהם לא יוכלו להתראיין יותר, אחרי שבועיים.
עדי קול: לא, מה פתאום?
עדי קול: אנחנו נתחיל לתת תשובות, לא נסיים לתת תשובות.
<שרית שפיגלשטיין: מה זאת אומרת?
<שרית שפיגלשטיין: ב-15 את מתחילה לראיין ולהתחיל לתת את התשובות - - - ?
<שרית שפיגלשטיין: אז זה ברור שהם לא ירואיינו שבועיים אחרי ה-15.
<שרית שפיגלשטיין: זה ברור שזה יהיה המצב.
<קריאה: נכון, אחרי ה-1 באפריל לא יהיו ראיונות בכלל.
<שרית שפיגלשטיין: אחרי ה-1 באפריל לא יהיה ראיון אחד בשוק.
עדי קול: במשרדים הגדולים, אני מסכימה איתך.
עדי קול: היום אין אחרי ה-20 במרץ ראיונות.
עדי קול: אנחנו מנסים לתת עוד אופציה ל - - -
<שרית שפיגלשטיין: במשרדים הגדולים.
<שרית שפיגלשטיין: אבל מה שנעשה פה זה שנכניס גם את כל הקטנים לסד הזמנים המטורף הזה.
<שרית שפיגלשטיין: אנחנו נרחיב אותו טיפה לגבי הגדולים - - -
<אורן פרסקי: יש הרבה משרדים קטנים, המשרדים הגדולים הם לא חזות הכול.
<שרית שפיגלשטיין: ואת כל הקטנים נכניס לשבועיים האלה וזה יפגע מאוד בסטודנטים החלשים יותר.
<שרית שפיגלשטיין: אבל בסדר, אני לא אמרתי שאנחנו נפסול הצעה כזאת, אני רק אומרת שצריך לחשוב גם על היבטים אחרים.
<אורן פרסקי: אני הייתי רוצה לומר, צריך לזכור, מספר המאמנים לא השתנה בעקבות הרפורמה.
<אורן פרסקי: הרי היא עולה לאט לאט, כי יש כל הזמן אנשים חדשים שמבקשים, אבל אותו מספר שהיה פנוי לקבל מתמחים בתהליך הישן, אותו מספר קיים - - -
עדי קול: רק מספר הסטודנטים הולך וגדל.
<אורן פרסקי: נכון, וגם מספר המאמנים הולך וגדל.
<אורן פרסקי: בדרך כלל יש מספיק מאמנים.
עדי קול: באותו יחס?
<אורן פרסקי: העניין שקשה למצוא למי שלמד במכללות, יש פה שוק חופשי, יש היצע וביקוש.
<אורן פרסקי: שום רפורמה בתזמון לא תעזור לפתור את הבעיה הזאת.
<אורן פרסקי: לא כל אחד יוכל להתקבל לגולדפרב, מה נעשה?
<הילה אפריאט: אני מנהלת מחלקת השיווק של קודקס, דיברתי בישיבה הקודמת.
<הילה אפריאט: אני רוצה ממש רק להתייחס נקודתית לדברים שנאמרו, כי נראה לי שיש פספוס.
<הילה אפריאט: שוק חופשי זה טוב ויפה, כשל השוק שנוצר נוצר אחרי שראינו גם את היתרונות של הרפורמה, ובאמת נקודת המוצא שלנו הייתה חיובית, ובהתקיים כשל השוק אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה הפתרון האופטימלי.
<הילה אפריאט: ודאי וודאי, וזה אני עונה לנציגת משרד המשפטים, שהכוונה היא לא להגביל ולקצר את התקופה.
<הילה אפריאט: חלילה, המטרה היא לתת זמן לשיקול דעת סביר לשני הצדדים לקבל החלטות ולהפוך את השוק הזה לכזה שיתנהל בצורה יותר רציונלית.
<הילה אפריאט: כעבור שבועיים תהיה נקודת הסף שממנה נוכל להתחיל להחזיר את התשובות למעשה, וכמובן שזה לא יגביל את השוק.
<הילה אפריאט: אני לא מסכימה שהראיונות יתקצרו ויסתיימו כולם שבועיים, יש לנו סטודנטים מכל הסוגים, וגם במשרד המשפטים לא כל יחידותיו יישרו קו מבחינת היקף הראיונות.
<הילה אפריאט: כלומר ראיונות יתקיימו גם אחרי זה.
<הילה אפריאט: גם היום במשרדים ראיונות מתקיימים אחרי ה-1 באפריל.
<הילה אפריאט: אבל משרדים גדולים ומובילים ימשיכו לסגור בתקופה הקרובה, אז ניתן להם שבועיים לפחות כתנאי סף ולא שלושה או ארבעה ימים וזה דבר שהוא לדעתי אקוטי וקריטי ומאוד ישפיע לטובה על השוק.
<הילה אפריאט: נדמה לי שאנחנו קצת עושים כאן איזה שהוא תיאור רגולטיבי ומורכב.
<הילה אפריאט: אלה מילים נורא גדולות בשבילי, נשמע לי כמו נושא קטן שאנחנו רצים איתו כבר שנה ושומעים אותו מכל השוק וצריך לפתור אותו.
<שי בלץ: קודם כל רציתי לדבר לגבי הקריצה.
<שי בלץ: אני לא בטוח שהקריצה כזו בעייתית.
<שי בלץ: אני כסטודנט יכול לקרוץ חזרה.
<שי בלץ: כל עוד לא מחייבים אותי לתשובה אני לא רואה בזה בעיה.
<שי בלץ: זאת האמת.
עדי קול: אנחנו יכולים כולם לקרוץ ביחד, אבל זו פגיעה בהחלטה ש - - - אפשר למצמץ ביחד.
<שי בלץ: כל עוד אין נפקות לקריצה זה לא באמת משפיע עלינו, ואם לא - - -
עדי קול: כל עוד אתה לא עורך דין אתה לא צריך להגיד נפקות.
<שי בלץ: זה דבר ראשון.
<שי בלץ: דבר שני, לגבי השבועיים, אז זה טיפה שונה מההצעה המקורית שלנו.
<שי בלץ: אנחנו רצינו שתינתן תשובה לסטודנטים ואז לסטודנטים יהיה את הזמן לשקול, אבל אני מקבל את זה.
<שי בלץ: לא, אני רוצה להעלות סוגיה לגבי השבועיים האלה.
<שי בלץ: השאלה שלי מה יקרה אחרי השבועיים.
<שי בלץ: בהנחה שהמשרדים מודיעים באותו רגע, יש להם מספר מסוים ואז הם עדיין יחייבו בתשובה זריזה, כי אחרת לא תהיה להם ברירה.
<שי בלץ: זאת אומרת הם יחייבו, 'תחזיר לי תשובה תוך שעתיים או שאני אעבור - - -
עדי קול: נכון, אבל יהיו לך שבועיים לחשוב על זה ואתה תצטרך אחרי שבועיים לדעת כבר לאן אתה רוצה ללכת וכשיתקשרו אליך יגידו 'התקבלת' צריך להגיד כן או לא.
<משה נאמן: הנקודה שאני חושב שהיא החשובה כאן זה באיזה שהוא מקום לשנות את האקוויליבריום.
<משה נאמן: ברגע שיינתנו השבועיים האלה, והנקודה היא לטובתכם, הסטודנטים, שיהיה לכם ברור, יינתן לכם פרק זמן לעשות חמישה, שישה, שבעה, שמונה, תבחרו, ולהגיד 'כאן וכאן אני רוצה, כי כאן וכאן אני יכול', זה בדיוק המשקל.
<משה נאמן: כל השאר לטעמי לא רלוונטי, ממש כך.
<משה נאמן: מה שנוצר ומה שקורה עכשיו, שבשלושה-ארבעה ימים האלה, זה נכון שמתמלאים המקומות במשרדים היותר טוב, נוצר מצב שהחבר'ה שלא יודעים להחליט על המקום לאן הם הולכים במרוץ, אתם לא מסוגלים לשקול, אתם יודעים כמובן פחות, משרדי עורכי הדין הרבה יותר חזקים, לי הרבה יותר קל במרוץ הזה.
<משה נאמן: אני אומר לכם, שלא יהיה לכם ספק, משרד שמצוי בעשירייה הראשונה, אין לו בעיה.
<משה נאמן: במקרה הרע הוא לא יקבל את ה-30 הכי טובים בשלוש-ארבע אוניברסיטאות, הוא יקבל את ה-30 שבאים אחריהם ואני מודיע לכם, וכאן נאמר על ידי היושבת ראש בצורה נורא פשוטה, אני לא בטוח שה-30 ציונים הכי טובים יהיו עורכי הדין הכי טובים.
<משה נאמן: ותבדקו את זה במרוץ של 20 שנה, יש לזה מספיק הוכחות.
עדי קול: התשובה היא שלא.
<לימור שופמן: התשובה היא שלא, מניסיון שלא.
עדי קול: קודם כל הדיון הוא קצר, כי אני רוצה לראות איך אנחנו מתקדמים.
עדי קול: אני מבקשת קודם כל ממר פרסקי לנסות להיות פחות סקפטי ופחות למוד ניסיון ולנסות לקיים ישיבה דחופה של ועדת ההתמחות, כדי שתוכל לדון בנושא הזה.
עדי קול: ושוב, אנחנו לא צריכים לקבל כלל קבוע, אני מניחה שיש הוראת שעה גם בנושא הזה, לעשות כלל זמני, שאם אתם רוצים לראות את ההשלכות, בואו נראה את ההשלכות הנוכחיות.
<שרית שפיגלשטיין: כן.
עדי קול: יפה, הוראת שעה.
עדי קול: השאלה שלי היא כזאת, האם אנחנו יכולים לכנס ישיבה של עשרת המשרדים הגדולים, לנסות לכנס ישיבה של עשרת המשרדים הגדולים בתל אביב, אני יודעת שירושלים זה מאוד קשה, לנסות להגיע להסכמה שלהם, עם כל הקושי שבדבר.
עדי קול: אתם חושבים שזה ריאלי?
עדי קול: ואם כן, אם אני צריכה לכנס אותם או שזה צריך להיות משהו שהלשכה תכנס.
עדי קול: לא מתוך סמכות, אלא מתוך אחריות, מתוך חברות.
<אורן פרסקי: אם נכנס אותם אז יהיו ויכוחים גדולים.
<אורן פרסקי: לדעתי יש יותר סיכוי לגברתי, אם תכנס אותם בכנסת, אולי הם יבואו.
<אורן פרסקי: אלינו אני לא מאמין שהם יבואו.
עדי קול: אנחנו נזמין לשבוע הבא את עשרת המשרדים הגדולים.
עדי קול: אני מקווה שאנחנו יודעים מי עשרת המשרדים הגדולים, אם לא, אנחנו נשאל אתכם.
עדי קול: ואני קוראת עוד פעם ללשכת עורכי הדין, שני דברים אנחנו צריכים.
עדי קול: אחד, להקדים את ישיבת ועדת ההתמחות, והשני את המועצה הארצית בהתאם.
עדי קול: וגב' חוה מרצקי חוזרת מחו"ל, כך שאני מבקשת שננסה לתאם את הישיבה, מיד אחרי שנצליח לתאם ישיבת ועדת התמחות לתאם את ישיבת המועצה הארצית.
<קריאה: אם גברתי יכולה להוציא לה מכתב.
עדי קול: היא הוציאה מכתב.
עדי קול: גם לחוה.
עדי קול: הוצאתי מכתב לכל מי שאפשר, אני מוציאה מכתבים סדרתית, זה רק לא עוזר לי, כמו שאתה רואה.
<לימור שופמן: אני חושבת שהייתי מרחיבה אפילו ל-15.
<לימור שופמן: זאת אומרת ככל שאם עושים פגישה כזו - - -
<אורן פרסקי: כן, נכון.
<אורן פרסקי: מי שלא יבוא לא יהיה מחויב.
<לימור שופמן: ככל שתהיה היענות רחבה יותר, זה - - -
<לימור שופמן: משרד שנניח מבחינת גודלו הוא לא נכנס בעשירייה כמו כספי, אבל הוא משרד מצוין שאנשים בהחלט רוצים להתמחות בו.
עדי קול: הילה תעביר לנו את רשימת המשרדים.
עדי קול: לשאלתי, לא נעניתי, אני לא יודעת אם אתם יודעים, המגזר הציבורי.
<שרית שפיגלשטיין: לא יודעת, כשאני חזרתי הביתה ושוחחתי עם המחלקות העיקריות שמגייסות סטודנטים מצטיינים אצלנו, מחלקת בג"צים, ייעוץ וחקיקה, פרקליט המדינה, היועץ המשפטי לממשלה, כולם מראיינים השנה ביום ראשון מיד אחרי, ב-16.
<אורן פרסקי: זאת הייתה הכוונה.
<שרית שפיגלשטיין: בסדר, אם לומדים גם תוך כדי אז - - -
עדי קול: פרקליטות?
<שרית שפיגלשטיין: גם.
<שרית שפיגלשטיין: אני לא יודעת לגבי המחוזות - - -
<לימור שופמן: בדקתם עם הרשות לניירות ערך?
עדי קול: זה אני יודעת שלא.
עדי קול: גם הגבלים עסקיים וגם רשות לניירות ערך, אני יודעת שיש בעיה.
<לימור שופמן: הייתה בעיה גדולה בשנה שעברה.
עדי קול: גם השנה.
<שרית שפיגלשטיין: גם אנחנו יכולים להוציא מכתב כזה שמפנה את תשומת הלב שלהם, שמה שנעשה בשוק הפרטי צריך לעשות גם במגזר הציבורי.
<אורן פרסקי: ושהרעיון ברפורמה היה לאפשר פנייה רצופה לכולם ושוויונית.
<שרית שפיגלשטיין: בהחלט.
<שרית שפיגלשטיין: אני רואה את זה במשרד המשפטים, ביחידות הלב של משרד המשפטים.
<שרית שפיגלשטיין: רואים את זה.
עדי קול: ביחידות הפחות מבוקשות, מן הסתם.
עדי קול: לא בג"צים.
<לימור שופמן: האם ההליכים הפנימיים בגופים האלה מאפשרים להם להגיב בתוך שבועיים?
<אורן פרסקי: הם התבקשו להתאים את התאריכים האלה ואני חושב שרובם עשו את זה.
עדי קול: הסטודנטים שהיו פה בפעם שעברה, שאמרו שלא.
<שרית שפיגלשטיין: לא עשו את זה אולי בשנה שעברה.
<שרית שפיגלשטיין: שוחחתי עם כמה מראיינים אצלנו, אנשים יודעים שהם מחזירים תשובה כבר באותו יום.
עדי קול: נהדר, איזה יופי.
עדי קול: אז ייעלנו את השירות הציבורי, אולי זה מה שצריך לעשות בכל משרדי הממשלה.
<שרית שפיגלשטיין: יכול להיות שאנחנו נוכל למנוע מהם להגיע למשרדים האלה.
<שרית שפיגלשטיין: ..
עדי קול: טוב, אנחנו נוציא מכתב עוד היום למשרדים הגדולים, הילה תמליץ לנו לפי המקומות, אנחנו ננסה לכנס ישיבה בשבוע הבאה.
עדי קול: אני מאוד אודה לכם, מי שהגיע היום וגם יוכל להשתתף שוב ונראה איך נתקדם.
עדי קול: לא אספר כעת מה הועדה עושה כי אנחנו כבר חברים ותיקים.
עדי קול: אפתח ואומר לפרוטוקול שאני מאוד מצטערת על ההיענות הדלה מקרב משרדי עורכי הדין שקראנו להם וביקשנו אותם להשתתף בדיון.
עדי קול: אני חייבת לומר שרבים מהם אישרו בהתחלה את השתתפותם ואחר כך ביטלו לאט לאט.
עדי קול: היום שוב מככבים שני המשרדים שהשתתפו בישיבה הקודמת, אני מודה לכם שהצטרפתם וגם משרד נוסף משרד עו"ד אגמון.
עדי קול: תודה רבה שבחרתם להיות כאן.
עדי קול: קיבלנו כמה תשובות בכתב ממשרד נשיץ ברדנס ושות' שהודיעו שהם מצטערים שהם לא יכולים להגיע והם יקבלו כל הסדר שניגע אליו.
עדי קול: התשובה המפתיעה ביותר שאותה חשוב לי להקריא לצורך הפרוטוקול התקבלה ממשרד עורכי דין ארדינסט: "לצערנו עקב התראה קצרה לא התאפשר לגורמים הרלוונטיים אצלנו להגיע.
עדי קול: משרדנו מברך על ההסדר להקל את הלחץ על הסטודנטים המתראיינים ועל המשרדים ויסייע לסטודנטים" וכולנו מסכימים, אבל "באשר למועד תחילת הראיונות נמשיך בזימון סטודנטים לראיונות על ידי משרדים שונים המתחרים שלנו על אותו פלח של מועמדים למוצאי שבת ה- 15 במרץ.
עדי קול: בהמשך לבקשות שהופנו אלינו על ידינו סטודנטים שנקבעו להם ראיונות במועד זה במשרדים אחרים, נקבעו במשרדנו ראיונות למספר סטודנטים, שהיו מעוניינים בכך, למוצאי שבת".
עדי קול: זה אומר שלא רק שלא הצלחנו לפתור את הבעיה, גרמנו לבעיה חמורה יותר.
עדי קול: אני מאוד שמחה על ההצלחה המשמעותית.
עדי קול: כמובן זה בציניות.
עדי קול: מאחר והפרוטוקול לא קורא ציניות אני אומרת מציינת.
עדי קול: לדעתי זה מראה, רואי אני פונה אליך, שאנשים ירדו מהפסים.
עדי קול: אמר את זה עורך דין נאמן בדיון הקודם, לדעתי השוק נכנס לסחרור שאנשים לא יודעים כבר איך לעצור אותו.
עדי קול: נאמר שאנשים קבעו ראיונות ל- 15 במרץ, בעצם גם התחילו לקבוע במקום לבוא ולהגיד 'רגע, בואו ניקח על עצמנו את האחריות'.
עדי קול: דיברנו בדיונים הקודמים על איזו אמנה חברתית שאומרת 'אנחנו דוחים את הראיונות של שבת ואנחנו נותנים להם פרק זמן של שבוע, שבועיים, עשרה ימים כדי לתת את התשובות, נעשה צעד הפוך.
עדי קול: לא רק שזה חורה לי, זה מעורר תהיות על כל מה שנאמר בנוגע לכוחות השוק.
עדי קול: אני חושבת שאין מנוס ומהתערבות הלשכה.
עדי קול: קיימתי בעצמי שיחות, אני והעוזרות שלי השקענו את השבוע הזה בלנסות להגיע למשרדים ולקבל מענה, לנסות לרתום אותם למהלך ולא הצלחנו.
עדי קול: לא הצלחנו כי התחרות הפכה להיות כל כך קטלנית.
עדי קול: אני מברכת גם את משרד גרונציקי, ברכתי את המשרדים שבחרו להגיע ואני רוצה לברך גם אתכם על הצטרפותכם.
עדי קול: ראשית עצם זה שאנחנו לא מצליחים לכנס את המשרדים לשבת סביב שולחן אחד ולהחליט החלטה, היא מצערת כשלעצמה.
עדי קול: אבל העובדה שאנחנו לא מצליחים לעצור את הסחף הזה מטרידה אותי עוד יותר.
עדי קול: אני באמת תוהה איך הגענו למצב הזה.
עדי קול: אנחנו עושים רפורמה שאמורה לשפר ולהקל על שני הצדדים, ומה שהיא עושה היא עושה הפוך.
עדי קול: לדעתי מה שנותר לנו במקום הזה הוא להפעיל את הלחץ על הלשכה.
עדי קול: תודה גם לך עורך דין אורם פרסקי.
עדי קול: ראשית אני שמחה לומר שהלשכה עשתה צעד מאוד משמעותי וכינסה באופן מהיר, למיטב ידיעתי, את ועדת ההתמחות כפי שביקשנו בפעם הקודמת.
עדי קול: נשמע עדכונים בנושא הזה.
עדי קול: אציין שככל שהדבר הזה עולה לתקשורת ונדון פה, אומנם זה לא פותר את הבעיה ועולות בעיות נוספות.
עדי קול: אחת מהן היא כמובן אנשים נוספים שהתחילו לראיין בשבת והשנייה שיש כבר גורמים שראיינו, וביניהם גם גורמים ממשלתיים, חשוב לציין - - -
<ליאב וינבאום: זה ממש חריג.
עדי קול: אני מפרגנת לכל משרד שמגיע, וגם לך משרד ש.
עדי קול: פרידמן שהצטרף אלינו.
עדי קול: תודה רבה ואני מעריכה את השתתפותכם.
עדי קול: יש משרדים שכבר ראיינו ויש גם גורמים ממשלתיים שכבר ראיינו.
עדי קול: כלומר, קבענו תאריך, הכלל אינו כלל ואם אין דרך לפקח ואם אין שיניים, אז גם אין משמעות להחלטה.
עדי קול: אני שואלת, מה עושים.
<ליאב וינבאום: יש שיניים.
עדי קול: זה לא רוב מכריע, אבל זו בעיה.
עדי קול: <קריאה:> יכול להיות שהסקטור הציבורי, זה חריג לחלוטין.
עדי קול: קודם כל זה משמח.
עדי קול: קיימנו דיון ארוך שהסקטור הציבורי לא עומד בקצב.
עדי קול: לא רק שלא הסכימו לעמוד בקצב אלא הקדימו את האחרים – אני מאוד מאוד שמחה אם זו ההתייעלות של הסקטור הציבורי.
עדי קול: אני חוששת, יש פרוטוקול ומהוועדה הזאת תצא הודעה לעיתונות, זה חלק מהכללים.
עדי קול: האם העובדה שיש עכשיו נאמר לפרוטוקול שיש אנשים שכבר התראיינו, היא תגרום לסחרור מטורף ואנשים יתחילו לראיין מעכשיו?
<שרית שפיגלשטיין: לא.
<שרית שפיגלשטיין: לכן אנחנו רוצים לציין שככל שידוע לנו מדובר במיעוט חריג.
עדי קול: ומה אתם עושים?
עדי קול: נתחיל אתכם לפני שנעבור לעורך דין אורן פרסקי.
<שרית שפיגלשטיין: האמת, זה נודע לי רק עכשיו.
<שרית שפיגלשטיין: במסדרון אמרה לי הסטודנטית שלי שהיא שמעה על מקרה כזה, אבל היא לא יודעת להגיד באיזה משרד במגזר ציבורי מדובר.
עדי קול: אנחנו יודעים.
עדי קול: אני לא יודעת אם זה תפקידנו להגיד.
עדי קול: השאלה מי מפקח.
עדי קול: אם אנחנו אומרים שכולם מראיינים החל מה- 15 במרץ, איך זה שמראיינים קודם?
<שרית שפיגלשטיין: אני חושבת שאת השאלה הזאת צריך להפנות ללשכה.
עדי קול: משה אתה מחזיק - -
<משה נאמן: אני מחזיק, כי אני אומר שרק מכות לא הלכו בכנסת.
<משה נאמן: כדאי אולי - - -
עדי קול: הלכו וגם הלכו, אולי לא בישיבה שלנו, אבל מכות היו פה.
<משה נאמן: לדעתי, זה רק נושא של הלשכה.