GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ישראל גולומב: כשהייתי ילד לא קראתי ספרים.
<ישראל גולומב: לא קראתי ספרים, משום שלאה פריד ושרה קיסנר היו ספרים לעשירים בלבד.
<ישראל גולומב: אם להורים שלי לא היה כסף לקנות ספרים ולשכן שלי לא היה איפה להשאיל אותם, זה לא היה.
<ישראל גולומב: אני חושב שב-20-15 השנים האחרונות - - -
עדי קול: האם אלה סופרות ילדים?
<ישראל גולומב: לא קראתי, אז אני לא יודע.
<ישראל חשין: גם וגם.
<ישראל חשין: הם יותר לנערות.
<ישראל גולומב: משרד התרבות עשה נכון ובשנים האלה, הילדים שלי למשל קוראים הרבה מאוד ספרים בזכות הפתיחות של משרד התרבות, שהבין שצריך לעשות התאמות, שהילדים האלה יקראו ספרים.
<ישראל גולומב: אני גר ביישוב חרדי, הילדים שלי הולכים לספרייה, ואני רגוע כי אני יודע מה הם קוראים שם.
<ישראל גולומב: אם יהיה מישהו מבחוץ, מחוץ ליישוב שאני גר, שיחליט לילדים שלי מה לקרוא, הכי פשוט, הילדים שלי לא יקראו ספרים.
<ישראל גולומב: לא יקרה להם שום דבר, אבל הם לא יקראו ספרים.
<ישראל גולומב: התושבים ברכסים רוצים את הספרים שלהם, נוח להם, למה צריך - - -
עדי קול: בסוף אתם שוכחים שהגיעה אלי פנייה מתושב רכסים.
<ישראל חשין: אני חושב שהפנייה הזאת היתה פנייה לכותרות, לא לכותרים.
עדי קול: אני לא חושבת.
<ישראל חשין: אין שום בעיה להיכנס ולקחת.
עדי קול: אני מכירה פניות לכותרות, אני לא חושבת.
עדי קול: הפנייה ברכסים היתה בעבר בכותרות על ההפרדה ודברים כאלה.
עדי קול: זה לא בא מאותו מקום, ולכן זה כל-כך הפריע לי.
עדי קול: אני מבינה את האמירה שלכם לגבי השוויון בין נשים וגברים.
עדי קול: לא רציתי לשים על זה דגש, שוב בגלל הנושא של המעורבות של השלטון המקומי והזהות של היישוב, אבל אם בג"ץ יגיד אחרת, אני הראשונה שאכבד את פסיקתו של בג"ץ.
<ישראל גולומב: על זה אמר ראש המועצה, שפשוט הספרייה תיסגר, לא בגלל שהוא רוצה לסגור, כי לא יהיו קוראים.
<ישראל חשין: הספרייה היתה פתוחה לכולם ואף אחד לא הגיע.
<ישראל חשין: פחות מ-10% תושבים לא חרדים ביישוב, ולא כולם חותמים קבע בספרייה, מתוכם כמה מגיעים?
<ישראל חשין: זה לא שירת בכלל.
<אורלי ארז-לחובסקי: זה לא קשור לנשים וגברים, זה קשור - - -
<ישראל חשין: רגע, הספרייה היתה פתוחה והיא לא שירתה 90% מהיישוב.
<ישראל חשין: המתווה שעליו את מדברת, כשאת אומרת: שווין, הפרדה, יועץ משפטי וכו' - - -
<אורלי ארז-לחובסקי: אני מדברת על ההפרדה - - -
<ישראל חשין: זה כבר היה שנים.
עדי קול: זה לא דיון על הפרדה.
עדי קול: אם הייתי רוצה, הייתי קובעת דיון מיוחד על הפרדה.
עדי קול: אומנם חשבו שבאתי לעשות בלגן, לא באתי לעשות בלגן, באתי לפתור בעיה.
עדי קול: היתה פניית ציבור, באנו לעזור לציבור שפנה.
עדי קול: ראיתם, שמחתי לשמוע את התשובה.
עדי קול: לא תקפתי, קיבלתי את זה.
עדי קול: שתי הערות שהערתי, האחת על ההשאלה - -
<שמעון אלקבץ: נבחן את זה.
עדי קול: - - השנייה לגבי שעות הערב, ואני אשמח לשמוע אם יש אפשרות לעשות את זה.
עדי קול: מישהו עוד רוצה להגיד משהו?
<שמעון אלקבץ: משפט מסכם ברשותך, מבחינת המינהל לפחות.
<שמעון אלקבץ: המועצה לספריות, לזכותה ייאמר שברגע שהיא קיבלה מידע, עוד בטרם פרסום הכתבה, היא הגיבה על זה מיידית והציגה גבולות מאוד ברורים לראש המועצה, שגם הציב קשיים מבחינתו.
<אורציון ברתנא: כיוון שהזכרת את זה, יום לפני הכתבה הזאת, יש כאן גם עדות, אגב, ב-10 לחודש, ברגע ששמעתי, מייד שלחתי מייל באותו יום, עוד לפני הסקנדל של ערוץ 2 וביקשתי ממנו הבהרות.
<שמעון אלקבץ: פרופ' ברתנא הוא לא רק ציני.
עדי קול: אני שמחה לראות שאנשים שומרים על החופש של האזרחים לקרוא.
<לורן פוריס: אני מארגון ההורים הארצי.
<לורן פוריס: רציתי להוסיף שיש דוגמה מצוינת של הספרייה ברמות, שיש ציבור דתי וציבור חרדי וציבור חילוני, והספרים של הילדים מעורבים, יש שם את מנוחה פוקס.
<לורן פוריס: באופן אישי הבת שלי לאו דווקא בוחרת את מנוחה פוקס, אבל זה קיים.
<לורן פוריס: מגיעים לשם הילדים, וההורים לא משאירים אותם בבית, ועצוב לי מאוד שיש יישובים שמתגוררים בהם תושבים חרדים וחילונים, שיש הפרדה מלאכותית כזאת בין הילדים.
<לורן פוריס: זה חבל מאוד.
<לורן פוריס: יש דוגמאות אחרות וזה עובד.
<לורן פוריס: מדי פעם לא קורה כלום אם אתה לוקח ספר וקצת עוקב אחרי צורת החשיבה של השני.
<ישראל חשין: זה בוועדת החינוך.
עדי קול: קודם כול, אני מסכימה אתך, אבל זה לא נושא הדיון.
עדי קול: אני מסכימה, אני חושבת שזה מרחיב אופקים, מעשיר, מפתח וכל דבר אחר כשאתה קורא משהו שלא בהכרח גדלת עליו, למדת אותו ואפילו לא בהכרח מסכים אתו.
עדי קול: אני חושבת שיש בזה המון כוח, אבל שוב, לא על זה הדיון.
עדי קול: האם אתם יכולים להגיד לי בתוך כמה זמן אני יכולה לשמוע מכם לגבי שתי הסוגיות שהעלינו?
<שמעון אלקבץ: היושב-ראש יגיד - - -
<אורציון ברתנא: בישיבה שלנו בחודש אפריל נוכל להעלות את זה לדיון.
<אורציון ברתנא: יש לנו פעם בחודשיים ישיבה.
עדי קול: שינוי תקנות זה משהו שהם צריכים להמליץ לכם?
<שמעון אלקבץ: אני עדיין לא יודע על שינוי תקנות, אני רק יודע שנקיים חשיבה ודיון במועצה לספריות ואחר-כך נוכל לבחון את זה גם מול המחלקה המשפטית.
<שמעון אלקבץ: זה לא משהו שקורה ביום-יומיים.
עדי קול: אנחנו יוצאים בסוף בפנייה לשרת התרבות והספורט בבקשה לשקול את שתי הסוגיות שלנו: האחת, שעות פעילות הספריות בשעות הערב, והשנייה, אפשרות להשאלה בין-יישובית, ונצפה לתשובתכם.
עדי קול: צהריים טובים, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, ישיבה לדעתי רביעית או חמישית במספר בנושא הספציפי הזה - - -
<שלומית אבינח: רביעית.
עדי קול: רביעית במספר.
עדי קול: אני רוצה רשמית לפרוטוקול לנזוף במשרד התחבורה שלא הגיע בזמן, 12:8 דקות.
עדי קול: אנחנו מבקשים להתחיל בזמן את הדיונים שלנו.
עדי קול: אני חייבת להגיד שאני מתוסכלת מאוד.
עדי קול: שיתוף הפעולה שלנו עם משרד התחבורה הוא תמיד ארוך ונכון ומשמעותי, ובכל זאת אנחנו בדיון רביעי, ואני יודעת, כי ביררתי לפני מה אתם הולכים להגיד, שהפתרון לא נמצא.
עדי קול: ברק יודע, לשכתנו הטרידה אותו עשרות פעמים בנושא הזה, ואנחנו ניסינו להבין מה הבעיה.
עדי קול: אני רק אתאר לכם קצת את השתלשלות העניינים, לכל מי שלא מכיר.
עדי קול: הדיון הראשון שלנו היה בחודש אפריל.
<שלומית אבינח: 7 במאי - - -
עדי קול: לא, זה המכתב.
עדי קול: המכתב יצא ב-7 במאי, השאלה מתי היה הדיון, זה לא יוצא באותו יום.
עדי קול: אני מדברת על מכתב ראשון - - - ועוזי, תקשיב, כי אתה צריך להסביר לי את הדבר הזה, כי זה לא הגיוני, ואני גם לא מקבלת את התשובה שלך, אז תחשוב על תשובה אחרת לפני שיגיע תורך.
עדי קול: קיימנו דיון ראשון במאי 2013, או בסוף אפריל, ואמרנו שיש בעיה מאוד קשה, נסגר משרד הרישוי שהיה בנצרת ואז נצרת עלית, לא הייתה אפשרות לקבל אישור לטסטים והיה תור של 400 מחכים, ממתינים לטסט.
עדי קול: אתה לא מקבל אישור דיבור פה, רק כשאני נותנת, אתה זוכר את זה, זה ממשיך.
עדי קול: אם תלכו מכות, אני אפריד ביניכם.
<קריאה: מי הולך מכות?
עדי קול: לא, היה כבר בעבר, אתה לא היית פה.
עדי קול: הדיון הראשון דיבר על זה שצריך דחוף למצוא פתרון לבעיית היציאה לטסטים לאזור נצרת.
עדי קול: מיד כתבנו מכתב לשר התחבורה, שר התחבורה ענה והוא אמר 'הנחיתי לאתר מקום ליציאה למבחני נהיגה מעשיים', והוא הודיע כי המנכ"ל יבדוק את ההצעה של ראש העיר לשעבר, ראמז ג'ראיסי, לפתוח את סניף משרד הרישוי בנצרת.
עדי קול: זו הייתה התנהלות ראשונה.
עדי קול: מכתב שני שלנו היה ב-22 במאי, אנחנו ביקשנו דיון נוסף ואמרנו 'מה קורה?', אז קיבלנו תשובה שקודם כל נמצא מקום ליציאה לטסטים, אבל לא בנצרת, בנצרת עלית, במקום שגם איתו היו כל מיני בעיות.
עדי קול: עלו כאן טענות מטענות שונות לגבי המקום, בקאונטרי, זה כן היה קאונטרי, לא היה בקאונטרי, המקום שהוצע, לא היה לו תב"ע.
עדי קול: בכל אופן היו טענות מטענות שונות.
עדי קול: כאן גם עלתה הטענה שהכניסה את משרד הפנים, משרד הפנים גילה פה שמבקשים מהרשויות לממן את השירות הזה, שירות שאמור להינתן על ידי רשויות שלטוניות ולא על ידי המועצות העירוניות, ונאמר כאן שלפי פקודת העיריות אסור לממן דבר כזה, ואנחנו יצאנו בפנייה לשר ואמרנו לו שאנחנו לא מוכנים שתדרשו את המימון הזה.
עדי קול: אנחנו עדיין מחכים לתשובה בנושא הזה, קיבלנו תשובה לא מספיקה.
עדי קול: אנחנו מדברים על 29 במאי 2013.
עדי קול: הודיע שר התחבורה לי שהמנכ"ל יגיע לדיון וייתן פתרון לבעיה.
עדי קול: קיימנו דיון ב-11 ביוני, בהשתתפות המנכ"ל, הוא הודיע כי מצא מקום שיפעל לשלושה חודשים באזור הקאונטרי קלאב, שלושה חודשים בלבד.
עדי קול: למקום היו התנגדויות רבות ובישיבה התחייב המנכ"ל למצוא מקום קבוע לפעילות.
עדי קול: כמו כן הוא הודיע - - - אתה מקשיב?
<עוזי יצחקי: כן, כל הזמן.
עדי קול: ואז מנכ"ל המשרד הודיע שאנחנו נצא לסיור משותף במקום ונראה האם יש אפשרות להקים את מקום היציאה לטסטים בנצרת.
עדי קול: נסענו לסיור, היה מאוד מאוד נחמד, אני והעוזרות שלי וראמז וכמובן המנכ"ל, היינו בנצרת, גם עצרנו במקום כזה שעושה פסלים, שהיה מאוד מעניין, ואפילו למישהו נתקע האוטו, ובחנו מקום.
עדי קול: בחנו מקום מצוין בעיניי, אפילו המנכ"ל עצמו אמר 'התרשמתי מהמקום, יש מקום למכוניות לחנות, אפילו למשאיות'.
עדי קול: היה שם במעבר איזה שהיא מסעדה, מסעדה לסגירה, ונתנו משימה לבדוק את ההיתכנות.
עדי קול: ראש העיר אמר 'אנחנו בודקים את זה'.
עדי קול: אני חייבת לציין, ואני אומרת את זה לפרוטוקול, מנהל מחוז צפון שלכם היה אנטי והאנטי שלו לא היה מקצועי ולכן אני חששתי מאוד שהוא הולך לחבל בתהליך הזה והמשכתי להציק, מה קורה, מה קורה, מה קורה.
עדי קול: לכן כתבנו גם עוד מכתב.
עדי קול: אבל ב-24 בנובמבר 2013, קפצנו מיוני לנובמבר, כי ב-20 ביוני 2013 הודיע ראש עיריית נצרת כי הדירקטוריון אישר את השימוש בנכס שמיועד ליציאה לטסטים וניתן אישור כזה.
עדי קול: זאת אומרת היה מקום, הדירקטוריון של עיריית נצרת אמר שזה בסדר, המנכ"ל ראה ועל פניו אמר שזה בסדר, מה קרה?
באסל גטאס: נַצֶרֶת או נַצְרת?
עדי קול: נַצֶרֶת.
עדי קול: לימדתם אותי שיש נַצֶרֶת ויש נצרת עלית, אז אני מקפידה להגיד נַצֶרֶת.
עדי קול: עד שלמדתי, עכשיו אל תהרוס.
עדי קול: עכשיו אנחנו מדברים על נובמבר 2013.
עדי קול: מנכ"ל משרד התחבורה מודיע לי, שאלתי אותו מה קורה עם משרד רישוי, דיברנו גם על משרד רישוי בנַצֶרֶת, שלא תהיה רק עמדה כזאת ניידת, כמו שפותחים עכשיו בקניונים - - -
<עוזי יצחקי: לא ניידת, עמדה אוטומטית, שהיא מאוד מוצלחת.
עדי קול: בעיניך.
עדי קול: אני אמרתי שאני רוצה לראות מה קורה עם משרד רישוי בנצרת וקיבלתי תשובה מאוד יפה, שהמשרד עובד על רפורמה.
עדי קול: הרפורמה תבחן את כל מדינת ישראל ואת כל המקומות שיש בהם משרדי רישוי ותחליט איפה צריך להיות, כי המשרד החליט שזה יקר מדי שיש כל כך הרבה משרדי רישוי ואני מסכימה, ותהיה רפורמה שתבחן ותמפה את מדינת ישראל ותחליט איפה נכון שיהיה.
עדי קול: סיכמנו שיהיה דיון פה בוועדה, שבו הרפורמה תוצג לנו ויראו איפה יוצב משרד רישוי.
עדי קול: הדיון הזה אמור להיות דיון שבו אנחנו מציגים את הרפורמה.
עדי קול: אממה?
עדי קול: אחת, הרפורמה עוד לא אושרה.
עדי קול: אז מה שאנחנו מציגים היום יהיה בסך הכול משהו שהשר לא אישר, לא הצביע, לא קרה איתו כלום, אז אין לו שום משמעות מבחינתי.
עדי קול: דבר שני, אני יודעת שברפורמה התשובה היא שבנצרת לא יהיה משרד רישוי ולכן זה לא מעניין אותי.
עדי קול: דבר שלישי, היציאה לטסטים.
עדי קול: עדיין אין יציאה לטסטים מנצרת, למרות שאנחנו בדקנו את המקום והמקום מוגדר כמקום אפשרי ושמיש, ולכן זה אומר שאנחנו בדיון רביעי שבו אין פתרון לבעיה.
עדי קול: באמת, חבל שאנחנו נתחיל את הנאום שוב, על כמה גדולה נצרת, כמה משמעותית לגליל, כמה העובדה שהיא עיר בירה, שהיא משרתת קבוצה כל כך גדולה של אנשים, ולמה אנחנו תמיד מוצאים את עצמנו בנצרת עלית עם הפתרונות הממשלתיים, כשאני חוזרת ואומרת שמבקר המדינה אמר, 'אני נותן דוגמה, אני פותח את הסניף שלי בנצרת, אני רוצה שיותר משרדי ממשלה יפתחו שם', ובכל זאת אנחנו כאן.
עדי קול: אני מרגישה כמו תקליט שבור.
עדי קול: עברה שנה ואני נשמעת אותו דבר.
עדי קול: באמת, יושבים פה אנשים, מגיעים כל פעם לדיון, ראש העיר מתחלף, לפחות בעיר אחת בינתיים, בעיר השנייה אנחנו עוד לא יודעים, ואנחנו רוצים תשובה.
עדי קול: אמיתית.
עדי קול: שוב, אני אומרת, אתם תציגו עכשיו תמונות ויש מצגת וזה יהיה נורא יפה - - -
<עוזי יצחקי: אבל זה נורא מעניין.
<עוזי יצחקי: לא, באמת.
באסל גטאס: מה מעניין?
באסל גטאס: מעניין רק להציג או מעניין לפתור?
עדי קול: אבל, עוזי, מעניין תיאורטית?
<עוזי יצחקי: לא, מעניין.
חנין זועבי: מה, הסבל של אנשים מעניין?
עדי קול: לא, הוא רוצה להציג את הרפורמה.
<עוזי יצחקי: לא, אני רוצה להציג את מה שעשינו.
עדי קול: אבל לא עשיתם.
עדי קול: עוזי, לא עשיתם.
<עוזי יצחקי: עשינו.
עדי קול: לא, תקשיב.
עדי קול: אתה רוצה שאני אציג לך את כמות הדוחות שהוגשו לכל אחד ממשרדי הממשלה ולא עשו איתם כלום?
עדי קול: רפורמה שאתה מציג לי, שוועדה ישבה ואמרה שזה מה שהיא ממליצה, אבל לא אושרה, היא לא רפורמה.
עדי קול: תציג לי עכשיו מפה ויהיו בה הצעות - - -
<עוזי יצחקי: זו רפורמה כוללת.
<עוזי יצחקי: תראו אותה ומתוכה נגזור את הדברים.
עדי קול: אני אומרת חבל, אני רוצה תשובה לגבי נַצֶרֶת.
<עוזי יצחקי: אז אני אתן לך תשובה לגבי נַצֶרֶת, נכון לעכשיו, אני באמת באתי לפה עם מצגת - - -
עדי קול: המצגת היא יפה, אבל היא לא פותרת לנו את הבעיה.
<עוזי יצחקי: לגבי נצרת - - -
חנין זועבי: אתה משתמש ברפורמה בשביל לא לפתור את הבעיה.
עדי קול: חנין, אני אתן לך לדבר, דקה.
<עוזי יצחקי: תיתנו אחרי זה, תשמעו את הדברים.
עדי קול: אני אגיד לך, זאת הוועדה לפניות הציבור, אתה מכיר את הוועדה.
עדי קול: פניית ציבור שהגיעה הגיעה לגבי נַצֶרֶת.
עדי קול: לפני הכול, לפני הפתרונות המערכתיים, לפני הרפורמות, שהן חשובות מאוד, לא כאן, כאן באנו - - -
<עוזי יצחקי: כאן.
<עוזי יצחקי: זה דווקא כאן ואני אסביר למה.
עדי קול: כאן באנו לפתור בעיה, שם הדיון 'סגירת משרד אגף הרישוי בנצרת עלית', שזה מה שקרה, ובעקבות פתיחה בנצרת.
עדי קול: על זה אנחנו קודם כל רוצים לדון.
<עוזי יצחקי: אז קודם כל במצב של היום בנצרת עלית, יש את החלוקה הבאה.
<עוזי יצחקי: בנצְרת יש מבחני נהיגה עיוניים - - -
עדי קול: בסדר, עוזי, אבל מה זה שונה ממה שהיה כשפתחת לי את זה לפני שנה?
עדי קול: לא עשית שום שינוי.
עדי קול: שנה - - -
<עוזי יצחקי: זה מתחיל - - - ציון, מתי זה מתחיל?
<ציון מזרחי: עוד שבועיים.
עדי קול: לא, באמת, תסלחו לי.
עדי קול: תיאוריה לא מעניינת אותי, אני מצטערת.
<עוזי יצחקי: זה הכי צריך לעניין.
עדי קול: לא, זה לא הכי צריך לעניין.
<עוזי יצחקי: זה השירות הכי נדרש.
עדי קול: זה לא מעניין.
עדי קול: אתם אומרים לי, אתם זורקים לי עצם וזה לא מעניין.
<עוזי יצחקי: לא מעניין, אז לא מעניין, אז אין לי מה להגיד.
עדי קול: לא מעניין.
עדי קול: תסביר לי למה המקום שבו אתה ואני היינו בסיור - - -
<עוזי יצחקי: כי אני מתחיל להסביר ואת קופצת ולא נותנת לי להסביר.
עדי קול: כן, כי אתה מדבר איתי על מבחנים עיוניים.
<עוזי יצחקי: תיאוריה, מבחני נהיגה.
עדי קול: תיאוריה אפשר לעשות בכל מקום שיהיה בו חדר, נייר ועיפרון או מחשב.
<עוזי יצחקי: בעוד שבועיים פותחים אותם, ואני חושב שזה שירות - - -
עדי קול: נו באמת, תסלח לי, אני חייבת להגיד - - -
<עוזי יצחקי: טוב, אז אני אין לי מה - - -
עדי קול: אבל, עוזי, אני מרגישה שזה זלזול.
<עוזי יצחקי: אז זה זלזול, זה גם זלזול בי.
<עוזי יצחקי: אז בואי אני אשב - - -
עדי קול: אנחנו שנה מדברים - - -
<עוזי יצחקי: מאה אחוז, אז עכשיו אני לא מדבר ותדברו מה שאתם רוצים.
עדי קול: בסדר, שיבוא לפה השר.
עדי קול: שנה אנחנו מדברים על פתיחת מקום למבחני רישוי ובסוף אתה בא ואומר לי תיאוריה?
עדי קול: איך זה עונה למה שביקשנו?
עדי קול: תסביר לי איך.
עדי קול: נסענו לנצרת, היינו בסיור - - -
<עוזי יצחקי: לא, את לא נותנת לי להסביר.
עדי קול: כי אתה לא עונה לי על מה ששאלתי.
עדי קול: שאלתי על טסטים.
עדי קול: היינו בסיור, מה היה עם המקום של הסיור?
<עוזי יצחקי: המקום של הסיור לא נמצא מתאים.
<עוזי יצחקי: הוא לא מקום מתאים מבחינה תנועתית ותחבורתית.
עדי קול: אבל הוא היה מתאים כשהיית שם ואמרת 'זה נראה לי מתאים'.
<עוזי יצחקי: נראה מתאים, בדקנו את זה מבחינת התנועה, בדקנו את זה מבחינת התעבורה שם - - -
חנין זועבי: מה זאת אומרת בדקנו?
עדי קול: מה בדקתם?
עדי קול: תראה לי דוח שאומר שזה לא בסדר.
<עוזי יצחקי: בדקנו וראינו, היו שם אנשים של המחוז, ראו, זה לא מתאים.
חנין זועבי: הוא נגיש ל - - -?
עדי קול: רגע, דקה.
עדי קול: הבן אדם של המחוז אמר לי באופן אישי - - -
<עוזי יצחקי: לא, אני לא מתכוון פה להתווכח.
<עוזי יצחקי: סליחה, לא היה לי עוד דיון כזה.
<עוזי יצחקי: אם אתם רוצים, אני אשב ואשתוק וזהו, ותעבירו את זה ככה.
עדי קול: לא, הנציג שלך, נציג המחוז שלך אמר - - -
<עוזי יצחקי: לא ייתכן שתזמינו מנכ"ל משרד ממשלתי והוא לא יצליח לדבר פה, עם כל הכבוד.
עדי קול: אבל שנה הוא לא נותן תשובות.
<עוזי יצחקי: עם כל הכבוד.
עדי קול: לא ייתכן ש- - -
<עוזי יצחקי: מאה אחוז, להתראות.
ג'מאל זחאלקה: גם מנכ"ל משרד ממשלתי לא דופק על השולחן.
<עוזי יצחקי: ייתכן מאוד ששנה לא נתת לי תשובות, עוזי?
חנין זועבי: אתה מדבר אלינו בזלזול.
<עוזי יצחקי: אתם לא נותנים לי לדבר ואתם מזלזלים.
<עוזי יצחקי: זהו, ואני הולך.
חנין זועבי: אל תדפוק על השולחן.
עדי קול: שוב, אתה לא - - -
<עוזי יצחקי: ואני אפנה ליושב ראש הכנסת על זלזול כזה במנכ"ל משרד התחבורה.
<עוזי יצחקי: לא נותנים לו לדבר.
<עוזי יצחקי: תתביישו.
חנין זועבי: אתה מזלזל.
<עוזי יצחקי: אבנר וציון, בואו.
עדי קול: שנה אתה לא נותן לנו תשובות.
ג'מאל זחאלקה: אתה יודע שזה בשידור?
ג'מאל זחאלקה: שהכול מוקלט?
עדי קול: אנחנו נסיים את הדיון הזה ואנחנו נזמין את שר התחבורה, כי אנחנו לא מוכנים לתשובה כזאת, ובטח שלא להתפרצות כזאת של המנכ"ל.
עדי קול: אני שמחה לפתוח את הדיון בוועדה המיוחדת לפניות הציבור.
עדי קול: כמו כל דיון אני פותחת תמיד בהסבר על הוועדה לפניות הציבור, אני חושבת שזה מאוד-מאוד חשוב, גם למי שנמצא כאן וגם לצופים בערוץ הכנסת.
עדי קול: הוועדה לפניות הציבור היא ועדה מיוחדת מאוד בכנסת.
עדי קול: יש לה את כל אותן זכויות של ועדה רגילה, הוועדות המוכרות יותר, הסטטוטוריות, אך היא מתכנסת בעקבות פניות שמגיעות מן הציבור, מאדם פרטי, מקבוצה, מארגון, ולכן היא גם נותנת יחס וכבוד ובמה לפונה עצמו שמוביל את הדיון ומתחיל אותו.
עדי קול: אני חושבת שאנחנו מייצגים פה עמדה חשובה מאוד של הכנסת, וגם במקרה של הדיון היום, על חושפי שחיתויות, הזדמנות להגיד עד כמה חשוב לנו ואנחנו נותנים כוח, מעמד ומקום לאנשים שמסתכלים מסביבם ואומרים: רגע, משהו לא בסדר.
עדי קול: משהו לא בסדר כי פגעו בי, כי פוגעים בחברה שלי, כי פוגעים בקבוצת אנשים שאני חלק ממנה או שאני רואה אותה.
עדי קול: הדיון הזה רוצה לשים את הזרקור והאור על הקבוצה הזאת, שהיא קבוצה שאנחנו רוצים לקדם, לתמוך, לחזק ולעזור לה.
עדי קול: בישיבה הזאת אנחנו מתכנסים בעקבות פנייה אחת, שאליה הצטרפו בהמשך לאורך הזמן פניות רבות ועוד תומכים רבים באמירה, באמירה הנחרצת, שיש פה איזו אווירה – ואני מאשימה גם את הבית הזה אבל גם גורמים אחרים – שהיא אנטי חשיפת שחיתויות במקום להיפך.
עדי קול: כאשר התחלתי לחקור על החוק שעליו אנחנו מדברים – קודם כול אני חייבת להגיד שאם יש חוק שהכנסת הזאת חוקקה ונמצא בספר החוקים ולא מיושם זה ביזיון לכנסת.
עדי קול: זה לא הדיון הראשון שאנחנו עורכים בוועדה הזאת לגבי חוקים לא מיושמים.
עדי קול: אני חושבת שאם חוק לא מיושם זה בעצם אומר שאין לו משמעות ואין משמעות לעבודה שלנו.
עדי קול: אנחנו צריכים לעשות מאמץ רב או לבטל את החוק או לבדוק שהוא ייושם.
עדי קול: באמת זה התפקיד שלנו.
עדי קול: זה לא הדיון הראשון שלנו על חוק כזה, ואם אתם מכירים חוקים נוספים מעין אלה, אני תמיד אומרת לפנות לוועדה לפניות הציבור, גם במייל, ואתן בסוף גם מספר טלפון, וגם להתקשר למסור ד"ש, זה מה שעושים בדרך כלל.
עדי קול: אני רוצה להתחיל מהאמירה שזעקה אליי מתוך הדברים והבדיקה לגבי החוק.
עדי קול: בכל מקום ששאלתי על החוק הזה אמרו לי: אה, עזר ויצמן אמר בזמנו שהוא לא מוכן לתת תעודות או לפרגן ל"שטינקרים" ומאז אנחנו לא עושים שום דבר עם החוק הזה.
עדי קול: אז יש פה חוק שלמעשה בא להגיד אמירה ברורה של הכנסת:
עדי קול: חושפי שחיתויות הם לא "שטינקרים".
עדי קול: ניסיתי גם להבין מאין המילה "שטינקרים" הגיעה.
עדי קול: אני חושבת שהיא מאיזו אמירה תרבותית שהיתה מקובלת אולי בארצות מזרח אירופה.
עדי קול: זאת מילה שמגיעה מיידיש.
עדי קול: דיברו על כך ש"לא מכבסים כביסה מלוכלכת בחוץ".
עדי קול: אני חושבת שגם משפחות רבות כבר הבינו שכדאי לכבס כביסה מלוכלכת בחוץ כי זה עושה רק טוב, כי אור השמש רק מזכך, ובטח מדינת ישראל הבינה שאנחנו לא נתקדם, והמינהל התקין שלנו לא יוכל לתפקד בלי חושפי שחיתויות, בלי אנשים שיעידו ויגידו: קורה כאן משהו לא בסדר.
עדי קול: הדיון שהתקיים בוועדת הפנים והגנת הסביבה, שבו אולגה גורדון השתתפה, היה דוגמה להתנהלות הקלוקלת של הכנסת, לדעתי.
עדי קול: העובדה שמגיעה נציגה, עובדת עירייה שחשפה שחיתות, וכל מה שהיא מקבלת זה – המילה הכי יפה שאני יכולה להגיד היא "זובור".
עדי קול: אני רוצה גם לעשות איזה תיקון במקרה הזה ולתת לך הזדמנות לדבר וגם את הכבוד.
עדי קול: ועכשיו לחוק הספציפי.
עדי קול: החוק הספציפי עבר בשנת 1992.
עדי קול: בשנת 2007 עשו בו תיקון נוסף.
עדי קול: המטרה שלו היתה קודם כול לבנות איזה תהליך, שבו מישהו שחושף שחיתות יקבל תעודה, עם אמצעים שיגידו לו: זה מה שהיה, זה מה שקרה, השחיתות שחשפת אכן קרתה והחשיפה היתה לגיטימית, לתת לו איזו הכרה בתהליך שלו.
עדי קול: ודבר שני, להגיד שאנחנו מעודדים התנהלות כזאת אצל גופים ממשלתיים ולתת לו תעודה של הוקרה, תעודה של כבוד.
עדי קול: לכאורה תגידו, לשם מה צריך תעודה?
עדי קול: אני חושבת שהתעודה היא לא רק פיסת נייר, אלא המשמעות והאמירה החברתית היא שזה חשוב, זה צעד שאנחנו מטילים על עובדי ציבור להסתכל סביב ולהתריע כאשר משהו לא בסדר קורה.
עדי קול: אנחנו רוצים שזה יקרה, אנחנו מפרגנים לזה.
עדי קול: בשנת 1992 החוק עבר.
עדי קול: כאמור, מעולם לא ניתנה תעודת הוקרה לחושף שחיתויות.
עדי קול: אבל מילא הולכים אחורה, האם חושפי השחיתויות קיבלו תעודת ממצאים שאומרת:
עדי קול: זה מה שקרה עם החקירה שלהם?
עדי קול: מישהו פה שחשף שחיתות קיבל תעודה כזאת?
עדי קול: לא, לא התקבלו תעודות.
עדי קול: למעשה אפשר להגיד שהחוק כמעט ולא יושם בכלל.
עדי קול: חלקים שלו, שדרשו ממבקר המדינה להגיש דוחות לכנסת, כן יושמו באופן ספורדי מאוד.
עדי קול: מרכז המחקר והמידע של הכנסת עשה עבודה יסודית מאוד ובדק את זה.
עדי קול: אני חושבת ש-6 או 7 פעמים מאז שנת 1992 הוגש דוח של מבקר המדינה לכנסת שפירט אילו תלונות הוגשו מהמשרדים השונים.
עדי קול: אבל למעשה זה חוק שהוא "אות מתה" בספר החוקים הישראלי.
עדי קול: השאלה המרכזית שלי היא למה.
עדי קול: קיבלתי כל מיני תשובות.
עדי קול: תשובה אחת אמרה שאי אפשר היה לבצע את החוק הזה כי היה צריך להתקין תקנות.
עדי קול: תקנות מ-1992 ועד 2012 לא הותקנו.
עדי קול: היתה בדרך איזו "נאגלה" אחת של תקנות.
רון אבני: ב-2004 הותקנו תקנות.
עדי קול: אני רוצה לקרוא לכם את התקנה המשמעותית ביותר בעיניי שקראתי אי פעם בספר התקנות.
עדי קול: אני מצטערת, אני לא מתכוונת לזלזל, אבל כשאומרים שזה חוק שמשנת 1992 לא יושם כי חיכינו לתקנות, ואז קוראים בתקנה 5: "החליט נשיא המדינה להעניק תעודה, יחתום עליה" – זאת תקנה 5 שאליה חיכינו זמן כה רב.
עדי קול: אני באמת מופתעת שלא כתבנו גם באיזה עט הוא יחתום עליה, באיזה כתב ובאיזה נוסח.
עדי קול: את זה אני אומרת כמובן בציניות.
עדי קול: ההסבר שאין תקנון הוא לא הסבר לגיטימי, כי תפקיד משרד המשפטים להתקין את התקנות.
עדי קול: אם כבר מתקינים תקנות, לדעתי חסרים בתקנות האלה אי-אלו פרטים שיאפשרו לחוק הזה להיות מיושם.
עדי קול: אם מחוקקים חוק, וכולנו מכירים, יש פה מערכת סינון חזקה מאוד על חוקים, כל חוק עובר ועדת שרים לענייני חקיקה והוא לא עובר אם הממשלה לא תומכת, מאוד קשה להעביר פה חוקים.
עדי קול: זאת אומרת שמשרד המשפטים היה מעורב בתהליך החקיקה הזה וגם משרדים אחרים.
עדי קול: ואם אומרים שהחוק הזה היה לא ברור, אז למה העברתם אותו?
עדי קול: אם בחוק לא היה ברור מי הגופים הרלוונטיים אז למה נתתם לו לעבור כך?
עדי קול: אני בתור מי שמגישה הצעות חוק לוועדת השרים לענייני חקיקה בכל שבוע יודעת שכאשר מטרידים אתכם דברים אתם מתעכבים על כל סעיף ועל כל פיפס.
עדי קול: התחושה שלי היא שהחוק הזה עבר מלכתחילה כ"אות מתה", כרצון להגיד: הנה אנחנו עושים משהו לטובת חושפי שחיתויות, אבל לא באמת.
עדי קול: זה נמצא על הנייר אבל אנחנו לא עושים עם זה שום דבר.
עדי קול: איזו מין אמירה זאת?
עדי קול: איזו מין אמירה זאת לאנשים שבאים: אנחנו רואים משהו שנעשה על-ידינו, אנחנו רואים מחדלים, אנחנו לא עושים עם זה שום דבר?
עדי קול: זאת אמירה קשה.
עדי קול: אתם יודעים, אנחנו מקיימים הרבה דיונים בנושאים של עבודה ורווחה ואנחנו רואים שהמדינה פשטה את הרגל והעבירה רבות מן העבודות לעמותות, אבל כאן לא ציפיתי.
עדי קול: מי שעושה את העבודה, תמיכה והגנה על חושפי שחיתויות, הן העמותות, "התנועה לאיכות השלטון", אומ"ץ, "עוגן" והגופים האחרים, והם רצים ומגנים ומוציאים צווי הגנה ונלחמים, ובסוף באמת זה לא התפקיד שלהם.
עדי קול: התפקיד של המדינה להגיד: אם יש בעיה, אם יש סירחון, אנחנו רוצים לראות אותו ורוצים לטפל בו.
עדי קול: אז קודם כול אני רוצה להודות לעמותות.
עדי קול: אני לא יודעת אם אתן מקבלות מספיק כבוד על העבודה הקשה שלכן, ולהודות על כך שאתן קיימות.
עדי קול: שוחחתי ארוכות עם מבקר המדינה בנושא הזה, שהבטיח לי שהוא עמל ופועל.
עדי קול: הוא גם נאם נאום בכנס של עמותת אומ"ץ ודיבר על תהליכים שהוא עשה, על הגנה שהוא עשה ל"קרמשניט" ולחושפי שחיתויות אחרים.
עדי קול: אבל בסוף אני חושבת שאנחנו יכולים היום לדעת שחושף שחיתויות בישראל העתיד שלו, או התוצאה ממעשיו מאוד-מאוד קשה.
עדי קול: זה אומר שברוב המקרים, אם הוא לא יפוטר – עבודתו תוקפא, סמכויותיו יילקחו, פעמים רבות הוא לא יקודם, החברה תוקיע אותו.
עדי קול: אלדד יניב, אני מודה לך מאוד שאתה פה.
עדי קול: אני חייבת להודות, נכחתי לפני שבוע-שבועיים בהקרנת הסרט שליווה אותך, שהשפיע עליי עמוקות.
עדי קול: אני חושבת שאתה משלם מחיר מאוד-מאוד כבד.
עדי קול: אני חושבת שזה חלק מן התפיסה הזאת, של "שטינקריות", שאנחנו רוצים לקעקע.
עדי קול: נשמע היום ששרת המשפטים ומבקר המדינה מוכנים ונחושים ויעשו.
עדי קול: בואו נראה מתי וכמה זמן זה ייקח ומה בדיוק ואם באמת תהיה לזה תוצאה.
עדי קול: אני מודה לכל מי שנמצא כאן.
עדי קול: נתחיל את הדיון, וכפי שאמרתי, בוועדה לפניות הציבור קודם כול מדברים הפונים ואחר-כך הבטחתי לנציגי העמותות.
עדי קול: בבקשה, תציג את עצמך לפרוטוקול.
עדי קול: אתה יכול לספר שנפגשנו באירוע ה"סקסי" "כנס מבקרי הפנים".
רון אבני: הכנס השנתי של המבקרים הפנימיים.
רון אבני: שמי ד"ר רון אבני, מבקר אוניברסיטת בן גוריון בנגב.
רון אבני: כדי לעשות את זה הכי קצר שאפשר, אקרא מתוך הפנייה שלי לחברת הכנסת ד"ר עדי קול.
רון אבני: זה לא משתרע על פני יותר מחצי עמוד.
רון אבני: "אני מבקש לפנות אליך בעניין שנראה כמו השתמטות מביצוע הוראות החוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור, התשנ"ב-1992, והפיכתו ל'אות מתה' בספר החוקים של מדינת ישראל.
רון אבני: בשנת 1992 חוקק החוק הנ"ל, ושנתיים אחר-כך התקין שר המשפטים תקנות לחוק זה.
רון אבני: על-פי הוראות החוק והתקנות יש מקום, ככל ששר המשפטים ו/או נשיא המדינה ימצאו לנכון, להעניק תעודת הוקרה לעובד ציבור שהתלונן על מעשה שחיתות בגוף ציבורי ותלונתו נמצאה מוצדקת.
רון אבני: המצב החוקי, ככל שאני מבין, הוא שגופים אלה הינם פסיביים בכל הקשור לביצוע של חוק זה ונדרש שמאן דהוא ימליץ בפני גופים אלה על מתן תעודת הוקרה.
רון אבני: לא הומלץ – לא נפתח תהליך.
רון אבני: גם אם נכון הדבר, והגם שהדבר לא כתוב בתקנות, מעולם לא שמעתי על קריאה לציבור להגיש המלצות, כפי שנהוג למשל לקרוא להמליץ על מועמדים לקבלת פרס ישראל או פרסים ותעודות הוקרה אחרים.
רון אבני: נראה לי שהממשלה לא יוצאת ידי חובתה בעניין זה ומעדיפה קיום מדיניות של 'שב ואל תעשה'.