GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רבקה שויקי: זה קורה גם בספריות אחרות כשאין מספיק כוח-אדם לפתוח את כל האוספים בבת אחת.
<רבקה שויקי: משיקולים שונים ומשונים פותחים אוספים שונים בשעות שונות.
<רבקה שויקי: היה טוב אם היו מוצאים פתרון לפתוח יותר שעות, לפתוח גם בשעות האלה, אבל זה דבר מקובל בספריות.
<רבקה שויקי: אני מניחה שגם את מכירה את זה מספריות אוניברסיטאיות שיש סוגים שונים שפתוחים בשעות שונות.
עדי קול: הוא חושב שאני רוצה לעשות הצגה, אני שואלת כי אני באמת רוצה לדעת.
עדי קול: אני רק רוצה לתת לו לדבר, כי הבטחתי לו בקצרה.
<רבקה שויקי: אני כן רוצה לחדד שחייב להיות מצב שכל אדם שבא בשעות שהאוסף פתוח, הוא יקבל.
<רבקה שויקי: אנחנו עומדים על כך.
עדי קול: סליחה, הפסקתי אותך.
<יצחק רייך: בגלל שיש מחסור במבנים של גני ילדים, לקחה המועצה את קומת הקרקע והפכה אותה לגני ילדים, והספרייה הכללית והספרייה החרדית נמצאות באותה קומה בשני אגפים.
<יצחק רייך: בצד הזה ספרייה אחת, בצד הזה ספרייה שנייה וכל החלוקה קיימת.
<יצחק רייך: נוצר מצב, היו אלי פניות, ועל זה התחיל העניין, שלא מקפידים על ההפרדה, על השעות.
<יצחק רייך: נתתי הוראה להקפיד על השעות.
<יצחק רייך: יצא מזה מין סחרחורת שלמה, לכן אני חוזר ואומר - - -
עדי קול: את זה אתה חייב להסביר.
<יצחק רייך: אני אסביר.
עדי קול: שנייה, אני אתן לכם.
עדי קול: קיבלתי פנייה, הצגתי אותה בתחילת הדיון.
עדי קול: התקשרו אלי, אמרתי: לא יכול להיות.
עדי קול: ערוץ 2 שלח אדם לספרייה במצלמה נסתרת והספרנית אמרה לו – אנחנו לא צריכים להקרין לכם, אלא אם אתם רוצים – אני לא יכולה לתת לך את הספרים הספציפיים.
עדי קול: לדעתי הוא ביקש את "התפסן בשדה השיפון" ו"קופסה שחורה".
עדי קול: כיוון שאמרו לי שזה לא קרה, אז יש שתי עדויות שזה קרה פעמיים.
עדי קול: רק תסביר לי איך זה קרה.
<יצחק רייך: המנהלת של הספרייה קיבלה ממני הבהרה ברורה, כפי שכתבתי לך, כפי שכתבתי עם העתקים.
<יצחק רייך: המנהלת של הספרייה קיבלה הבהרה ברורה שברגע שהספרייה הכללית פתוחה, כל אחד יבוא, ייקח כאוות נפשו.
<יצחק רייך: קיבלה הבהרה ברורה.
עדי קול: קיבלתי את תשובתך.
<יצחק רייך: אמרתי: על שעות ההפרדה חייבים להקפיד, כי אם לא נקפיד, הספרייה תיסגר לצערנו.
<יצחק רייך: זה הכול.
עדי קול: קיבלתי את תשובתך, אני אשמח לשמוע מה אתה אומר לגבי שתי ההערות שהתחלתי בהן לגבי הפנייה השנייה: האחת, להתאים את השעות לאנשים שלומדים בישיבה, שיהיה פתוח להם גם בערב, והשנייה, לגבי האפשרות לקחת ספרים בעיר אחרת.
עדי קול: יש שתי הערות.
עדי קול: האם יש לך עמדה בנושא הזה?
<יצחק רייך: לא קיבלתי פניות, ואם אני אקבל פניות, אני אבחן כמה רוצים, האם שווה להשקיע בזה.
<יצחק רייך: מי שבא להחליף, אחרי הכול זה הילדים, וזה יבוא על חשבון שעה אחרת, כי לא נוכל להוסיף כוח-אדם, גם כך אנחנו בגירעון גדול.
עדי קול: באיזה שעה מסיימים ללמוד בישיבה?
<יצחק רייך: לא מסיימים.
<עדינה פלונצ'ק: לא מסיימים.
עדי קול: הולכים לישון?
שולי מועלם-רפאלי: חברים, התשובה הזאת היתה מאוד יפה, אבל תגדירו זמן.
שולי מועלם-רפאלי: מה זה "לא מסיימים"?
<יצחק רייך: אמרתי, אם תהיה פנייה - - -
יעקב אשר: אני רוצה לומר לך, שכשבאתי לבקר את הבן שלי השבוע בישיבה, ניסיתי לתפוס אותו טלפונית ב-00:30 בלילה.
יעקב אשר: אמרתי: אם אני אצליח, אני אצליח, ואם לא, אני אתן את האוכל לאחד הילדים.
יעקב אשר: באתי, הוא היה באמצע לימוד.
שולי מועלם-רפאלי: השאלה של חברת הכנסת עדי קול, אם יורשה לי רגע, חברתי - -
עדי קול: אני אשמח שתפרשי אותי.
שולי מועלם-רפאלי: - - היא לא האם אנחנו בעד לימוד תורה ואנחנו מוסרים את נפשנו על לימוד התורה.
שולי מועלם-רפאלי: זו נקודת המוצא של הוועדה הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: עכשיו בואו ננסה לתרגם את זה לשעות, אם היינו ממשיכים מ-20:00 ל-22:00 ובמקום מ-15:00 עד 20:00 היינו פותחים מ-17:00 עד 22:00, האם זה היה נותן מענה ליותר מהאוכלוסייה?
שולי מועלם-רפאלי: זה מה שהיא שאלה.
<יצחק רייך: אני אגיד לך, מאה אחוז.
יעקב אשר: תיכף יאשימו אותך שאתה נגד בחורי ישיבות.
שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת אשר, אתה מכיר אותנו.
עדי קול: אתה מוכן?
עדי קול: יעקב, אני אמנע ממך - - -
יעקב אשר: לא תמנעי.
<יצחק רייך: רוב רובו של מי שבא לספרייה זה הילדים ובני הנוער.
<יצחק רייך: השאלה אם נפתח מ-17:00 עד 22:00 זה לא יפגע בילדים שבאים - -
שולי מועלם-רפאלי: שבאים ב-15:00.
<יצחק רייך: - - כי הם לא יבואו ב-22:00.
<עדינה פלונצ'ק: ניסינו לעשות עוד דבר גמיש, ניסינו להתאים בכל תקופה של שלושה חודשים, וראינו שכיום זה נותן את המענה.
עדי קול: אני מצטערת להגיד לפרוטוקול – אני מניחה שזה שונה ברכסים לעומת ירושלים, בגלל זה שאלתי רק כדוגמה – בירושלים נאמר לי, ולא מפנייה אחת, קיבלתי מכמה מקומות שאומרים: קשה לנו עם השעות, זאת אומרת שזה לא מספיק פתוח, ולכן אני מניחה שבעיר קטנה כמו רכסים, שזה מיועד בעיקר לציבור - - -
שולי מועלם-רפאלי: יישוב קטן.
<יצחק רייך: אם תהיה פנייה, נבחן אותה לגופה.
יעקב אשר: כמו ראש עיר טוב ששומע מה רוצים התושבים שלו.
יעקב אשר: אני רוצה מילים בקצרה כי אני צריך לרוץ לישיבה אחרת, ברשותך.
יעקב אשר: אני חושב שבסיכום הדיון הזה קודם כול צריך להודות, וגם חברתי שולי אמרה, שבסך הכול ראש העיר – אגב, אני מגיע גם מעיר שרובה חרדית, ניהלתי אותה כראש רשות, ובהחלט כיבדנו אפילו בכיבוד יתר את המיעוט, אנחנו מצפים שיעשו אותו דבר במקומות אחרים – בדיון הזה אנחנו רואים שמגיעה לראש העיר מדליה על כך שעל אחוז כל כך קטן, הפוטנציאל – לכן שאלה שולי אם יש עוד ערים אחרות מסביב, זאת אומרת, יכול להיות שזה רווחי לספרייה, רווחי למועצה - - -
עדי קול: לספרייה זה אף פעם לא רווחי.
<עדינה פלונצ'ק: אסור לקחת כסף.
שולי מועלם-רפאלי: הספרייה זה מהות, זה לא רווח.
עדי קול: בדיוק, אין רווח היום.
<שמעון אלקבץ: אני ראש מינהל תרבות, מי שמוציא כסף על הספריות זה מדינת ישראל, המחלקה לספריות, ואנחנו מאפשרים את זה בחינם.
יעקב אשר: המימון לא מלא.
<יצחק רייך: אני מקבל 108,000 שקלים לשנה, ליד זה אני מוציא 350,000.
<שמעון אלקבץ: מצוין.
<שמעון אלקבץ: ככל שתוציא יותר, תקבל יותר.
<עדינה פלונצ'ק: ועוד נישאר בגירעון.
<אורציון ברתנא: אפשר - - -
עדי קול: יש פה כללים, וחברי הכנסת מקבלים פה עדיפות.
עדי קול: מייד שהם יסיימו לדבר, תקבל רשות דיבור.
יעקב אשר: אני חושב גם מהיכרות אישית עם ידידי, רב יצחק רייך, שבאמת ראש עיר ואפשר לומר שהיישוב שלו לא היה בכותרות אף פעם, לכן גם לא הכרת אותו וכנראה גם לא תכירי, לא ביחסי חילונים חרדים, לא ביחסי חרדים חרדים, ולכן אני בא ואומר דבר אחד - - -
עדי קול: אני שמחה לשמוע שזה לא התקיים.
עדי קול: אני מקווה שגם אתה היית מזדעזע כמוני אם היה קורה דבר כזה.
יעקב אשר: כראש עיר אני יודע שהפקידים לפעמים בשביל להגיד שהמקום סגור אומרים "ראש העיר אמר".
יעקב אשר: אני מכיר את הדברים האלה, כי ראש העיר בסוף הוא גם הרשע, ומכיוון שאנחנו גם באים לטקס חנוכה, לחתוך את הסרטים, אז גם זורקים לנו את הדברים האלה.
יעקב אשר: עצם זה שמועצה המקומית במצבה הכלכלי, ואני מכיר את מצבה הכלכלי של המועצה הזאת, שנמצאת ממש בגירעון ועל הקשקש מבחינה ניהולית, מחזיקה את הספרייה גם לטובת מיעוט קטן, שהוא גם מיעוט בין הילדים, זה אות כבוד לראש העיר הזה, זה אות כבוד להתנהלות שלו.
יעקב אשר: ועכשיו אנחנו בטוחים שלאחר שהוועדה הזאת תסיים את הבדיקה שלה, גם תמליצי בפני שר האוצר כמובן לעזור קצת למועצה המקומית, כדי שתפרח ותוכל להמשיך הלאה.
יעקב אשר: גברתי, תודה רבה, ואני רץ לוועדה אחרת.
עדי קול: הבטחתי סוגיה נוספת שעלתה על השולחן בעניין - - -, הבטחתי להתעסק אתה.
עדי קול: בבקשה, שולי.
<יצחק רייך: אם פרופ' ברתנא מדבר עכשיו, הייתי רוצה לשמוע.
עדי קול: אם שולי מסכימה, בסדר.
<אורציון ברתנא: אני יושב-ראש המועצה לספריות ציבוריות.
<אורציון ברתנא: אני רוצה כמה שאלות לשאול, תרשו לי.
<אורציון ברתנא: אני לא כל-כך שלם עם זה שחברי הכנסת מקבלים זכות קדימה.
<אורציון ברתנא: אם חברי הכנסת מקבלים זכות קדימה, האורחים יכולים ללכת הביתה.
עדי קול: כולם ידברו, השאלה רק מי ידבר קודם.
<אורציון ברתנא: מקובל לכבד גם אורח, ומי שבעל הבית, מקובל שיכבד את האורח ולא ידחה אותו לשוליים.
<אורציון ברתנא: אם טרחתי ובאתי, מן הראוי שהדברים יישמעו.
עדי קול: דרך אגב, הם יישמעו.
<אורציון ברתנא: תודה.
<אורציון ברתנא: אני כבר אסיר תודה.
עדי קול: התקנון מדבר על סדר הדיבור, זה הכול.
<אורציון ברתנא: שאלה ראשונה.
<אורציון ברתנא: רציתי לשאול שאלה.
<אורציון ברתנא: האם על סמך פונה אנונימי מקיימים דיון?
<אורציון ברתנא: האם הפונה האנונימי לא צריך להיות מזוהה לפני דיון מהסוג הזה?
עדי קול: לא בהגדרה.
עדי קול: יש תקנון בכנסת.
<אורציון ברתנא: רציתי להבין.
<אורציון ברתנא: נראה בעיני מוזר שפונה אנונימי, שלא ברור מיהו, יכול לעורר דיון.
עדי קול: לך לא ברור.
עדי קול: קודם כול, אלה הכללים.
עדי קול: תקנון הכנסת אומר שפנייה לא חייבת להיות בהזדהות.
<אורציון ברתנא: אוקיי.
<אורציון ברתנא: הבנתי.
עדי קול: שאלת שאלה ואני עונה.
עדי קול: דבר שני, כיוון שגם היתה סיטואציה נוספת של מצלמה נסתרת, זה שתי עדויות.
<אורציון בר תנא: אני יכול לענות תשובה קצת אירונית בלשון התלמודית לעניין הזה של ספרייה בעיר אחרת: מי שיצרו תקף עליו, ילבש שחורים, יעטה שחורים, ילך למקום שאין מכירים אותו ויעשה מה שלבו חפץ.
<אורציון בר תנא: בקיצור, יקרא במקום אחר.
<אורציון בר תנא: זה בלשון ההומור, עכשיו לגופו של עניין.
עדי קול: ההומור, אני מבינה.
עדי קול: דבר שני, אמר לי אותו פונה: אני גר במודיעין עילית או חריש או רכסים או אני לא יודעת מה, ואני רוצה בירושלים לקחת ספר, כי אין את כל ההיצע של הספרים החילונים שאני רוצה.
<אורציון ברתנא: יש עוד שאלה - -
עדי קול: לפני עוד שאלה תענה לי.
<אורציון ברתנא: - - האם החוק במדינת ישראל מחייב כל ספרייה להחזיק את כל הספרים?
<אורציון ברתנא: הלוא באופן טבעי מנהל הספרייה הוא בעל - - -
<אורציון ברתנא: בסך-הכול אנחנו רק בני אדם.
יעקב אשר: תשאל הפוך, האם החוק מחייב לשים ספרים חרדיים בכל עיר?
עדי קול: סליחה, שאלתי את השאלה ובמקום להשיב לי השבת לי בשאלה נוספת.
<אורציון ברתנא: מה השאלה?
<אורציון ברתנא: סליחה.
עדי קול: שאלתי האם לא מן הראוי – כי אמרת לו: תלבש שחורים ותלך – שהוא יוכל לקחת ספר?
עדי קול: נכון, לא צריך בכל ספרייה את כל הספרים, אבל אם הוא רוצה ספר מסוים, הוא יכול ללכת לספרייה אחרת ולקחת אותם, גם אם הוא לא תושב העיר.
עדי קול: אני שואלת אותך כאחראי על הפיקוח, או מי שזה יהיה, האם לא הגיוני שאם הוא רוצה לקחת ספר בירושלים – הוא עובד בירושלים, הוא רוצה לקחת שם – הוא יוכל בלי בעיות מיוחדות?
עדי קול: נראה לי שזה יפתור את הבעיה.
<אורציון ברתנא: כרגע התקנה איננה מחייבת ספרייה לקבל תשלום, אבל היא יכולה לקבל תשלום.
עדי קול: אני מכירה את התקנות ואני שואלת מה נכון ומה ראוי ותקנות ניתן לשנות.
<אורציון ברתנא: דיברתי למצלמה, אני יודע שאת מכירה.
<אורציון ברתנא: אני רק אמרתי למצלמה.
עדי קול: נרצה לשמוע אותו, אבל הערות ציניות - - -
<אורציון ברתנא: הרעיון הוא - - -
עדי קול: אין תשובות על השולחן.
<אורציון ברתנא: הרעיון הוא רעיון נכון, ובאמת כדאי להעלות אותו על סדר-היום ולהציע לספריות להעביר את זה, באמת רעיון מאוד נכון, שאנשים שהם חברים בספרייה ציבורית אחת, יוכלו לשאול – לא להשאיל, אלא לשאול – ספרים בלי תשלום.
<קריאה: בשל פיקדון.
עדי קול: בשל פיקדון.
שולי מועלם-רפאלי: בתשלום פיקדון.
<אורציון ברתנא: כרגע הספרייה יכולה לבקש כסף.
עדי קול: היום הם יכולים לבקש כסף, והרעיון הוא שיעשו את זה בלי פיקדון ובלי - - -
<אורציון ברתנא: נכון.
<אורציון ברתנא: זה באמת רעיון נכון לדעתי.
עדי קול: שוב, כיוון שאתם חושבים שהדיון היה פופוליסטי, אני רוצה להגיד לכם שוב, הוא לא פופוליסטי.
עדי קול: רציתי לקבל את התשובה, אני מודה על התשובה.
עדי קול: שתי הנקודות האחרות הן נקודות מהותיות שאני רוצה להעלות על השולחן כדי לראות מה האפשרויות.
עדי קול: האחת, השאלת ספרים מבחוץ, והשנייה, שעות הפתיחה.
<יצחק רייך: תודה.
<יצחק רייך: שלום.
עדי קול: תודה לך.
<אורציון ברתנא: תרשי לי רק משפט אחד.
<אורציון ברתנא: חברי המועצה שדנו בקדנציה הקודמת, שגם בה הייתי היושב-ראש, לא התנגדו להפרדה הזאת.
עדי קול: איזה הפרדה?
<אורציון ברתנא: הם לא התנגדו להפרדה.
<אורציון ברתנא: הם אמרו: אם ישנו מצב שבו לאורך השבוע - - -
עדי קול: גם אני כרגע לא הבעתי התנגדות.
<אורציון ברתנא: רציתי רק לומר את זה בשם המועצה.
עדי קול: לא הבעתי התנגדות.
<אורציון ברתנא: עוד הערה אחת אחרונה.
עדי קול: לכן אנחנו נותנים לחברי הכנסת לדבר קודם, כי הם התייחסו לדברים שהיו בדיון.
<אורציון ברתנא: סליחה, עוד הערה אחת אחרונה, אני מאוד מבקש.
<אורציון ברתנא: אני במקרה גם חבר במל"ג, ואני צועק כבר כמה חודשים במל"ג: למה בונים במל"ג פלטפורמה חרדית?
<אורציון ברתנא: כלומר, דווקא בתחום האקדמי חרדים יכולים ללמוד בכלל בלי לאפשר לסטודנט חילוני להיכנס, ועוד בהפרדה מלאה.
<אורציון ברתנא: כאן יש עיוות שאף אחד לא מטפל בו בזמן שבספריות יש לעומת זאת פתיחות יחסית ליברלית, ואני לא מבין למה דווקא להעלות על הפלטפורמה כאן.
עדי קול: זה לא הנושא של הדיון.
עדי קול: את התהיות שלך וההערות שלך שמענו.
עדי קול: חברת הכנסת מועלם, נתתי לה רשות דיבור.
שולי מועלם-רפאלי: נראה לי ממקום של דיון מהותי על ספרות וקריאה, שזה בנפשנו, הגענו למחוזות שראוי היה שלא נגיע אליהם.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שנכון היה לכנס את הדיון, כי אני מניחה שכמו בנושאים אחרים, אם יש פונה אחד, כנראה יש פונים נוספים, ושמחתי כמובן על תשובתו של ראש המועצה.
שולי מועלם-רפאלי: רק לשם הגילוי הנאות בן משפחה מדרגה ראשונה שלי גר ביישוב רכסים, ואני לגמרי מסכימה עם יכולת ההכלה שיש שם.
שולי מועלם-רפאלי: שוב, אני שמה את סימן השאלה מהצד השני.
שולי מועלם-רפאלי: הוא כבר הלך, אבל באמת למספר משפחות כל-כך מועט, שעות פתיחה לא פרופורציונלית, אבל אני מכבדת את הבחירה של המועצה.
שולי מועלם-רפאלי: אני כן רוצה להגיד שבעניין הזה אני כן רוצה להשאיר הרבה יותר מרווח להנהגת המקום.
שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, כמו שהייתי רוצה שישאירו מרווח להנהגת היישוב שבו אני גרה על שעות הפתיחה של הספרייה, מה נכון ומה לא נכון, מתוך היכרות עם הציבור.
שולי מועלם-רפאלי: אם מקובל עלינו שהתשובה הראשונית היא הבסיס, שלכל אחד יש זכות להשאיל כל מה שהוא רוצה ויש לכל אחד זכות להיפתח בקריאה לכל דבר שהוא רוצה.
שולי מועלם-רפאלי: אני כן רוצה דווקא לשים סימן שאלה על משהו שאת העלית.
שולי מועלם-רפאלי: הוא אפילו לא דיבר על זה, אז אני לא יודעת אפילו אם זה מתקיים או לא.
שולי מועלם-רפאלי: הוא הציג הפרדה שמדברת על ספרים כלליים וספרים חרדיים.
שולי מועלם-רפאלי: קשה לי ההפרדה הזאת, כי בשבילי דרך החיים הדתית שלי היא הדרך ואני לא רואה חילוניות ולא חילוניות בזה, ואת דיברת על הפרדה של נשים וגברים וילדים.
<רבקה שויקי: כי דיברנו באותו זמן על שעות פתיחה.
<רבקה שויקי: אם אתם רוצים, אני אדבר גם על ההפרדה של הספרים.
שולי מועלם-רפאלי: בשעות הפתיחה שמוצגות כאן במכתב התשובה שלו וגם בדבריו, לא הוצג שהשעות מתייחסות למי בא לספרייה.
<רבקה שויקי: לאוספים השונים.
שולי מועלם-רפאלי: ואת אמרת שמה שאתם דרשתם זה הפרדה של גברים, נשים וילדים.
<רבקה שויקי: לא נשים, גברים וילדים.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבולבלת?
שולי מועלם-רפאלי: הצלחתם אפילו אותי לבלבל, כשבאמת אני שוב אומרת, נקודת הבסיס שלי שצריך לאפשר פתיחה שמתאימה לציבור הקוראים, נקודה.
<רבקה שויקי: זו נקודת הפתיחה שלנו.
שולי מועלם-רפאלי: כל דבר אחר לדעתי הוא ניסיון לעגל מרובע או לרבע מעגל, ולכן שמחתי על תשובתו שמאפשרים לכל אחד לקרוא את מה שהוא חפץ, בשעות שהוא מתאים את עצמו.
שולי מועלם-רפאלי: הזכרת את ספריית הרמב"ם, אני מסכימה אתך, לא בכל מקום אפשר לבוא מתי שרוצים.
שולי מועלם-רפאלי: אם למישהו נורא חשוב, יתכבד ויבוא פעמיים לספרייה, אין לנו אלא לשמוח על כך.
שולי מועלם-רפאלי: הוא יעשה את הדירוג שלו.
עדי קול: לי יש השגות על זה, אני חושבת שזה צריך להיות פתוח לכולם, אבל אני מבינה את השיקול הכלכלי.
עדי קול: לשאלתה של שולי.
שולי מועלם-רפאלי: תן לי הסתכלות יותר רחבה.
<שמעון אלקבץ: אמירה ברמה הרחבה.
<שמעון אלקבץ: קודם כול, אני חייב לציין שני דברים מרכזיים.
<שמעון אלקבץ: בכל מה שקשור לעולם הספר ולעולם הספריות מתחוללת בשנים האחרונות במדינת ישראל סוג של מהפכה.
<שמעון אלקבץ: הספריות הציבוריות שהכרנו בילדותנו, שהיינו באים ומחליפים ספר מרופט או ישן, זה כבר לא קיים.
<שמעון אלקבץ: הספריות הציבוריות הפכו בשנים האחרונות למרכזי תרבות.
<שמעון אלקבץ: יש פעילות דרמטית, יש גידול הולך ומתמשך במספר המנויים ובמספר ההשאלות לכדי מיליונים רבים.
עדי קול: איך אתה מסביר את זה שיש יותר חשיפה לאינטרנט ועדיין באים יותר?
<שמעון אלקבץ: אני חושב שאפשר להסביר את זה באופן הפשוט – העובדה שהספריות הפסיקו מזמן להיות מקומות שבהן רק מחליפים ספרים, אלא גם מרכזים - - -
שולי מועלם-רפאלי: מוקד חברתי.
<לורן פוריס: הופעות והצגות.
<שמעון אלקבץ: לא רק שעת הסיפור של פעם, אלא הצגות, מופעים והרצאות.
<שמעון אלקבץ: במשרד הרחבנו את מה שהיה פעם הסמל שנקרא "שבוע הספר", מתחנו אותו באמצעות תקציב שהמועצה לספריות החליטה באדיבותה שזה חשוב וביוזמת שרת התרבות משבוע הספר לחודש הקריאה.
<שמעון אלקבץ: יש שם מאות של אירועים ואנחנו משקיעים בקירוב של בני הנוער והילדים לספר.
<שמעון אלקבץ: כשביקשנו לבדוק מי הם שיאני הקריאה – עניין אותנו לדעת – נוכחנו לדעת - - -
עדי קול: האג'נדה שלי המקצועית היא חינוך מבוגרים.
עדי קול: למה מדברים בעיקר על ילדים?
עדי קול: מה עם קריאה של מבוגרים?
<שמעון אלקבץ: ודאי שיש קריאה של מבוגרים.
<שמעון אלקבץ: אני מדבר גם על ילדים וגם על מבוגרים.
<שמעון אלקבץ: אגב, בחלק לא קטן מהספריות יש הפרדה בעולם של הילדים שקוראים את הספרים.
<שמעון אלקבץ: אנחנו מנסים לעודד את הדור הבא כל הזמן.
<שמעון אלקבץ: עצם העובדה שהספריות ללא תשלום, הכניסה בחינם, אמורה לעודד ואמורה לשכנע יותר ויותר הורים לבוא עם הילדים.
<שמעון אלקבץ: אנחנו עושים עבודה מודרכת של הורים וילדים ביחד.
<שמעון אלקבץ: אלה דברים שהיו בעבר.
<שמעון אלקבץ: אנחנו שמים עליהם את הדגש הרבה יותר.
<שמעון אלקבץ: אגב, אני לא חושב שצריך להירתע מהסיפור של הספר הדיגיטלי.
<שמעון אלקבץ: אנחנו מסתכלים עליו, אנחנו מתכננים, אנחנו עובדים עם הספריות על השאלה מרחוק, אבל אנחנו עדיין לא שם, משום שעדיין גם המבוגרים וגם הילדים מעדיפים לקרוא - - -
שולי מועלם-רפאלי: אתם גם אחראים על ספריות בית-ספריות?
שולי מועלם-רפאלי: בעוד שלוש דקות אני צריכה לזוז.
עדי קול: כשהכתבה הזאת עלתה העליתי את זה לפייסבוק.
עדי קול: הפייסבוק זה כלי, אנחנו כבר לא מתעלמים ממנו, וכתבה לי מישהי: עדי, נגעת בנקודה כל-כך רגישה.
עדי קול: בתור ילדה חרדית שאהבה כל-כך לקרוא, החסך היה עצום.
עדי קול: הייתי יושבת וקוראת שוב ושוב את לאה פריד ושרה קיסנר – לא ידעתי מי אלה, וזה בעייתי בעיני שלא ידעתי מי אלה.
עדי קול: אמרתי לכם למה אני לא יכולה לקחת ספרים חרדים, כי אין לי מושג בכלל.
עדי קול: אני בן-אדם שקורא, ואין לי מושג על שתי סופרות – היא כתבה: זו ספרות שאתם לא מכירים.
עדי קול: הייתי כל-כך צמאה לידע שלא היה בנמצא.
עדי קול: הייתי קוראת את עלוני התרופות ודפי המידע של הטמפונים.
עדי קול: כך למשל, למדתי על הרחם.
עדי קול: בספרות החרדית אין שום אזכור על אהבה, זה משהו מגונה.
עדי קול: אין אהבה בין נשים ובין גברים, ואין אהבה בין נשים וגברים.
עדי קול: אני יכולה לכתוב על זה רבות, אבל אני רוצה שתילחמי בשבילי, כדי שאנחנו נוכל לקרוא.
<שמעון אלקבץ: אנחנו תומכים בעולם התרבות של מדינת ישראל, אבל אנחנו לא משמשים כמשטרת מחשבות במובן הזה שאנחנו לא אחראים על מה רוכשים ועל התוכניות האמנותיות של התיאטראות.
<שמעון אלקבץ: אנחנו מקצים את התמיכה, אנחנו מקצים את הכלים, אבל זה מנדט שנמצא בתחום סמכותו ואחריותו של מנהל הספרייה.
<שמעון אלקבץ: אנחנו יכולים להצטער - - -
שולי מועלם-רפאלי: אני אשמח שזה יישאר כך, כי אני חושבת שזה יותר נכון לציבור הקוראים.
עדי קול: כאן אנחנו לא מסכימות.
עדי קול: יש מחויבות במדינת ישראל לעיקרון השוויון וחופש ביטוי - - -
<שמעון אלקבץ: לא רק במדינת ישראל.
<שמעון אלקבץ: עיקרון השוויון הוא עיקרון - - -
שולי מועלם-רפאלי: בין-לאומי.
עדי קול: לא בכל מדינה.
עדי קול: אמרתי "מדינת ישראל", כי לא בכל מדינה.
עדי קול: תאמין לי, אני מכירה מדינות שאין בהן.
עדי קול: יש ציבור מסוים שיש דעות מסוימות או עמדות מסוימות שנחסכות ממנו.
עדי קול: האם יש לכם סמכות פיקוחית במובן הזה?
עדי קול: דיברתם על זה שאתם מפקחים.
עדי קול: כמה מפקחים יש לכם?
עדי קול: אתם צריכים לבדוק את שעות הספרייה והאם הן עומדות בתקנות.
<שמעון אלקבץ: תיכף רבקה תתייחס למספר המפקחים, אבל בגדול אנחנו בודקים את יישום חוק הספריות הציבוריות, אנחנו לא נכנסים לשאלת התוכן בספרים.
<שמעון אלקבץ: אנחנו יכולים להתייחס להיקף הספרים.
עדי קול: חשיפה לתוכן זה בדיוק מה שאני אומרת, לאפשר לאנשים לקחת ספרים מספרייה אחרת.
עדי קול: היא רוצה ללמוד על אהבה - - -
<שמעון אלקבץ: גברתי, מהבחינה הזאת, והדברים האלה כבר נאמרו עוד בישיבת המועצה הקודמת, בקדנציה הקודמת, כשהיה ראש המועצה דן כהן, ברכסים, שם זה היה הפוך, שם האוכלוסייה החילונית היתה מאוד דומיננטית, למרות שהם היו רק 10% מהיישוב, ואז האוכלוסייה החרדית אמרה: אנחנו רוצים שתיתנו גם לנו מענה, גם אז נתנו מענה.
<שמעון אלקבץ: התפקיד שלנו הוא אחד, לדאוג שכל אזרח, במדינת ישראל, לא קשור מאיזה מגזר הוא ומאיזה מוצא הוא, יקבל את הזכות ואת היכולת לקרוא את הספרים.
עדי קול: איך אתה משנה את התקנות כדי שמישהו ברכסים יוכל לקחת ספר בירושלים?
<שמעון אלקבץ: זה עלה עכשיו.
<שמעון אלקבץ: אמר היושב-ראש, פרופ' ברתנא, נקיים על זה דיון.
<שמעון אלקבץ: נשמח לחזור אליכם גם עם התייחסות.
<אורציון ברתנא: הגישה היא, בהחלט יש מקום לשנות, כי זה בהחלט שינוי חיובי.
עדי קול: אני מאוד-מאוד אשמח.
<רבקה שויקי: אני רוצה רק להעיר בקשר לעניין הזה.
<רבקה שויקי: אנחנו מודעים לזה שרוב התקציב של הספריות בכל זאת בא מהרשויות המקומיות, ויש לנו קושי או אנחנו צריכים להתייחס בזהירות בהטלת חובה על עיר מסוימת למממן שירות לעיר אחרת, כאשר התקציב בא מאותה רשות מקומית.
<רבקה שויקי: אנחנו כן נחשוב על זה.
עדי קול: אם את מחשבת את שיעור ההשתתפות של המדינה מול שיעור האנשים שיהיו מבחוץ שיקראו, זה אומר שאת יכולה להגיד שכלכלית זה מכוסה.
<רבקה שויקי: נדון בזה.
<רבקה שויקי: אני רק אומרת שזה לא משהו שרירותי.
עדי קול: מישהו שמע מכם את ההערה לגבי שעות הפתיחה, שאם יהיה פתוח בערב - - -
<שמעון אלקבץ: הספרייה פתוחה עד 20:00 בערב.
<רבקה שויקי: אנחנו שומעים את זה בכל עיר, בכל מגזר.
<רבקה שויקי: העיריות מתמודדות עם שאלת כוח-האדם ושאלת עלויות.
<רבקה שויקי: יש מעט מאוד ערים בארץ שמצליחות להחזיק את הספריות פתוחות עד שעה מאוחרת, זה תל-אביב - - -
עדי קול: אני לא אומרת למשוך את זה, אני מבינה.
עדי קול: יש עוגה והעוגה לא גדלה, אני מבינה.
עדי קול: השאלה אם לעשות העדפה מיוחדת לשעות הערב.
עדי קול: אני מניחה שבשעות הבוקר הילדים בעיקר בבית ספר, אז לפתוח יותר מאוחר ולסגור יותר מאוחר.
עדי קול: האם היה איזה דיון בנושא הזה?
<אורציון ברתנא: כן.
<אורציון ברתנא: במועצה היה דיון, בכיוון שמוצע כאן.
<אורציון ברתנא: נשתדל שהספריות יהיו פתוחות יותר ויותר בשעות אחר-הצהרים והערב, כי אלה ממילא השעות הפנויות של רוב האוכלוסייה.
עדי קול: אנחנו עובדים היום כל-כך הרבה, שכבר לא חוזרים הביתה ב-17:00, כבר חוזרים הביתה ב-20:00.
<אורציון ברתנא: נכון, אבל אנחנו לא יכולים להכריח את השלטון המקומי, המועצה או העירייה, לפתוח ספרייה בשעה שהיא לא מעוניינת.
<אורציון ברתנא: אנחנו יכולים להמליץ, ואנחנו ממליצים, אנחנו מבקשים באמת לכוון את הספריות לשעות האלה.
<אורלי ארז-לחובסקי: אני מהמרכז הרפורמי לדת ומדינה.
<אורלי ארז-לחובסקי: חבל שראש המועצה הלך, לא הבנתי האם עכשיו, כמו שאמרת, האם כשתבואי בשעה של החילונים, האם תוכלי לקחת את כל הספרים?
<אורלי ארז-לחובסקי: לא.
<אורלי ארז-לחובסקי: אם מדובר באותו מבנה, בעיני אין פה בעיה של כוח-אדם.
<אורלי ארז-לחובסקי: אני גרה במבשרת ציון יש בקומה הראשונה ספרים קלים, בקומה העליונה עיון ותרבות תורנית, זה אותו צוות.
<אורלי ארז-לחובסקי: לא הצלחתי להבין למה לא כל הספרים פתוחים בפני כל מי שרוצה.
<אורלי ארז-לחובסקי: אני מבינה מהדברים שכל אחד שיבוא בכל יום, לא יגידו לו: אתה היום באת, אתה לא יכול, כי אתה חילוני וזה יום של אחרים או ההיפך, ועל זה כמובן צריך להקפיד.
<אורלי ארז-לחובסקי: אני לא מבינה למה לא כל הספרים יכולים להיות לכולם אם זה באותו מבנה.
עדי קול: אם זה שיקול של כוח-אדם, אני מבינה.
<אורלי ארז-לחובסקי: זה באותו מבנה.
עדי קול: אבל הוא אמר שזה בשני אגפים שונים, זאת אומרת, שאת צריכה שתי ספרניות.
עדי קול: הכסף מוגבל.
<אורלי ארז-לחובסקי: אני עדיין רואה הבדל בין אוספים שונים של עיון וילדים לבין חלוקה של חרדים וכללי.
<אורלי ארז-לחובסקי: זאת אומרת, יש פה הפרדה לפי השקפה דתית שבעיני היא הרבה יותר בעייתית ויש פה איזה חסם.
<רבקה שויקי: בוודאי יש כאן עניין של השקפה דתית.
<רבקה שויקי: מה שאמרתי שיש סיבות שונות ומגוונות להפרדה בין אוספים, גם מסיבות מקצועיות שמפרידות ספרי עיון מספרי הקריאה וגם מסיבות אחרות.
<רבקה שויקי: בכל הספריות בערים שיש בהן אוכלוסייה מעורבת, מקובל שאוסף הספרים שמתאימים לציבור החרדי עומד בנפרד, לפעמים הוא פשוט עומד במדפים נפרדים באולם הגדול, הכללי, לפעמים הוא עומד בחדר נפרד, זה תלוי בדרישות של הקהילה המקומית.
<רבקה שויקי: הדבר הזה, בייחוד כשמדברים על ילדים, אבל לא רק, הוא נובע מכך שהורים לילדים חרדים לא רוצים לשלוח את הילדים שלהם למקום שבו הם ייחשפו לספרות שלדעתם לא מתאימה להם, ולכן ביקשו מהספריות לרכז את הספרות שמתאימה לחרדים במקומות מסוימים, ואז קל לעזור להורה, לילדים, להגיד: פה הספרים שמתאימים לך.
<אורלי ארז-לחובסקי: אין בעיה, הכול שאלה של נגישות.
<שמעון אלקבץ: אני מבקש להביא לידיעת היושבת-ראש שהמתווה הזה הצליח לגרום לזה ש-360,000 מנויים חדשים הצטרפו לספרייה.
<אורלי ארז-לחובסקי: הפרדה בין נשים לגברים בשעות הפתיחה, גם כשמדובר בספרייה שמשרתת בעיקר ציבור חרדי, בעיני היא לא משהו מובן מאליו.
<אורלי ארז-לחובסקי: היו בעבר גם ידיעות על חרדים שהגיעו לספרייה, ילד בן 11 שבא ואמרו לו: אתה לא יכול, זו שעה של נשים, או בני-זוג שלא יכולים להגיע ביחד, אחים ואחיות.
עדי קול: לכן שאלתי את שאלת הפיקוח.
<רבקה שויקי: זו מדינה בלתי אפשרית.
<אורלי ארז-לחובסקי: היועץ המשפטי לממשלה קבע בדוח שניתן בחודש מאי אסור ומותר בנושא של הפרדה בין נשים וגברים בכל מיני תחומים.
<אורלי ארז-לחובסקי: הוא לא התייחס לנושא של הספריות, כי זה לא נושא שהובא לידיעתו, אבל באופן עקרוני על-פי החוק במדינת ישראל הכלל הוא שוויון כמו שאמרה היושבת-ראש, החריג הוא ההפרדה.
<אורלי ארז-לחובסקי: לבוא ולומר שבכל מקום שיש ציבור חרדי מותרת הפרדה, את זה כבר אמרו בנושא של בתי קברות, של קופות חולים ושל אוטובוסים, והדבר הזה נפסל.
<אורלי ארז-לחובסקי: אני חושבת שבהחלט צריך לתת את הדעת ולומר שהכלל הוא שוויון.
<אורלי ארז-לחובסקי: מה זה מקרים חריגים?
<אורלי ארז-לחובסקי: בעיני בריכת שחייה זה מקרה חריג, אבל בספרייה אני לא מבינה מדוע צריך פה הפרדה בין נשים וגברים.
<אורלי ארז-לחובסקי: בעיני זה התפקיד של מינהל התרבות, של מועצת הספריות הציבוריות, לשקול את הנושא הזה.
<אורלי ארז-לחובסקי: בעיני יש פה גם פגיעה באוכלוסייה החרדית ויש פה לחלוטין פגיעה בחוק.
<אורלי ארז-לחובסקי: הדבר הזה לא מתחייב מהחוק והוא פוגע גם בציבור שאותו הוא בא לשרת, ולכן צריך לתת על הנקודה הזאת את הדעת.
<ישראל גולומב: אני נציג מרכז השלטון המקומי, אני מרכז את הפורום של הרשויות החרדיות.
<ישראל גולומב: ראשית, משרד התרבות הוא שותף בכיר מאוד בהקמת הספריות.
<ישראל גולומב: צריך לזכור שגם לשלטון המקומי יש חלק בשותפות הזאת, הוא גם מביא מכספים של הרשות המקומית.
<ישראל גולומב: לרוב הכספים שנמצאים בקופת הרשות המקומית מגיעים מהתושבים, התושבים יחליטו איך הם רוצם לקבל את השירותים שלהם, מה נוח לקבל.
<ישראל גולומב: ממילא השלטון המקומי רואה כל רשות ורשות, איך היא קובעת את הדברים, כמובן כל עוד היא עומדת בחוק ותחת הפיקוח של משרד התרבות.
<ישראל גולומב: לגיטימי שכל רשות תקבע את השעות שלה ואת סוגי הספרים שישאילו בספריות כפי שהיא רואה לנכון.
<ישראל גולומב: זה ברמה הציבורית.
<ישראל גולומב: ברמה האישית, אני מדבר על עצמי.