GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הילה אפריאט: לדעתי צריך לאפשר תהליך כזה.
<הילה אפריאט: הדבר הנוסף הוא איזה תאריך עוגן שממנו אפשר להתחיל לזמן לראיונות.
<הילה אפריאט: גם היום הנושא פרוץ, יתכן שה- 15 בינואר שהוא נקוב עבור המגזר הציבורי נכון גם לגבי המגזר הפרטי, לדעתי העניין הזה מתחבר שלדברים של פרופסור יואב דותן, אלא אם אני חוטאת לך.
<הילה אפריאט: החבר'ה האלה מגיעים עם די ידע בנושא וגם גם קצת ניסיון בלימודים.
<הילה אפריאט: אני חושבת שנכון יותר שהם יגיעו לראיונות מגובשים יותר ועם איזו הבנה של איזה תחום - - -
עדי קול: איפה את רואה בזה בעיה של תחילת הזימונים?
<הילה אפריאט: בעצם היום אין שום תאריך והם יכולים לעשות את זה מתי שהם רוצים.
עדי קול: זה בעייתי?
עדי קול: לי זה נראה עודף רגולציה במקרה הספציפי הזה.
<הילה אפריאט: אני חושבת שזה בעייתי בגלל שאני רואה פער מאוד גדול.
<הילה אפריאט: המגזר הציבורי שמתחיל בתהליך מסוים ומגזר פרטי שיכול להתחיל ארבעה-חמישה חודשים קודם.
<הילה אפריאט: זה קורה טיפין טיפין ולא בבת אחת.
עדי קול: אבל אם מאפשרים לכולם זמן להתראיין אצל כולם.
עדי קול: אם אנחנו עושים את התאריך השני ואנחנו אומרים שלכולם יש מספיק זמן להתראיין, מה זה משנה?
עדי קול: הם יודעים מתי קבעו איתם, הם מחכים עד ה-15 במרץ ומתנהלים בשניהם.
עדי קול: אני אומרת שברגע שפתרנו את הבעיה הראשונה לדעתי אין צורך בלקבוע תאריך ראשון.
עדי קול: בעיניי זה עודף רגולציה.
<הילה אפריאט: אציין עוד שתי נקודות.
<הילה אפריאט: לדעתי ל-15 בינואר יש ערך.
<הילה אפריאט: כשזה נקבע על ה- 15 במרץ השנה, זה יוצא בשישי שבת, אני חושבת שמן הראוי לדרוש שהראיונות יתחילו ביום ראשון ולא בשבת במהלך היום, זה מקשה במיוחד על אנשים דתיים.
<הילה אפריאט: דיבר דיקן המרכז האקדמי אונו על המסלול המואץ.
<הילה אפריאט: לדעתי יש מקום להחרגה בחוק לחבר'ה שמגיעים מספט
<הילה אפריאט: מבר שלא מצליחים למצוא התמחות כי הכול סגור וצריכים להמתין סמסטר וזה מבטל להם את כל היתרון של מסלול המואץ.
<הילה אפריאט: תודה.
עדי קול: בבקשה משרד המשפטים.
עדי קול: לדעתי הכשלים הם לגיטימיים וצועקים ואני מבקשת לדעת איך מתמודדים איתם.
<שרית שפיגלשטיין: תודה.
<שרית שפיגלשטיין: ראשית נתחיל עם זאת שהרפורמה נועדה להתמודד עם כשל שוק משמעותי וחשוב שהיא נעשתה מהסיבות שהועלו בפני יושבת ראש הוועדה.
<שרית שפיגלשטיין: משרד המשפטים לא שמע תלונה או חצי תלונה בהקשר הכללים הללו או על ההתמודדות של הסטודנטים בכללים אלה.
<שרית שפיגלשטיין: <קריאה:> העברנו אליכם פנייה בשנה שעברה.
עדי קול: והנה כרגע עברו המון תלונות.
<שרית שפיגלשטיין: כשאומרים שהמגזר הציבורי נפגע קשות, כמישהי מהמגזר הציבורי שגם מראיינת מתמחים מדי פעם, פחות ידוע לנו - - -
עדי קול: את מסכימה איתי ש"קודקס" מנהלים את התהליך הזה ויודעים להגיד לאן האנשים הולכים.
עדי קול: אפשר להוציא סטטיסטיקה, הנתונים של "קודקס" הם מהשנה שעברה.
<שרית שפיגלשטיין: מה זאת אומרת, איזו סטטיסטיקה תוכלי לומר, לאן הולכים?
<שרית שפיגלשטיין: ואולי הם בחרו ללכת למגזר הפרטי או לציבורי.
עדי קול: השאלה אם בכלל הייתה להם אופציה ומתי הם נתבקשו לסגור.
<שרית שפיגלשטיין: יכול להיות שאפשר לבדוק את הנתונים האלה, אנחנו נשמח לראות אותם.
<שרית שפיגלשטיין: בכל מקרה אחרי שהדברים האלה נאמרו אני מודה שיש כאן דברים מטרידים, ואנחנו נשמח לבחון אותם.
<שרית שפיגלשטיין: אחת מהאופציות שהועלתה כאן לגבי שריון תאריך שבו ידרשו לתת התשובות לחבר'ה שכבר התראיינו, זו אופציה שאני לא פוסלת אותה.
עדי קול: אני אנסה להוכיח לפרופסור יואב דותן שהוא טעה, אני כבר עשיתי את זה בעבר, ניסתי להוכיח לו ולא הצלחתי, ניסתי.
עדי קול: אנחנו בחודש פברואר, האם אפשר לנסות לראות איך אנחנו עושים כבר במועד הנוכחי?
עדי קול: אנחנו יודעים שהמגזר הציבורי עובד לאט, הרגע זה נאמר - - -
<שרית שפיגלשטיין: אולי נעשה אתנחתא ונסביר איך הכללים האלה אמורים להשתנות.
<שרית שפיגלשטיין: הטכניקה, מי שאמור להעביר את הכללים במועצה הארצית היא לשכת עורכי הדין.
<שרית שפיגלשטיין: אחרי שהם נדונו בלשכה הארצית של לשכת עורכי הדין, מי שאמור לעבור על הכללים ולאשר אותם היא שרת המשפטים, משרד המשפטים.
<שרית שפיגלשטיין: לי נשמע שזה משהו שקשה לבצע אותו בטווח כזה.
<שרית שפיגלשטיין: השאלה היא אם נכון להחיל את זה בטווח כזה של זמנים.
<יואב דותן: אני אבקש לומר משהו, לעשות כזה שינוי עכשיו, זה שינוי קטן שמחייב לעשות אותו כשיש לנו ניסיון מצטבר של שנה אחת בלבד.
<יואב דותן: יכול להיות שיש עוד כשלים ברגולציה הזאת שאנחנו נגלה אותם בסבב השני.
עדי קול: אני לא מסכימה, קודם כל אני לא מסכימה עם זה, אגב יתכן ונגלה עוד כשלים ונצטרך לטפל בהם בעוד שנים.
עדי קול: צריך לחכות זו שיטה שאני לא מאמינה בה, לחכות לכל הבעיות ואז לפתור אותן, זה לוקח זמן וכל הגלגלים כאן נעים לאט.
עדי קול: יש בעיה שאנחנו רואים אותה וכעת היא לנגד עינינו.
עדי קול: אגב, יש כבר תאריכים לראיונות ואני אוכל לומר שאנשים יודעים מה הם עושים ב- 15 במרץ השנה הזאת וגם מה הם עושים ב- 16 במרץ, כל אחד שמתראיין כבר נקבע מועד, הוא רק מחכה עכשיו שתצילו אותו ותאמרו לו שהוא לא צריך ב- 15 במרץ ביום שבת ב- 12 בלילה לתת תשובה.
עדי קול: זה כשל אחד שאנחנו צריכים לתת לו מענה.
עדי קול: השאלה למה לא?
<יעקב בויאר: אני חבר בוועדת ההתמחות הארצית והלשכה המחוזית, לשכת עורכי הדין.
<יעקב בויאר: אני חבר בוועדת ההתמחות מחוזית, רחל אופיר היא סמנכ"לית של לשכת עורכי הדין.
<יעקב בויאר: מי שהמחליט היא המועצה על המלצות - - -
עדי קול: מי חבר המועצה, מי מגיש את הצעות למועצה?
עדי קול: אני מבקשת שמישהו רלוונטי יענה לי.
<יעקב בויאר: אי אפשר לפתור הכול בשנייה אחת.
<יעקב בויאר: אבקש לתת כמה מילות רקע אם יותר לי.
<יעקב בויאר: אם היינו מקבלים את המלצות ועדת גרסטל של שנה וחצי התמחות - - -
עדי קול: אנחנו לא מדברים על זה כאן, אז אל תדבר על זה.
עדי קול: יש לנו שמונה דקות ואבקש למקד.
<יעקב בויאר: אנחנו מוצאים את עצמנו כאן בדיון שכולו עוסק במשרדים הגדולים וברצונם של סטודנטים להתקבל למשרדים אלה.
<יעקב בויאר: אם אסור לי לדבר אז - - -
עדי קול: קודם כל אני אספר לך את הכללים כאן.
עדי קול: אנחנו לא בית המשפט, יש באמת מעט זכויות לחברי כנסת ואחת הזכויות של יושב ראש הוועדה שהוא מנהל את הדיון והוא מחליט על מה מדברים והוא אומר מתי מתחילים ומתי מפסיקים.
עדי קול: זה הכלל הראשון והשני הוא שאני הגדרתי את הדיון.
עדי קול: הדיון הוא לא תחרות על המשרדים הגדולים, הדיון הוא איך אנחנו מאפשרים לכולם הזדמנות שווה גם על ההתמחות במגזר הציבורי, גם לאפשר לאנשים שמגיעים מהמכללות וגם לאנשים שלמדו תואר מואץ.
עדי קול: לכן השאלה שלי היא באמת שאלה מאוד מאוד פשוטה.
עדי קול: מה צריך לעשות כדי לאפשר להם לדחות את המועד.
עדי קול: תענה לי בלי הצעות ובלי נאומים, מה צריך לעשות כדי לדחות את המועד שבו הם צריכים לתת תשובה ולסגור את ההתמחות?
<יעקב בויאר: הם יכולים לא לתת תשובה במועד הזה.
<יעקב בויאר: הם יכולים גם - - -
עדי קול: לאבד את מקום ההתמחות שלהם.
<יעקב בויאר: סליחה, לא.
<יעקב בויאר: הם יכולים גם לקבל ולבדוק מידע קודם.
<יעקב בויאר: בסעיף משנה ז' - - -
עדי קול: לא זה מה ששאלתי.
עדי קול: שאלתי מה צריך לעשות כדי לדחות את המועד.
<יעקב בויאר: סליחה, הם לא יכולים כי יש להם כללים.
<יעקב בויאר: אי אפשר לשנות.
עדי קול: אי אפשר?
עדי קול: סליחה, בואו נגדיר - - -
<יעקב בויאר: עם כל הכבוד, אבל אם יש דרך שבה הם משנים, היא הדרך כפי שאמרה נציגת משרד המשפטים.
עדי קול: איך אנחנו גורמים לכם להציע?
<יעקב בויאר: יש להם היום פתרון.
<יעקב בויאר: אי אפשר בתוך חודש ימים לשנות את הכללים.
<יעקב בויאר: זה לא עובד בפלשתינה, אין מה לעשות.
<יעקב בויאר: אנחנו יודעים איך הדברים האלה רצים.
עדי קול: אם רוצים אפשר הכול, וגם לשנות כללים.
עדי קול: השאלה היא האם אתה מוכן להציע?
עדי קול: בכל מקרה בעוד שבע דקות אני הולכת לצאת מכאן עם הצעה ללשכת עורכי דין.
עדי קול: אני אפנה באופן רשמי, גם אפנה לשרה לבקש מלשכת עורכי הדין לקבוע מועד שיאפשר זמן סביר למתן תשובה.
עדי קול: הועלו כאן ארבע מודעים, הוצע חודש, עשרה ימים, 72 שעות, באתי עם אמירה של שבוע.
עדי קול: תנו שבוע לאנשים להשיב תשובה.
<יעקב בויאר: אין מגבלה בחוק להשיב.
עדי קול: אבל אני מבקשת את שינוי הכללים.
עדי קול: מה צריך לעשות כדי - - -
<יעקב בויאר: אבל אין מגבלה בכללים לתת תשובה.
<יעקב בויאר: לא צריך ליצר אותה, אנחנו מלחיצים מערכת במקום שאין לחץ.
<יעקב בויאר: יש מועד לדחיית ראיונות והלחץ שנוצר של "תתנו לי תשובה על המקום" זה פגם חמור של המראיינים.
עדי קול: ומה אתה עושה איתו?
<יעקב בויאר: אני לא יכול לעשות שום דבר.
<יעקב בויאר: זו שאלה של שוק חופשי, אל תלך למאמן שלוחץ אותך לתת תשובה בחמש דקות.
עדי קול: ותפסיד את מקומך.
<יעקב בויאר: לא.
<יעקב בויאר: יש עוד משרדי עורכי דין.
עדי קול: אני מבקשת מכם לא להגיב.
עדי קול: אני יודעת לעשות את זה יפה מאוד.
עדי קול: אני אומרת לפרוטוקול.
עדי קול: התשובה שלך, אחת, היא לא מקובלת עלי.
עדי קול: לבוא לשבת ולשמוע את האנשים ולהגיד אין לחץ ואין בעיה זו התעלמות מוחלטת מהמציאות.
עדי קול: להגיד להם למשל "פוקס נאמן" רוצה אותך ואתה תגיד לו לא, כי אתה בלחץ.
עדי קול: אבל הוא יסגור עם כל האחרים.
עדי קול: זו התעלמות מוחלטת מהמציאות.
עדי קול: אני אומרת לך שוב, יש כאן הצעה.
<יעקב בויאר: תפנו למשרדים הגדולים ותאמרו להם 'אתם נוהגים בצורה לא ראויה, אתם מלחיצים אנשים בצורה לא ראויה'.
עדי קול: התופעה הזאת נוצרה בגלל התאריך.
עדי קול: אתם החלטתם לקיים כאן רגולציה ולהגיד 'אנחנו קובעים תאריך יעד שרק בו אפשר להתחיל ראיונות'.
<יעקב בויאר: אבל לא לתת תשובה.
עדי קול: לכן אני אומרת לך ושואלת שאלה, ואבקש שתענה רק לשאלתי ובלי עמדה ובלי פרשנות.
עדי קול: היה והיית רוצה לקבוע כלל רגולטיבי חדש שקובע שיש מועד למתן תשובות.
עדי קול: אני שואלת לגבי הפרוצדורה.
עדי קול: מה הדרך היה והיית רוצה לעשות את זה?
עדי קול: מה הדרך הפרוצדוראלית לקבוע כלל?
עדי קול: איך עושים כלל?
<יעקב בויאר: לקבוע כלל שמונע ללחוץ את המתמחה.
<יעקב בויאר: זה הדבר היחידי.
עדי קול: אבקש שפעם הבאה תביאו מלשכת עורכי הדין מישהו שעונה על השאלות ולא נותן לי נאומים והרצאות ומתעלם ממה שקורה.
<יעקב בויאר: אבל לא יעלה על הדעת שבוועדה ציבורית, כל כך אכפת לך מהכנסת ומהמגזר הציבורי, את לא נותנת להתבטא עם כל הכבוד.
<יעקב בויאר: השעון מראה לך ללחוץ - - -
עדי קול: אתה לא עונה לשאלות שלי.
עדי קול: אני אמשיך את הדיון.
<רחל אופיר: אני סמנכ"ל - - -
עדי קול: אני מבקשת תשובה פרקטית איך משנים כללים בלשכת עורכי הדין.
<רחל אופיר: הפרוצדורה של השינוי היא פרוצדורה פשוטה, צריך להביא את ההצעה הזאת מהשולחן הזה, את ההצעות שעלו מהסטודנטים לשולחן וועדת ההתמחות.
<רחל אופיר: ועדת ההתמחות יכולה לשקול ולגבש המלצה ולהביא את ההמלצה לאישור מועצת הלשכה, לפנות למשרד המשפטים ולשאול אם אפשר לעשות את זה בהליך מזורז מאוד של חודש ימים, אני בספק, אבל אפשר לנסות ולהתחיל בהליך הזה.
עדי קול: קודם כל תודה רבה, אני מודה לך ואני יודעת למה רציתי שאת תדברי מראש.
עדי קול: אנחנו יכולים לשבת עוד חצי שעה.
עדי קול: אדם אחד לפחות שלא נצליח לשכנע שצריך לעשות את זה ואולי יותר מאחד.
עדי קול: אצא בקריאה מטעם ועדת פניות הציבור.
עדי קול: הועדה פונה לשרת המשפטים לשקול את התערבותה בנושא זה ולתת פתרון לכשל השוק הספציפי הזה.
עדי קול: אסכם, דיברנו על שלושה כשלים מרכזיים.
עדי קול: האחד, הלחץ לסגור התמחות שאולי מחייב דחייה של מועד אישור, קבלת תשובה.
עדי קול: שנית, קבוצת המסיימים המואצים המסיימים בשלוש שנים.
עדי קול: הפתרון למכללות יינתן בזה שידחו את הזמן.
עדי קול: שלישית, שבת, ה- 15 במרץ מתקרב, זה שבת, זה לא נראה לי הגיוני.
<יעקב בויאר: זה נדחה על פי החוק.
עדי קול: לא פניתי אליך.
עדי קול: מחר בבוקר נוציא פנייה לועדת ההתמחות בלשכת עורכי הדין, לשקול את שלושת הבעיות הספציפיות האלה, להחריג את הקבוצה ולא אחזור על הדברים, כמו כן לקיים דיון מואץ כדי להספיק לעשות את זה למועד ההתמחות הנוכחי.
עדי קול: נבקש לקבל מכם תשובה בהקדם האפשרי למכתבנו.
עדי קול: צהרים טובים, אני מאוד שמחה לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת לפניות הציבור.
עדי קול: כמו בכל פתיחה של ישיבה אני מספרת למשתתפים על הוועדה לפניות הציבור, שהיא לצערי לא מוכרת מספיק, למרות יכולותיה הרבות וההצלחות הגדולות שלה, גם בכנסת הזאת, אבל גם בקדנציות קודמות.
עדי קול: הוועדה לפניות הציבור, יש לה סמכויות כמו של כל ועדה בכנסת, כמו ועדת החוץ והביטחון, כמו ועדת הכספים.
עדי קול: היא לא מחוקקת, אבל היא ועדה שיש לה שיניים, רק שההבדל בינה לבין ועדות אחרות, שהיא מתכנסת בעקבות פנייה, פנייה של אדם או של קבוצה או של ארגון שמעידים או מעירים על בעיה כלשהי.
עדי קול: כאמור אזרח, קבוצת אזרחים או ארגונים, שפונים לוועדה לפניות הציבור עם בעיות ספציפיות, אנחנו עוזרים ומטפלים בהם באופן שוטף, וכשיש נושא שיש לו השלכה ציבורית רחבה יותר, אנחנו מקיימים דיונים.
עדי קול: אנחנו מקיימים שניים-שלושה דיונים בשבוע.
עדי קול: למי שלא מכיר אותנו, אנחנו ועדה נשכנית, זאת אומרת, אנחנו ממשיכים להתדיין עד שאנחנו משיגים את הפתרונות הרצויים.
עדי קול: קיבלתי את המורשת הזאת מקודמי, ואנחנו ממשיכים באותו מובן.
עדי קול: הדיון היום הוא דיון מיוחד.
עדי קול: הפונה שפנה לוועדה הוא פונה שביקש להישאר בעילום שם, וכיוון שכך גם נעזרנו בו ובערוץ 2 ושודרה כתבה בנושא בשבוע שעבר.
עדי קול: אני אתאר בקצרה את הפנייה.
עדי קול: אני מאוד מודה לראש העיר של רכסים שבחר לבוא לפה ולהשיב וגם השיב בכתב.
עדי קול: אני מעריכה מאוד את שיתוף הפעולה.
עדי קול: בעקבות הפנייה הזאת והכתבה הזאת עלו פניות נוספות של חרדים עם שתי בקשות שהם הגדירו כפיקוח נפש מבחינתם.
עדי קול: מסתבר שחרדים – לא ידעתי את זה, לא הייתי בספרייה ציבורית שנים – מסתבר שהרבה מהם משתמשים בספרייה.
עדי קול: היו להם שתי הערות שהם ביקשו.
עדי קול: האחת, קושי בשעות הפתיחה.
עדי קול: שעות הפתיחה לא תמיד מאפשרות לבחור חרדי שלומד בישיבה להגיע בשעות הערב ולהשתמש בספרייה.
עדי קול: אני חושבת שכאשר אנשים מביעים רצון לבוא ולקרוא ולהעשיר את עצמם, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים לכך מענה.
עדי קול: בעיקר כשמסתכלים על הנתונים שאנחנו רואים מסקרים, ציבור דתי וחרדי זה ציבור הקוראים המסור ביותר.
עדי קול: קריית ארבע, כתוב, שיאני הקריאה – 93% מהציבור מגיעים לספרייה ומשתמשים בספרייה.
עדי קול: אני רוצה לראות איך אנחנו יכולים להתאים את שעות הפתיחה לציבור שבאמת משתמש בספריות.
עדי קול: אנשים נמצאים בישיבה עד שעות מאוחרות, והספרייה לא פתוחה בשעות מתאימות, אני חושבת שזה מקשה עליהם ואני חושבת שצריך להתייחס במובן הזה.
עדי קול: עוד דבר, ואני רוצה לשים את זה על השולחן, פנייה נוספת – אין ביישובים חרדים מספיק ספרות חילונית, ספרות חול.
עדי קול: אותו בחור אמר: יש ספרים שאני רוצה לקרוא.
עדי קול: אני רוצה להכיר, אני רוצה לדעת.
עדי קול: ואני מבין שהספרייה ביישוב החרדי לא בהכרח תכיל את כל הספרים האלה, לכן ייתכן שאני אצטרך לנסוע לעיר אחרת.
עדי קול: אם אני גר ברכסים לדוגמה או במודיעין עילית, יכול להיות שאני ארצה לקחת ספר בירושלים.
עדי קול: היום זו בעיה.
עדי קול: זו בעיה, כי לא תמיד מאפשרים.
עדי קול: יש ספריות שכן מוכנות תמורת תשלום, ואני רוצה לדעת איך אנחנו מאפשרים לכל הציבור גישה למשאב העצום הזה.
עדי קול: היינו פעם עם הספר, היום אנחנו עם האינטרנט.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו עדיין.
עדי קול: אני מקווה שלא נהפוך להיות עם הקוראים בטבלט, כי יש ערך מאוד-מאוד חשוב בעיני לקריאת ספר, לריח שלו, לדפים שלו, להעביר אותם, ואני חושבת שאנחנו ככנסת צריכים לשדר את המסר הזה ולהנגיש את הספריות.
עדי קול: עברתי על חוק הספריות והתקצוב שלו ויש הרבה שאלות שעולות, אבל אני רוצה להתחיל בסוגיה המשמעותית ביותר בעיני.
עדי קול: כשקיבלתי את הפנייה, ואני באמת לא באה מתוך אג'נדה אנטי חרדית, יש לי מתמחים חרדים, ואני ממש האחרונה שתבוא ותעשה פה איזה מאבק נגד קבוצה שלמה, אבל הפנייה הזאת חרתה לי, חרתה לי כאזרחית, חרתה לי כעורכת-דין או מתמחה בזכויות אדם.
עדי קול: אני ד"ר למשפטים וחופש הביטוי זה אחד העקרונות שאני מאמינה בהם יותר מכול.
עדי קול: בעיני יש בעיה בהפרדה של שעות חילונים ושעות חרדים.
עדי קול: יש הפרדה של השעות והפרדה של הספרים וסגירה של החדר החילוני בשעות החרדים.
עדי קול: יש לי בעיה, אבל אני שמה אותה לרגע בצד – ברגע שמישהו בא ואומר: אני רוצה לקרוא ספר, אדם מבוגר, בשעות שמוגדרות כשעות של חילונים, זאת אומרת, של הציבור החופשי, ואומרים לו: אנחנו לא יכולים, כי ראש העיר לא מאפשר, זו בעיה.
עדי קול: זו בעיה שזועקת לשמים.
עדי קול: אני אשמח כמובן לשמוע שהבעיה הזאת לא קיימת ולא רלוונטית, ואז נוריד את הנושא הזה ונעבור הלאה לשאר הנושאים.
עדי קול: על הדבר הזה לא יכולתי לעבור בשתיקה והעליתי את זה מייד לדיון.
עדי קול: אני חושבת שאף אחד לא יכול להגיד לבן-אדם מבוגר מה לקרוא ומה לא.
עדי קול: אני יודעת שיש ציבור שמאמין ברבנים שמנחים אותו, וזה בסדר, אבל אם מישהו בא ואומר: אני רוצה לקרוא ספר, צריך לאפשר לו.
עדי קול: המקרה הספציפי שהגיע אלי היה של תלמידה, תלמידת חינוך, שקיבלה הוראה לקרוא ספר שקשור ללימודיה.
עדי קול: אנחנו מעודדים למידה של חרדים, ואנחנו מעודדים השתלבות שלהם בהשכלה הגבוהה ואנחנו מעודדים כמובן שילוב בצבא, אנחנו לא יכולים להגיד מצד אחד "תשתלבו", מצד שני, כשאתם באים לקחת ספר מהספרייה, שנדרש לצורך לימודיכם, "אנחנו לא נותנים לכם לקחת אותו".
עדי קול: פה באמת הסוגיה שאני רוצה להתחיל בה ואחר כך להמשיך בסוגיות האחרות.
עדי קול: אני אפנה בתחילה לראש העיר.
<יצחק רייך: שלום לכולם ותודה על זכות הדיבור ועל זה שאני בא ואומר את זה קבל עם ועדה.
<יצחק רייך: הבעיה לא קיימת, כפי שכתבתי לך.
<יצחק רייך: זה קודם כול השורה התחתונה.
עדי קול: לא קיימת זה אומר שאין צנזורה על ספרים ואתה לא עובר ורואה את רשימות הקריאה של התושבים?
עדי קול: אני אומרת את זה, כדי שזה יהיה ברור.
<יצחק רייך: גם אם הייתי רוצה, אין לי זמן לזה, יש לי ברוך השם מספיק מטלות לפתח את היישוב מעבר להסתכלות מי קורא, מה קורא.
<יצחק רייך: זה באמת לא מעניין אותי, וזו מין הרגשה של קג"ב, זה לא בשבילי.
עדי קול: האמת שכך זה הרגיש לי – קג"ב.
<יצחק רייך: אז אני אומר.
<יצחק רייך: נתחיל ברקע של רכסים והספרייה ברכסים, כי יכול להיות שיש כאלה שאפילו לא יודעים מה זה רכסים.
עדי קול: אני חייבת להגיד שהפונה שדיבר איתי, שאלתי אותו שלוש פעמים: איפה?
עדי קול: לא ידעתי שקיים יישוב רכסים.
שולי מועלם-רפאלי: אוי, אוי, אוי.
עדי קול: מודה.
<יצחק רייך: רכסים זה יישוב ליד חיפה שבמהלך 20 השנה האחרונות בתהליך איטי, לא משהו יזום, להבדיל מהערים החרדיות שבנו קריה חרדית, בנו שכונה חרדית – בתהליך איטי של עוד בית ועוד בית, עוד משפחה ועוד משפחה, היישוב הפך לחרדי.
<יצחק רייך: הוא הפך לחרדי בצורה כזאת שהיום במערכת החינוך ברכסים, אם ניקח 37 גנים ברכסים, מתוכם גן אחד ממלכתי, ממלכתי-דתי, ביחד, כשכל השלושה גילאים הם 22 ילד.
<יצחק רייך: יש 36 גנים שהם חרדים.
<יצחק רייך: זו תמונת המצב בגני הילדים.
<יצחק רייך: אם אנחנו לוקחים חתך, למשל בכיתה ח', כמה יש בחרדי ובחילוני, וכמה יש בכיתה א' בחרדי ובחילוני, רואים את הירידה הדרסטית מול העלייה.
<יצחק רייך: רכסים שינתה את פניה.
עדי קול: אמרת שיש תופעה שאנשים עזבו וקנו - - -
<יצחק רייך: כן, תהליך איטי שעוד משפחה באה ועוד משפחה באה, וכיוון שאנחנו צמודים לחיפה ולקריות, משפחות חילוניות עזבו.
<יצחק רייך: לשם הדוגמה, אין לנו רחוב שסגור בשבת, אבל אם עכשיו יוצאים מבית הכנסת, לא נמצא מישהו שלא מכבד.
<יצחק רייך: אחרי הכול גם הוותיקים גדלים ביחד.
<יצחק רייך: מצד אחד לא סגור, מצד שני אין מי שיעשה נגד.
<יצחק רייך: בנושא הזה שקט אצלנו.
<יצחק רייך: לא לחינם שואלים איפה זה רכסים, כי שקט.
<יצחק רייך: הספרייה קיימת הרבה-הרבה שנים, כאשר הציבור החרדי לא בא לספרייה, לא הלך בכלל לספרייה.
<יצחק רייך: אני לא מדבר על הבודדים, זה שרצה ספר בנושא מסוים, אני לא נכנס לזה.
<יצחק רייך: כציבור לא הלכו לספרייה.
<יצחק רייך: אני ראש המועצה עכשיו, אבל הייתי כבר לפני שתי קדנציות ראש המועצה, פניתי כבר אז בבקשה להקים ספרייה חרדית, כי כידוע כמו שאמרה - - -
עדי קול: אני אשאל הרבה שאלות של בערות.
עדי קול: איזה ספרים יש בספרייה חרדית?
<יצחק רייך: אני מזמין אותך.
<יצחק רייך: יש הכול.
<יצחק רייך: המגוון הוא גדול.
<יצחק רייך: כשהציבור החרדי לא הלך לספרייה, זה לא מנע ממנו מלהיות – איך הגדירה היושבת-ראש?
<יצחק רייך: – עם הספר.
<יצחק רייך: אז היו ספריות פרטיות.
<יצחק רייך: גם אצלי בבית יש קיר מלא ספרים ומכל השכונה באים לקחת ספרים.
<יצחק רייך: זה מה שהיה.
<יצחק רייך: זאת אומרת, הציבור מצא פתרונות.
<יצחק רייך: אנחנו, כמועצה, אנחנו, כרשות, לא מסכימים עם הפתרונות האלה וצריך לתת שירות לכולם.
<יצחק רייך: ולכן פנינו וביקשנו הקמת ספרייה חרדית.
<יצחק רייך: בקדנציה הקודמת אצל קודמי הגיעו לסיכום ביחד עם האגף לספריות וביחד עם המועצה הציבורית, הציגו בפניהם את המבנה של הספרייה, היה מדובר שלוקחים מבנה בעל שתי קומות, בקומה אחת תהיה ספרייה חילונית, בקומה שנייה תהיה ספרייה חרדית.
שולי מועלם-רפאלי: האם זה משרת גם יישובים נוספים?
שולי מועלם-רפאלי: אם המספרים כל כך מובהקים, ש-36 גנים כשמתוכם רק אחד הוא ילדי ממלכתי, ממלכתי-דתי, על פניו, אני אקח את זה עכשיו לקצה ההפוך לגמרי - - -
יעקב אשר: תיזהרי.
שולי מועלם-רפאלי: אני בכלל לא נזהרת, אתה מכיר אותי.
יעקב אשר: את מידרדרת למדרון חלקלק.
שולי מועלם-רפאלי: כשצריך לדבוק בדברים, דבקים בדברים.
שולי מועלם-רפאלי: מה הרציונל להפעיל ספרייה כללית?
שולי מועלם-רפאלי: אלא אם כן תגיד לי שאתה משרת את כפר חסידים או את נופית?
יעקב אשר: אם הוא היה אומר את מה שאמרת עכשיו, היה כינוס נוסף של הוועדה.
שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת אשר, רוב הזמן אנחנו לא מצהירים הצהרות, אנחנו מנסים לפתור את העניינים.
שולי מועלם-רפאלי: בוועדה הזאת פותרים עניינים, לא נותנים הצהרות לתקשורת.
עדי קול: האם זה קשור לחוק, כי החוק מחייב - - -
<יצחק רייך: לא, זה לא קשור לחוק.
שולי מועלם-רפאלי: לשאלה שלי – האם אתה משרת את כפר חסידים?
שולי מועלם-רפאלי: האם אתה משרת את נופית?
שולי מועלם-רפאלי: האם אנשים באים אליה ממקומות נוספים?
עדי קול: זו הבעיה של לקחת ספר מעיר לרשות אחרת.
עדי קול: זו השאלה הבאה.
שולי מועלם-רפאלי: זו לא רשות אחרת, זה יישובים שצמודים אליו.
<יצחק רייך: יש החלטה עקרונית בהנהגה הרוחנית של היישוב שאנחנו לא עושים שום צעד שיבוא לומר שאנחנו מגרשים את החילונים מפה.
<יצחק רייך: יש מכתב, הראיתי ליושבת-ראש בהתחלה, שחתום עליו גל דאי, מתאריך 11 בינואר 2009, והוא כותב כך: לצד הערכתי על רגישות היתר וההתנהלות החכמה של פרנסי היישוב כלפי המיעוט החילוני ביישוב, מחובת
<יצחק רייך: כם לדאוג לכלל ילדי היישוב, כפי שצוין במכתבו של הרב רייך מקודם.
<יצחק רייך: לאור זאת, הנני סומך ידי על המלצתו של מר בן נעים להפוך את הספרייה הציבורית לחרדית - - - לציבור החילוני.
<יצחק רייך: זאת אומרת, הנושא הוא החלטה מקומית.
<יצחק רייך: כמו שאמרתי קודם, אין רחובות סגורים בשבת.
<יצחק רייך: למשל אני גר בשכונה שאין בה חילונים שם, אבל הרחוב לא סגור, זאת המציאות.
<יצחק רייך: אז נקבעו שעות הפתיחה של שתי הספריות, בימים ראשון ושלישי פתוח לציבור, נקרא לזה, "הכללי" - - -
עדי קול: כמה שעות לציבור הכללי וכמה לציבור החרדי?
<יצחק רייך: ימים ראשון ושלישי מלא.
<עדינה פלונצ'ק: 08:30 עד 19:00-18:00.
<יצחק רייך: בימים שני, רביעי וחמישי, פתוח לציבור החרדי.
<יצחק רייך: זאת אומרת הספרייה החרדית פתוחה.
<יצחק רייך: כשבאנו עם החלוקה הזאת, עם ההפרדה הזאת, עם דברים ברורים, נתנו רבני המקום את ברכתם, ואחרי מספר חודשים, אני אקרא, יש פה נתון ממכתב – אחרי מספר חודשים התווספו 600 בתי אב לספרייה.
<יצחק רייך: זאת אומרת, היום יש ברכסים, משהו כמו 1,900-1,800 בתי אב.
עדי קול: קיבלתם ממשרד התרבות אמירה שאומרת: גם כשאנחנו מאפשרים הפרדה, אנחנו מחייבים שאישה תוכל לבוא, אם היא רוצה, גם בחילוני וגם בחרדי, כל זמן שפתוח לנשים, ואצל גברים זה הפוך.
<יצחק רייך: בזמן של החילוני זה פתוח חופשי.
<יצחק רייך: בימים ראשון ושלישי כל אחד יבוא וייקח מה שהוא רוצה.
עדי קול: עכשיו תסביר לנו את מה שראינו - - -
<יצחק רייך: אני מגיע.
שולי מועלם-רפאלי: תצייר לנו את זה במציאות.
שולי מועלם-רפאלי: בימים האלה, בראשון ושלישי - - -
<יצחק רייך: יש אגף.
שולי מועלם-רפאלי: האגף החילוני פתוח, אז גם האגף החרדי פתוח?
שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, אדם יכול לבוא ולשאול רק מהקומה הראשונה.
<יצחק רייך: לא.
<יצחק רייך: שנייה.
עדי קול: חילוני שרוצה לקרוא ספר חרדי, לא יכול?
יעקב אשר: שיבוא בימים שפתוח.
<יצחק רייך: יבוא בימים שפתוח לחרדים.
עדי קול: זו ההגדרה של משרד התרבות שאומר שכל אחד יוכל.
עדי קול: אם אני רוצה לבוא ולקחת ספר חרדי, אני יכולה ללכת רק בשעות של החילונים, זאת אומרת, הספרים האלה לא פתוחים בפני.
יעקב אשר: לא בחילונים - - -
עדי קול: אני כחילונית לא יכולה לקחת ספר חרדי בראשון ושלישי - - -
יעקב אשר: באותו יום.
יעקב אשר: תבואי למחרת.
<יצחק רייך: למחרת תבואי.
<עדינה פלונצ'ק: רק בחרדי.
עדי קול: בחרדים, אבל אני לא חרדית.
יעקב אשר: נו, אז מה?
עדי קול: אני לא רוצה להיות בחרדים.
יעקב אשר: אנחנו לא מפלים.
יעקב אשר: אנחנו לא כמוכם.
עדי קול: הספרייה צריכה להיות פתוחה לכל הספרים.
עדי קול: למה אתם עושים לי סינון?
עדי קול: בשעות שאני באה למה חלק מהספרים אסורים בפני?
<יצחק רייך: רגע.
<יצחק רייך: אני מייד אגיד.
עדי קול: עכשיו, כשגיליתי שיש כל-כך הרבה ספרים בספרייה החרדית - - -
<יצחק רייך: לא רגע.
<יצחק רייך: היה מדובר כפי שאמרתי - - -
יעקב אשר: זאת התחכמות.
עדי קול: אי-אפשר שכל דבר שהוא לא הכיוון שאתה רוצה, יהיה התחכמות.
יעקב אשר: כל מה שאת מנסה להראות זה איזה משהו שתהיה סיבה למסיבה - -
עדי קול: יעקב.
עדי קול: יעקב, קודם כול - - -
יעקב אשר: - - כשלא הולך, מוצאים סיבה למסיבה.
עדי קול: יעקב, קודם כול, אני מבקשת שכאשר אתה בא לדיונים, תבוא בהתחלה ותבין שלא ביקשתי לעשות מסיבה והסברתי את עצמי.
עדי קול: כבר פעם שנייה שאתה בא ועושה הצגות, למרות שאין מקום לעשות הצגות וזאת לא ועדה להצגות.
עדי קול: באמת אני אומרת לך, זו לא ועדה להצגות.
יעקב אשר: אם את חושבת שזו הצגה - - -
עדי קול: אתה אמרת: את באה לעשות הצגות איפה שאין.
עדי קול: תחום העיסוק שלי הוא זכויות אדם.
עדי קול: שוויון זה אחד הכללים הבסיסיים.
עדי קול: שוויון צריך להיות לשני הכיוונים.
עדי קול: אתם לא יכולים להגיד: אתה תבוא רק כאן ותיקח רק ספר חילוני.
עדי קול: לא יכול להיות, לא יכול להיות שמישהו יגיד: בזמן שהשעות שלך לספרייה הן שעות כלליות, אני מרשה לך רק חלק מהספרים.
עדי קול: אני לא מבינה למה.
עדי קול: למה הספרים החרדים צריכים להיות סגורים לחילונים?
<יצחק רייך: היה מדובר שמחלקים את הספרייה לשתי קומות, אבל כוח-אדם אין.
<יצחק רייך: יש מגבלות של כוח-אדם ויש שתי ספריות, הן יכולות להיות בדיוק באותו מצב, האחת ברחוב אחד והאחת ברחוב אחר לגמרי.
<יצחק רייך: יש חלוקה של כוח-אדם בימים של הספריות.
<יצחק רייך: ביום זה פתוחה הספרייה הזאת, תבואי לשם ותיקחי מה שאת רוצה.
עדי קול: זה באותו מבנה.
עדי קול: מי אחראי פה על פיקוח הספריות?
<שלומית אבינוח: זה באותו מבנה?
<יצחק רייך: זה אותו מבנה.
עדי קול: אין פה שוק.
עדי קול: אף אחד לא מדבר פה בלי זכות דיבור.
עדי קול: זה תמיד כך.
עדי קול: מי פה אחראי על פיקוח הספריות?
עדי קול: זו חלוקה שמקובלת עליכם?
<רבקה שויקי: אני ממונה על הספריות.
<רבקה שויקי: כל ספרייה שהיא קצת יותר מקטנטונת מחלקת את הספרים שלה לאוספים שונים.
<רבקה שויקי: היישוב יכול להחליט שאגף הילדים פתוח בשעות מסוימות, אגף העיון פתוח בשעות מסוימות, אגף היהדות פתוח בשעות מסוימות, כמו ספריית הרמב"ם בבית אריאלה שלא פתוחה באותן שעות כמו שכל ספרייה פתוחה.
<רבקה שויקי: הדבר שאנחנו עומדים עליו שלכל תושב תהיה גישה לכל הספרים בשעות המתאימות.
<רבקה שויקי: אני אגב מתנגדת לחלוקה בין דתיים וחילונים.
<רבקה שויקי: הגדרנו את זה כחלוקה בין נשים, גברים ומעורב.
<רבקה שויקי: כאישה, את יכולה לבוא גם בשעות המעורבות, וזה מה שאנחנו דורשים מכם.
<רבקה שויקי: כאישה את יכולה לבוא או בשעות המעורבות או בשעות שפתוחות לנשים.
<רבקה שויקי: אם את רוצה משהו מהאוסף - - -
עדי קול: זה אומר שאם אני רוצה לבוא לספרייה ואני רוצה ספר אחד חילוני וספר אחד חרדי, אני צריכה לבוא פעמיים.
<רבקה שויקי: נכון.