GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איה דביר: כל החוק הזה מכוון את הגופים האלה לתת ציון לעד, לתת ציון לעדוּת.
עדי קול: בנושא של הגנת עדים אתם יודעים לעשות, בנושא של מתן מקום לקורבן – נתנו פה דוגמה של עבירות מין – אנחנו יודעים לעשות את זה, אז גם פה צריך איזו התקווננות חדשה של כל המערכת.
איה דביר: נכון, זה בדיוק מה שהתקנות מנסות לעשות.
עדי קול: אבל זה לא מספיק כי זה לא יעזור לה לקבל תעודת ממצאים.
איה דביר: כבוד היושבת-ראש, התלונה שאת מעלה מופנית לסעיף 2(ב) לחוק כי את אומרת שלא נכון לחכות לגוף הנעבר.
עדי קול: אני לא עסקתי בחוק הזה מ-1992 ואתם כן.
עדי קול: אתם יכולתם לתקן את החוק.
עדי קול: כרגע תעודת הממצאים, כל מה שאולגה גורדון תוכל לעשות איתה היא לבוא בארוחת ערב ביום שישי ולהגיד: ילדים, אנחנו סובלים, מציקים לכם בבית-ספר, קשה פה, אבל קיבלתי תעודה של ממצאים שאומרת שאני צודקת, אחרי הכול.
עדי קול: אם אמרנו שאנחנו רוצים לעודד פה חשיפת שחיתויות אז עשינו ההיפך.
עדי קול: אני חייבת להגיד לכם, מטריד אותי מאוד שמ-1992 כל מה שהצלחנו לעשות זה למצוא את הכלים הטכניים איך ליישם את הדבר הזה, ומה שעשינו בסוף זה דחפנו את זה עוד יותר לקצה.
עדי קול: נכון, אולי זה יותר פרקטי, אבל לשם מה?
עדי קול: באמת לשם מה?
עדי קול: באמת אין לי מילים.
רון אבני: אני מערער על הקביעה שרק הגוף הבודק האחרון יכול לתת תעודת ממצאים.
רון אבני: אמחיש את זה באמצעות מקרה פרטי.
רון אבני: באחת מתעודות הממצאים שהנפקתי המקרה עבר, בעקבות הבדיקה שערכתי והממצאים שנכללים באותה תעודה הוחלט להגיש תלונה למשטרה.
רון אבני: אני הגעתי למסקנה שהתלונה הוגשה בתום-לב והממצאים מצדיקים הגשת תעודה, ונתתי תעודה.
רון אבני: אין שום מניעה.
עדי קול: היא לא אמרה שיש מניעה פרקטית.
עדי קול: היא אמרה שיש מניעה חוקית.
רון אבני: אין מניעה על-פי החוק.
איה דביר: מה שהענקת איננו תעודה כמשמעותה בחוק הזה.
רון אבני: למה לא?
רון אבני: לפי סעיף 2.
איה דביר: לפי סעיף 2(ב).
רון אבני: אני גוף בודק.
איה דביר: אבל לפי סעיף 2(ב) של החוק נאמר "על אף האמור בסעיף קטן (א)": "אם הועברה התלונה לגוף אחר המוסמך על-פי דין להחליט על נקיטת הליכים פליליים או משמעתיים תימסר תעודת הממצאים על-ידי מי שעומד בגוף זה".
רון אבני: אני נתתי את תעודת הממצאים לפני שהוחלט בכלל להגיש תלונה למשטרה.
רון אבני: בעקבות תעודת הממצאים שהגשתי התכנסה הנהלת האוניברסיטה ואמרה: במקרה הזה אני מגישה תלונה למשטרה.
עדי קול: יכול להיות שיש דבר כזה, שצריך ליידע את כל הגופים.
עדי קול: אתם אומרים שבעוד שבועיים תצאו לציבור.
עדי קול: אולי צריך ליידע את כל אחד מן הגופים שתעודת ממצאים ניתנת לפני שמעבירים את זה הלאה.
איה דביר: זה חותר תחת סעיף 2(ב) שקבע המחוקק.
איה דביר: התקנות אינן יכולות לסתור חקיקה ראשית.
איה דביר: סעיף 2(ב) קובע שהברירה מי חייב לתת תעודת ממצאים תלויה בזהותו של הגוף האחרון שמטפל בתלונה.
איה דביר: התקנות שהתקנו עובדות לפי החוק, לכן לא נוכל ליידע כפי שאת הצעת.
איה דביר: מה שכן נעשה, שבקריאה לציבור ולגופים נעדכן על תיקון התקנות שנערך.
עדי קול: מכיוון שיש לנו כעת ישיבת סיעה, ובאמת לא נתתי עדיין לנציגי לשכת נשיא המדינה לדבר, יש לי שאלה בסיסית מאוד.
עדי קול: אני יודעת מה התשובה שלכם: אתם לא קיבלתם המלצות ולכן אתם לא יכולים לתת תעודה.
עדי קול: אבל היה ותקבלו המלצות עד חודש אפריל, שזה כרגע מועד היעד, האם אתם יכולים לומר לנו שנספיק לראות טקס בנוכחותו של נשיא המדינה הנוכחי, לפני עזיבתו?
מיכל צוק שפיר: קודם כול, לשכת נשיא המדינה בעד החוק ואנחנו בעד המטרה.
מיכל צוק שפיר: לא נחזור על הדברים שנאמרו על-ידי גופים אחרים.
מיכל צוק שפיר: גם אנחנו בקבוצה הזאת.
מיכל צוק שפיר: אם אנחנו נקבל המלצות – כבוד יושבת-ראש הוועדה אמרה שאנחנו נמצאים בסוף השרשרת ולכן ההצעות שהנשיא ייזום לא עולות בקנה אחד עם החוק.
עדי קול: ההצעה שלי היא כדלקמן.
עדי קול: זה לא עולה בקנה אחד עם החוק.
עדי קול: אני מדברת על אירוע אחר לחלוטין, לא קשור לחוק, למשל יום הולדת 91 לנשיא.
עדי קול: אם נקרא עכשיו לארגונים שעוסקים בחשיפת שחיתויות, נגיד: אנחנו נותנים לכם חודש להמליץ לנשיא הנוכחי, בתקופת כהונתו, על חושפי שחיתויות שמגיע להם פרס.
עדי קול: האם הנשיא יוכל בעצמו ליזום טקס ולהגיד: אני רוצה לפרגן לחושפי שחיתויות, בלי קשר לחוק, סתם כי בא לי?
מיקי רוזנטל: יותר מזה, הרי יש אנשים שהוכרזו כחושפי שחיתויות על-ידי מבקר המדינה.
מיקי רוזנטל: מדוע כבוד הנשיא לא ייזום אירוע, לספר לציבור הישראלי עד כמה חשוב להוקיר אנשים שחושפים שחיתויות?
מיקי רוזנטל: בניגוד למשרד המשפטים שנדבק ל"אות המתה" או החיה או הצולעת או המפגרת, פשוט ליזום אירוע ולהגיד: זה חשוב.
מיקי רוזנטל: המשפטנים יסבירו לנו עשר פעמים למה זה לא עובד ולמה המחוקק לא היה בסדר ולמה ולמה ולמה.
עדי קול: סעיף 2(ב).
מיקי רוזנטל: אבל הציבוריות הישראלית זועקת להגיד שחושפי השחיתויות הם אנשים חשובים לחברה הישראלית וצריכים לשמש דוגמה.
מיקי רוזנטל: הנשיא יכול לזמן אותם ולהגיד: אלה אנשים שראויים להוקרה.
עדי קול: מה את אומרת על ההצעה הזאת?
מיכל צוק שפיר: שני דברים אשיב לכבודכם.
מיכל צוק שפיר: ראשית, כפי שאמרתי, אנחנו בעד המטרה.
מיכל צוק שפיר: אבל נדמה לי שאיך שלא ננסה להתחמק מן השאלה, בסופו של דבר החלטה לתת למישהו תעודה, גם אם זה לא לפי החוק, טעונה איזו בדיקה.
מיקי רוזנטל: מבקר המדינה בדק ומצא ובתי-משפט במדינת ישראל קיבלו החלטות כבר.
מיקי רוזנטל: יש החלטות.
מיכל צוק שפיר: אני חושבת שכדאי בכל אופן – ולזה אני כן יכולה להתחייב – שבמידה ויגיעו אלינו המלצות לפי החוק- - -
עדי קול: לזה כבר התחייבת במשפט הקודם.
עדי קול: עכשיו אנחנו מבקשים עוד צעד.
מיכל צוק שפיר: על זה בוודאי אני לא יכולה לשלוף תשובה.
עדי קול: כפי שנצא אליהם בפנייה ונבקש עד אפריל, האם אנחנו יכולים במכתב שלנו, פנייה מאתנו לנשיא, ונחתים את מי שאתם רוצים, לבקש ממנו לקיים אירוע כזה ולקבל מכם תשובה בתוך שבוע?
מיכל צוק שפיר: אנחנו יכולים.
מיכל צוק שפיר: אני רוצה לומר שבכל אירוע שייעשה, הנשיא ולשכת נשיא המדינה הם לא גוף שיודע לבדוק.
עדי קול: אנשים שמבקר המדינה כבר הגדיר כחושפי שחיתויות, אם נמצא קטגוריה כזאת, האם תסכימו לקיים להם חגיגה?
מיכל צוק שפיר: צריך לבדוק באיזה מנגנון לעשות את זה כי אינני יודעת אם הנשיא מוסמך לתת תעודות כאלה.
רון אבני: הוא מוסמך.
מיכל צוק שפיר: לפי החוק הוא מוסמך לדבר מאוד מסוים.
מיקי רוזנטל: זה לא יהיה תעודה לפי החוק.
מיקי רוזנטל: זה יהיה תעודה לפי תחושת הנשיא.
מיכל צוק שפיר: אני לא יודעת מה זה תעודה לפי תחושת הנשיא כשיש חקיקה קונקרטית.
קריאה: לא תעודה מאומ"ץ ומ"עוגן".
מיקי רוזנטל: משרד המשפטים החליט להגיד: אם חברי הכנסת לא יודעים לחוקק חוקים אז אנחנו גם נראה להם.
מיכל צוק שפיר: הנשיא לא נוהג לעשות- - -
מיקי רוזנטל: על אחריותי.
מיכל צוק שפיר: שלא ייצאו דברים לא ברורים ממה שאמרתי.
מיכל צוק שפיר: אם יש מנגנון בחקיקה, מנגנון קונקרטי לעניין הזה, ולנשיא ניתנה בו סמכות אז נדמה לי שהנשיא לא יכול להשליך את זה.
מיכל צוק שפיר: זה יהיה משום זלזול בכנסת.
עדי קול: מבחינה חוקית הוא יכול, כי הוא יכול לקיים איזה טקס שהוא רוצה והוא גם יכול להגיד שהתעודה שלהם תהיה כפולה, אני אתן תעודה ורודה, ואילו שם כתוב שאני אחתום ופה אני אדפיס את השם שלי ובכלל זה יהיה טקס אחר.
מיכל צוק שפיר: אני לא בטוחה שזה לא מעורר קושי.
ערן בר-רבי: משפט אחד, בבקשה.
ערן בר-רבי: אני מבקר עיריית נצרת עילית.
ערן בר-רבי: אני ערכתי תעודה לפני כחצי שנה בהתאם לתקנות, בדיוק כפי שכתוב, לפי הגופן, לפי הכול, העברתי את זה למשרד מבקר המדינה כפי שמתחייב בהתאם לחוק.
ערן בר-רבי: ממבקר המדינה זה היה אמור לעבור לכנסת לקראת ט"ו בשבט – בחוק יש גם מועדים מדויקים.
ערן בר-רבי: פניתי ליועצת המשפטית של נציבות תלונות הציבור, היועצת המשפטית של שמגר, באמת וידאתי כדי שתעודת הממצאים תעבור לכנסת.
ערן בר-רבי: אני לא יודע אם היא עברה או לא עברה, לאן זה התגלגל, אבל מאוד מפריע לי שנאמר שלא הוגשה תעודת ממצאים כי אני הגשתי תעודת ממצאים לפי התקנות, לפי הנוהל, בדיוק לפי הסדר.
ערן בר-רבי: אני גם עובד באותה עירייה שבה עובדת עו"ד גורדון.
ערן בר-רבי: יש דברים שאני לא יכול לתת עליהם תעודת ממצאים בגלל שהבדיקה לא מסתיימת.
ערן בר-רבי: במקרה הספציפי הזה הבדיקה הסתיימה לפי כל הנהלים, לפי כל הדרכים.
ערן בר-רבי: אני באמת מבקש שיהיה קשר בין נציבות תלונות הציבור אצל הלל שמגר לבין הכנסת ובין משרד המשפטים, כי התלונה הוגשה בדיוק לפי הנוהל.
ערן בר-רבי: הגשתי את זה לפני כחצי שנה.
ערן בר-רבי: כתוב שכל התלונות שמוגשות עד סוף תשרי מועברות לכנסת בט"ו בשבט.
ערן בר-רבי: אני מקווה שכך היה.
ערן בר-רבי: יש תעודת ממצאים.
ערן בר-רבי: אם רוצים ללכת לבית הנשיא, יש תעודות ממצאים.
עדי קול: עוד דבר, נבקש תשובה מה נעשה עם תעודת הממצאים שנתקבלה מעו"ד ערן בר-רבי.
עדי קול: באת מטבריה אז תוכל לומר משפט.
בני אליהו: אני מבקר עיריית טבריה כבר 17 שנים.
בני אליהו: מטעמים של סוביודיצה אצמצם.
בני אליהו: באתי לומר משהו וכבר התקדמתם קדימה, אבל אחזור טיפה אחורה, לגבי כל מה שנוגע לדבריה של עו"ד גולדמן.
בני אליהו: אני מדבר על סוביודיצה מכיוון שבימים אלה אני מעיד בבית-המשפט נגד ראש העירייה בשל קשירת קשר לביצוע פשע, חדירה לרשות הפרט על מנת לבצע עבירה ופגיעה בפרטיות.
בני אליהו: מותר לציין שמדובר בי.
בני אליהו: בדרך לשם, עד לסיטואציה שאני נמצא בה, הייתי בבית-הדין למשמעת, הייתי בבית-המשפט המחוזי, הגשנו עתירה לבג"ץ, הוצאנו צו מניעה נגד הפסקת עבודתי, והיה שם עוד הליך שאני לא זוכר אותו.
בני אליהו: כאשר באנו לבקש פיצויים, לאחר שזוכיתי בבית-המשפט המחוזי וכבר יצא כתב אישום נגד ראש העירייה, פניתי לבקש את החזר ההוצאות המשפטיות שלי.
בני אליהו: התכנסה ועדה מכובדת להחזר הוצאות משפטיות וקבעה שב-5 תהליכים שהתנהלו נגדי מגיע לי לקבל 65,000 שקלים.
בני אליהו: מיותר לציין שההוצאות של העירייה בעניין הזה הסתכמו בכ-800,000 שקלים, כאשר בחלק מהם ראש העירייה – למשל הוא שבר דיסקים – אמר: אני שברתי.
בני אליהו: פנינו לוועדה להחזר הוצאות משפטיות, פנינו גם לוועדה לחיוב אישי במשרד הפנים, אמרנו: תחייבו אותו.
בני אליהו: בית-המשפט המחוזי אמר שרצוי וכדאי להשית את ההוצאות על מי שהוציא אותן, על מי שביצע את ההוצאות האלו לשווא.
בני אליהו: שום דבר לא קרה שם.
בני אליהו: כאשר הגעתי לוועדה וביקשתי לקבל את החזר ההוצאות המשפטיות קיבלתי 65,000 שקלים.
בני אליהו: יתרה מכך, בית-המשפט המחוזי פסק לי 50,000 שקלים.
עדי קול: אני מצטערת שאני עוצרת אותך.
עדי קול: אתה מספר את כל הסיפור ואנחנו באמת התקדמנו.
עדי קול: רק עוד משפט.
בני אליהו: אגיע לנקודה.
בני אליהו: כאשר ניגשתי לקבל את הכסף הזה באה מועצת העירייה ואמרה: הוא קיבל פיצויים בבית-המשפט המחוזי לכן הוא יקבל רק 15,000 שקלים, שזה 65,000 שקלים פחות 50,000 שקלים.
בני אליהו: אני מבקש לומר, רצוי מאוד שתיווצר איזו זיקה בין ההליך המבורך שאתם יוצרים ובין איזה מנגנון שיפצה בצורה ריאלית את מי שהיה בהליך.
מיקי רוזנטל: ההצעה הזאת מצוינת.
מיקי רוזנטל: חשבנו שצריך לאמץ את החוק האמריקאי שמעניק פיצוי כספי כמו, במירכאות, בהלשנה למס הכנסה.
מיקי רוזנטל: אם האדם שחשף שחיתות חסך למדינה כסף בסכומים מסוימים יקבל גם פיצוי כספי.
מיקי רוזנטל: כך גורס החוק האמריקאי והוא חוק טוב.
מיקי רוזנטל: תעודות כבוד זה מצוין, אבל פיצוי כספי לחשבון הבנק זה הרבה יותר טוב.
מיקי רוזנטל: זה גם יקדם את חשיפת השחיתויות במדינת ישראל.
מיקי רוזנטל: אנחנו נקדם את החוק הזה בצוותא.
עדי קול: אני מצטערת על קיצור הדברים.
עדי קול: שעה 14:30 היא שעת הסיום שלנו.
עדי קול: בימי שני יש לנו ישיבת סיעה ואנחנו נאלצים לסיים כאן.
עדי קול: אני מודה לכולם על הדיון.
עדי קול: אנחנו נצא מכאן עם כמה דברים.
עדי קול: קודם כול, פנייה לשרת המשפטים.
עדי קול: אני מעריכה את המאמצים שנעשו בזמן האחרון להתקין את התקנות.
עדי קול: אני חייבת לומר, הן לא מספיק טובות.
עדי קול: את החוק הזה צריך לשנות ואני מצפה ממשרד המשפטים להגיד: צריך לשנות את החוק הזה, אנחנו ניזום תסקיר חוק ממשלתי.
עדי קול: אנחנו כמובן נעשה את זה בעצמנו, אבל אני חושבת שזה אמירה.
עדי קול: אם עבדתם על החוק הזה מאז שנת 1992 והחוק "דפוק", בואו נשנה את החוק.
מיקי רוזנטל: אתם גם מבינים מה לא טוב בו.
עדי קול: אומרים כאן שהחוק הוא כזה וכזה, שהנורמות לא נכונות, שאנחנו עובדים עליו ומנסים ליישם פה משהו שאנחנו יודעים שהוא לא טוב.
עדי קול: חבל, אני מצפה להתנהגות אחרת ממשרד המשפטים.
עדי קול: שמעתי את הביקורת, אני שומעת בין דבריך גם אם לא אמרת, את הביקורת על החוק ועל הכנסת, אבל עכשיו אנחנו מעבירים אליכם.
עדי קול: אני רוצה תוך שבוע לדעת, במידה ותקבלו המלצות והן יעמדו בקריטריונים שתדרשו, האם ניתן לדרוש שעד אפריל יועברו ההמלצות לנשיא המדינה?
עדי קול: נפנה גם לנשיא המדינה ונבקש תוך שבוע לקבל תשובה, במידה ויועברו אליכם עד חודש אפריל המלצות, האם תסכימו לקיים דיון בהתאם לחוק הזה עוד בכהונתו הנוכחית של הנשיא.
עדי קול: אנחנו נעשה גם פנייה נוספת, נבקש מהנשיא להגיד בעצמו: עזבו את החוק ההוא בצד, אני חושב שחשיפת שחיתויות זה חשוב, אעשה טקס.
עדי קול: אני מוכנה בעצמי לצייר את התעודות כך שיתאימו לכולם.
מיקי רוזנטל: את תציירי ואני אאייר.
עדי קול: ומיקי רוזנטל ישיר בטקס.
עדי קול: אני רוצה להודות לכל חושפי השחיתויות.
עדי קול: אולגה גורדון, אני מקווה שעשינו לך מעט חוויה מתקנת על החוויה הקודמת בביקור בכנסת.
עדי קול: אני מקווה שתראו אותנו ככתובת לגבי כל אחד מן הדברים.
עדי קול: אנחנו נראה איך נוכל לתקן את החוק הזה מהצד שלנו.
עדי קול: סליחה על המהירות.
עדי קול: אני חייבת להגיד, חורה לי כדוקטור למשפטים, כמחוקקת, כאדם מישראל שהחוק הזה קיים כך ובסוף אומרים "סעיף 2(ב) לא אפשר לנו, עשינו תקנות כאלה או אחרות", ובסוף אנחנו מפקירים אותם.
עדי קול: חבל, בעיניי.
עדי קול: אני פותחת את הישיבה השנייה לבוקר וישיבת המשך בנושא ההתמחות במשפטים.
עדי קול: לכל משתתפינו החדשים אני אציג את הוועדה הזאת.
עדי קול: הוועדה המיוחדת לפניות ציבור, הוועדה הנשכנית ביותר בכנסת.
עדי קול: יש לוועדה הזאת זכויות כמו כל ועדה אחרת, כספים, חוקה, עבודה ורווחה, ההבדל בינה לבין הוועדות האחרות, ואני אומרת את זה בכל פתיחת דיון כדי שכל מי שנמצא כאן יידע את זה, זה שהוועדה הזאת מתכנסת בעקבות פנייה של ציבור, אדם פרטי, קבוצה, ארגון, עסק, והתפקיד שלה הוא באמת לפקח על עבודת רשויות הממשלה והגופים השלטוניים ולהבטיח שעבודתם נעשית כהלכה.
עדי קול: אנחנו קיימנו דיון לפני שבועיים בנושא הרפורמה, או התוצאות של הרפורמה, המצוינת, אני חוזרת - - -
<קריאה: לפני שבוע, ב-4.2.
עדי קול: לפני שבוע, מעולה.
עדי קול: שלא תחשוב, רואי, שאתם היחידים שבאים לפה כל שבוע, כולם יגיעו גם בשבוע הבא ויגיעו גם בשבוע אחרי זה, עד שאני אקבל מענים לבעיות שמטרידות אותי.
עדי קול: אז קיימנו דיון לפני שבוע.
עדי קול: הבעיה שנוצרה בעקבות הרפורמה וההתמחות של סטודנטים למשפטים, הגיעה פנייה של סטודנטים והצגנו אותה בדיון הקודם, התלוותה לפנייה שלהם גם פנייה של קודקס, שמתכללים את הנושא של ההתמחויות והם הציגו את הקושי הגדול שהתעורר בעקבות קביעת התאריך, ב-15 במרץ.
עדי קול: אני אחזור בקצרה על הבעיות, למרות שאני חושבת שכל מי שנמצא כאן מכיר את הבעיות ומודע להן.
עדי קול: הרפורמה שתפקידה היה לדחות את מועד הגשת המועמדות להתמחות.
עדי קול: סיפרתי גם בדיון הקודם, אני חוויתי אותה בעצמי כשהגשתי מועמדות להתמחות, שלא עשיתי, ואני מצטערת על זה, אני אומרת את זה כל פעם, המשכתי לדוקטורט ללא ההתמחות, הגשתי אחרי מבחן אחד בסמסטר א' בשנה ראשונה.
עדי קול: כולנו יודעים שזו הייתה בעיה, ציונים לא מייצגים, מצב לא הגיוני, הסטודנטים לא יכלו לבחור כראוי ואני חושבת שמן הראוי היה לעשות את הרפורמה הזאת ואני יודעת שיש פה אנשים שעבדו עליה עשר שנים ובדיון הקודם היו אנשים שעבדו עליה בשיתוף פעולה.
עדי קול: אנחנו גם יודעים שבמהלך הדיונים על הרפורמה דיברו על הכשל שיואב דותן הפליא לתאר ככשל החיזור שנוצר בעקבות קביעת התאריך, העובדה שיש לנו עכשיו לחץ של זמן ואין יכולת בקצב הזה לעשות התאמה מושלמת בין המשרדים לסטודנטים.
עדי קול: שלוש בעיות שהצגנו בדיון הקודם, שעלו.
עדי קול: אחת, הראיונות בשבת בערב.
עדי קול: ה-15 במרץ יוצא השנה בשבת.
עדי קול: הבנתי שבשנה שעברה הוא יצא ביום שישי, אז אנחנו לא יכולים לצפות את מגוון הבעיות שנוצרות בעקבות התאריכים, אבל שבת בערב, משרדים שהזמינו את הסטודנטים למוצאי שבת, שאלו אותי מה הבעיה עם זה.
עדי קול: אני חושבת שלא צריך לפרט, אבל כשהמשרדים הגדולים נמצאים בתל אביב ובירושלים אנשים שגרים ברחבי הארץ, אנשים שהם שומרי שבת, יש להם קושי להגיע בשבת.
עדי קול: אני חושבת שגם הוגדר במדינת ישראל שבת כיום מנוחה ולא הוגדר יום מנוחה עד מוצאי שבת ולכן אני לא חושבת שזה ראוי.
עדי קול: הדבר השני שנוצר, ואני גם תיארתי את זה בדיון הקודם, שישבתי עם סטודנטים למשפטים שהתקשרו אליהם ממשרדים ואמרו להם, 'רגע, אתם לא דירגתם אותנו במקום ראשון, שני, מה קורה?
עדי קול: ' לחץ מאוד מאוד גדול על הסטודנטים להגיע לראיונות בהקדם האפשרי, לסטודנטים המצטיינים לתת תשובה במקום.
עדי קול: אמרתי את זה אז ואני אגיד את זה שוב, סטודנטים מצטיינים זה לא בהכרח אנשים שקיבלו את הציונים הכי גבוהים.
עדי קול: אלה שקיבלו את הציונים הכי גבוהים זה אלה שעלו על הטריק, דיברנו גם על הקטסטרופה של ציון מיטיב שבה יש אנשים שברברו הרבה פעמים בשיעורים וקיבלו ציון גבוה יותר ואמרתי שאני מכירה את זה היטב מהכנסת ואני לא חושבת שזה אומר שבהכרח הם האנשים הטובים, אלה שמדברים יותר.
עדי קול: נוצר מצב שהסטודנטים המצטיינים סוגרים מהר, בלחץ, בלי יכולת לקבל החלטה, מה שיואב קרא צרות של עשירים, ולעומת זאת סטודנטים פחות מצטיינים, אבל טובים לא פחות, מתקשים להגיע למקומות האלה ובטח שהסטודנטים מהמכללות כמעט ולא מצליחים להשתחל, כשבתוך יומיים, שלושה, ארבעה צריך לסגור את המקומות במשרדים הטובים.
עדי קול: גם אמרו מקודקס שהנתונים של שנה שעברה כמעט לא הצליחו, אם בכלל, סטודנטים מהמכללות להשתחל למשרדים הגדולים, מה שפעם היו מצליחים, כשהיה פרק זמן יותר ארוך.
עדי קול: וגם לסטודנטים וגם למשרדים הייתה ארכה לבחון לעומק יותר את הסטודנטים.
עדי קול: בעיה נוספת שעלתה זו בעיה של סטודנטים עם תואר קצר יותר, שמסיימים בשלוש שנים ולא בשלוש וחצי ונשארים תקועים, כי התאריך 15 במרץ לא מתאים להם ולעיתים הם צריכים לחכות שנה.
עדי קול: ביקשנו לראות איך אנחנו נותנים לבעיה הזו פתרון.
עדי קול: אני חושבת שמיציתי את שלוש הבעיות המרכזיות, מיפיתי אותן, ומה שאני עשיתי בעקבות זה, אחת, הפנייה הראשונה שהגשנו זו פנייה למשרד המשפטים וללשכת עורכי הדין, כדי לשנות את הכלל הזה, או להוסיף כלל, שלא רק יש תאריך לקביעת ראיונות אלא גם תאריך למתן תשובה.
עדי קול: זאת אומרת לתת לאנשים איזה שהיא ארכה לנשימה, לבחינה.
עדי קול: שכחתי את הבעיה המרכזית, מבחינתי, המגזר הציבורי.
עדי קול: אמרתי פה, כמי שעשתה את הקפיצה ואת המעבר למגזר הציבורי אני רואה שאחד הקשיים הגדולים שלנו בחברה זה הפקידות הממשלתית.
עדי קול: הפקידות הממשלתית צריכה חיזוק.
עדי קול: יש פקידים נפלאים, הרבה פעמים המערכת ישנה, מסואבת, איטית, מקשה עליהם לעבוד ואנחנו צריכים אנשים מוכשרים, ערכיים, שיהיו מוכנים להתנדב למאמץ הזה וללכת להיות חלק מהמגזר הציבורי.
עדי קול: ישבו פה סטודנטים ואמרו 'אנחנו רוצים להיות חלק מהמגזר הציבורי, אבל אם יבקשו מאיתנו לסגור ראיון ביום שבת בערב או ביום שישי בבוקר, אנחנו נגיד כן, כי טוב ציפור אחת מיד משתיים או עשר על העץ'.
עדי קול: המגזר הציבורי לא עומד בקצב ואנחנו משאירים אותו, שוב, לסטודנטים פחות טובים ולסטודנטים שלא בהכרח רוצים, אלא יישארו עם זה כבררת מחדל ואני חושבת שכמדינה, כחברה, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את זה, ובטח לא ככנסת.
עדי קול: אז זאת הבעיה הרביעית.
עדי קול: פניתי גם למשרד המשפטים וגם ללשכת עורכי הדין.
עדי קול: שרת המשפטים לא יכולה לקבל את ההחלטה בעצמה, צריכה להגיע אליה פנייה, בקשה, מלשכת עורכי הדין.
עדי קול: לשכת עורכי הדין צריכה לכנסת את - - -
<אורן פרסקי: את ועדת ההתמחות ואחר כך את המועצה הארצית.
עדי קול: יושבת ראש המועצה הארצית נמצאת בחו"ל.
עדי קול: בעיניי זו לא סיבה מספיק טובה והתקשרתי לראש הלשכה ואמרתי לו, זה שהיא נמצאת בחו"ל, אני מניחה שיש לה ממלא מקום ויש לה מחליף, יש לה סגן, מישהו שיכול להתכנס מהר ולהגיד שזה הכלל שאנחנו רוצים ולהמליץ לשרה כדי שנוכל לזרז את התהליכים.
עדי קול: לא קיבלתי עדיין תשובה לגבי זה ולכן אמרתי, אנחנו קצרים בזמן, 15 במרץ מתקרב, ואני אומרת שוב, ב-19 במרץ יש לי יום הולדת, למי שלא זכר בדיון הקודם, ואני רוצה את הפתרון כבר לשנה הזאת.
עדי קול: אני רוצה לראות איך אנחנו יכולים למצוא את הפתרון.
עדי קול: הזמנתי את המשרדים שלא הזמנתי אותם קודם.
עדי קול: כמו שאתם רואים, הם הגיעו בהמוניהם.
עדי קול: אני רוצה להודות לנציגים משני המשרדים שנמצאים פה, משרד גולדפרב ומשרד שבלת.
עדי קול: אמרנו, אני חושבת שיש פה בעיה שהיא משותפת, גם המשרדים לא יקבלו בהכרח את הסטודנטים הטובים ביותר ואת אלה שמתאימים להם ביותר בלחץ הזה.
עדי קול: יש סטודנטים שרוצים להתעסק בליטיגציה, אבל הראיון שנקבע להם הוא במשרד שלא מתמחה בליטיגציה, בגלל הלחץ הם יסגרו וחבל, חבל לשני הצדדים.
עדי קול: אני רוצה לנסות לראות אם אנחנו יכולים ליצור פה איזה שהיא אמנה חברתית עם שני הצדדים ולהגיד, אנחנו לא מבקשים מהם לתת תשובות בשבוע, עשרה ימים, כדי שכולנו נוכל לעשות את זה בנחת.
עדי קול: דילמת האסיר.
עדי קול: אני מבינה, כולנו למדנו, שיעור ראשון אפילו בתורת המשפט, אבל בכל זאת אני רוצה לנסות ואני אפנה לכלל המשרדים ואחר כך ללשכה לראות איך אנחנו יכולים להתקדם ולנסות לקבל תשובה, גם על שאלת מתי תתכנס המועצה, אבל יותר נכון, מה אנחנו יכולים לעשות בהקדם האפשרי.
עדי קול: אז אני פונה אליכם ראשונים.
עדי קול: לפרוטוקול שם ותפקיד.
<לימור שופמן: אני סגנית ראש מחלקת חברות וניירות ערך במשרד גולפרד זליגמן ואחראית על נושא המתמחים ביחד עם דנה דורון, מנהלת משאבי אנוש אצלנו.
<לימור שופמן: קודם כל אני מסכימה עם הבעיות שתיארת.
<לימור שופמן: אנחנו רואים את זה כך גם במשרד.
<לימור שופמן: זאת אומרת לא רק בעיניים של הסטודנטים, אלא גם כמשרד.
<לימור שופמן: המרוץ המטורף הזה שנוצר בשנה שעברה ושהביא למצבים שבהם אנחנו צריכים לתת בעצם תשובות.
<לימור שופמן: למעשה התחלנו וסיימנו את התהליך בחמישה ימים, כשאנחנו צריכים לתת תשובות לאנשים בתוך יום-יומיים מהיום שראיינו אותם, כי הם צריכים לתת תשובה במשרד אחר ואם לא נתנו להם תשובה אנחנו מאבדים אותם, גם לנו כמשרד זה לא מאפשר לעשות תהליך ראוי.
<לימור שופמן: אני בהחלט מבינה את הלחץ המטורף שזה מטיל על הסטודנטים, אני חושבת שזה בעייתי.
<לימור שופמן: אני חושבת שדילמת האסיר היא בעייתית בהקשר הזה.
<לימור שופמן: אנחנו מדברים על עורכי דין - - -
עדי קול: שכולם למדו את דילמת האסיר, כולם מכירים את הבעייתיות שלה.
<לימור שופמן: כן.
<לימור שופמן: פה כל אחד יתקשה לסמוך על משנהו, שמשרדים אחרים לא ייענו לאותה התחייבות שלא לתת תשובה לפני מועד מסוים.
<לימור שופמן: אני חושבת שהדרך היחידה כנראה לפתור את זה, ולפחות בלו"ז הזה אי אפשר לפתור את זה, אני מניחה, בדרכי חקיקה, אז הדרך היחידה היא באמת להגיע לאיזה שהיא הסכמה שנניח תשובות ניתנות רק לאחר שבועיים מה-15 במרץ, לפני כן לא ניתנות תשובות.
<לימור שופמן: ושוב, יש פה שאלה של תשובות בקריצת עין, יש פה שאלה של כל מיני דברים ועד כמה באמת אפשר יהיה לסמוך על זה שהמשרדים אכן יצייתו לזה.
<לימור שופמן: מאחר שהנציגים של המשרדים לא נמצאים פה, איך אתם בעצם מתכוונים לנהוג מול המשרדים כדי להביא ל - - -
עדי קול: אז לכם יש נכונות להסכים לדבר כזה.
<לימור שופמן: כן, התשובה היא שכן.
עדי קול: עורך דין משה נאמן.
<משה נאמן: הבעיה שנוצרה כאן, וכאן בעיית דילמת האסיר שמטרידה אותי, העובדה שאנשים הזמינו למוצאי שבת זה סוג של כמעט סגירה בקריצה.
<משה נאמן: הם לא הזמינו את כולם למוצאי שבת, הם לקחו את הרשימות של 20 המצטיינים של תל אביב וירושלים, או מין סוג שכזה, והזמינו אותם לראיונות.
<משה נאמן: אני חושש שהפתרון בהסכמה, למרות שאני אומר מראש, אנחנו בוודאי נסכים לו, אבל קיימת כאן בעיה ואני רוצה לספר לכם על הדילמה שהייתה לי לפני שנה ועל שיחות שהיו לי עם סטודנטים השנה.
<משה נאמן: הדילמה של לפני שנה הייתה שכאשר אנחנו אמרנו שאנחנו מתכוונים לראיין חמישה ימים שלמים, צוותים מראיינים ורוצים להגיע למסקנה מושכלת, הסתבר לנו אחרי יומיים-שלושה שאותם אנשים ששמנו אותם ברשימת אלה שאנחנו הולכים להגיד להם 'כן, אנחנו רוצים בכם', או שהם מצלצלים ואומרים לי 'תשמע, אמרו לי ממשרד איקס או וואי שאם אני לא אתן תשובה היום אני עפתי, כי הבא אחריי נכנס', ואז אם אני שוקל אותו אל מול מישהו אחר ואני רוצה לשקול עוד יום אחד אני לא יכול, זו הבעיה שלי, והוא בכלל בפחדים נוראיים.
<משה נאמן: מעבר לקטע הזה, השנה, כשדיברתי עם חלק מהאנשים, התברר לי כך, חלק מהם אומרים לי, 'מה אני אעשה?
<משה נאמן: אני מתראיין ביום ראשון ואצלך ביום שני והוא יגיד לי עכשיו תיתן לי החלטה, מה אני יכול לעשות?' אז זה נכון שהם כבר לא אחרי סמסטר ראשון במשפטים, שזו כבר הייתה החלטה נכונה, הם קצת יותר נבונים, אבל הם רוצים להגיע לאחד מהחמישה, שלושה, שמונה, עשרה, הם רוצים ללכת לתחומים מסוימים, בא להם משרד ואומר 'תשמע, אתה לא נותן לי תשובה היום נגמר העסק'.
<משה נאמן: איפה אני מצוי?
<משה נאמן: אני אומר לכם, אנחנו לא לוקחים יותר מאשר 22 מתמחים בשנה וברור לי ששלושה, ארבעה, הפסדתי, חבר'ה טובים, פשוט משום שלא יכולתי לשקול מצד אחד ומצד שני חטפו אותם.
<משה נאמן: הסיפור של מוצאי שבת הוא בדיוק אותה חטיפה.
<משה נאמן: התחושה שלי, אני מודה, אני מתנצל בפני רוב עורכי הדין, כי אני מעריך שרובם לא כאלה, אני מעריך שכן תהיה סגירה בקריצת עין.
<משה נאמן: העובדה שזימנו אותו למוצאי שבת, אומרים לו, 'אתה ברשימה של אלה שאנחנו רוצים, קשה לנו להאמין שלא נרצה אותך, אז תבוא במוצאי שבת'.
<משה נאמן: אלה שדיברו איתי אמרו, 'תשמע, מה יש לי לבוא ביום שני למישהו?
<משה נאמן: או בשלישי?
<משה נאמן: ' הסטודנטים של שלישי-רביעי, מה יקרה איתם?
<משה נאמן: בא אליי מישהו ואומר לי, 'תשמע, אני יוצא למילואים, אני לא יכול'.
<משה נאמן: היה אצלי השבוע בן אדם שאמר לי 'תשמע, אני מתחיל קורס בצבא, אין סיכוי שאני אגיע לראיונות הזה.
<משה נאמן: אם מישהו לא יקבל אותי שבוע קודם, אני אגיע לראיונות אחרי'.
<משה נאמן: המשרדים הטובים סגרו את העסק.
<משה נאמן: אני חושב שחייבים, אני חושב שבקנדה זה הולך ככה, מראיינים מתאריך מסוים, נותנים תשובה החל, אני לא יודע אם זה שבועיים, יכול להיות שמספיק שבוע, אין לי בעיה, אבל חייבים להיות - - -
<לימור שופמן: שבוע לא יתקן את הבעיה בעיניי.
<לימור שופמן: זה קצר מדי.
עדי קול: אנחנו דיברנו על עשרה ימים.
עדי קול: עשרה ימים יכול להיות פתרון בסדר?
<קריאה: אנחנו חשבנו על שבועיים.
עדי קול: שבועיים?
עדי קול: אני אשמח, כמה שיותר יותר טוב.
<משה נאמן: בסדר, אני מודה שמה שקרה לפני שנה יצר מצב שאתה חייב להיות ערוך לחמישה ימי ראיונות היסטריים.
<משה נאמן: למה?
<משה נאמן: לא בגלל שאתה שם תמצא את גיזת הזהב, אלא משום שבחמישה ימי ראיונות כולם יגנבו לך את כולם.
<דנה דורון: אתם הזמנתם לשבת בערב?
<משה נאמן: מה פתאום?
<לימור שופמן: גם אנחנו לא.
<משה נאמן: בשום פנים ואופן לא.
עדי קול: אנחנו ניסינו להזמין משרדים שהזמינו, כמו שאתם רואים - - -
<משה נאמן: לכן השאלה היא האם ניתן להגיע למצב שבו אפשר לתקן את העניין הזה עוד השנה.
<משה נאמן: אני מדבר על קודם, כשקיבלתי מתמחים מתוך ידיעה שאם הם מתקבלים לעליון אני נותן להם קדימות.
<משה נאמן: אני יודע שהיו משרדים שאמרו שאין כזה דבר, אתה לא אומר לי - - - עכשיו אני מדבר על עליון, אני מראיין מתמחה ואני אומר לו 'תשמע, אתה נורא נחמד, אתה מוכשר, אתה נהדר, אני, אם הבן שלי היה לומד משפטים הייתי שולח אותו למחלקת הבג"צים'.
<משה נאמן: אני בטוח שהוא לא שומע את זה בהרבה משרדים, אבל אני אומר להם את זה.
<משה נאמן: הם לא יודעים מה לעשות.
<משה נאמן: פשוט סטודנטים לא יודעים מה לעשות.
<משה נאמן: ובמה לעשות הזה אנחנו כעורכי דין שמסוגלים להביא עדים, תסלחו לי, לדום לב, מסוגלים גם לשגע אותם.
<לימור שופמן: שבועיים יפתרו את בעיית המגזר הציבורי?
עדי קול: מיד נשמע את משרד המשפטים.
עדי קול: עורכי דין היו פעם סטודנטים למשפטים ואמרנו שקשה לסמוך בדילמת האסיר על עורכי דין, על אחת כמה וכמה על הסטודנטים.