GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: אני מתגורר בניו יורק, מסיים את לימודי תואר ראשון בכלכלה ופיננסים באוניברסיטת קולומביה ועובד ב-ג'י.פי.
עדי קול: מורגן.
עדי קול: כפי שאפשר להבין מהתיאור אינני מסכן כלל וכלל.
עדי קול: בכל מקרה, אני מגיע ממשפחה חרדית ידועה ומפורסמת.
עדי קול: סבי, הרב שלמה זלמן אוירבך, היה אחד ממנהיגי הציבור החרדי, סבא אחר שלי היה הרב זלמן מנחם".
עדי קול: בקיצור, המון רבנים שאני לא מכירה.
עדי קול: "גדלתי בירושלים בשכונת רמות ולמדתי במיטב הישיבות שהעולם החרדי מציע.
עדי קול: הייתי תלמיד טוב ואף דובר בי נכבדות.
עדי קול: דווקא העולם החרדי הרגיש לי מצומצם מדי ובשלב מסוים הרגשתי שאין בי שמץ של אמונה ולכן רציתי לבחור את דרכי שלי.
עדי קול: בגיל 19 עזבתי את הישיבה עם תיק לא גדול לדירה שכורה עם שותפים כשבמקביל התחלתי לעבוד בחנות ספרים כדי לממן את שכר הדירה.
עדי קול: כמובן שעזבתי את העולם החרדי עם שאיפות גדולות להמשך ולכן, למרות החסך המוחלט שהיה לי בלימוד מתמטיקה, אנגלית – לא ידעתי את ה-א'-ב' – מחשבים וכולי, התחלתי ללמוד לבגרויות.
עדי קול: נרשמתי למכינה לבגרויות אבל בגלל שהייתי לפני שירות צבאי, לא זכיתי למלגה.
עדי קול: לא הייתי מסוגל לשלם את שכר הלימוד ולכן פרשתי מהמכינה ולמדתי לבד עם ספרים שלקחתי מחנות הספרים.
עדי קול: לשמחתי חוננתי בגנים טובים כמו עקשנות, מוטיבציה, יכולת למידה ולכן הצלחתי בשנה להשלים את הפער ולעבור את בחינות הבגרות בהצלחה.
עדי קול: כיוון שהיה לי ברור שאתגייס לצבא כי לא מצא חן בעיני שכל אזרח מחויב בכך וחרדים לא, לכן הגשתי כבר עם עזיבתי את הישיבה וביקשתי לוותר על הפטור מהשירות שניתן לי.
עדי קול: לעולם לא אשכח את החייל בלשכת הגיוס שאמר לי: אתה משוגע, ברח מכאן מהר ואל תתגייס.
עדי קול: אבל אני חדור אמונה בחובה לתרום.
עדי קול: התעלמתי מהצעתו והחלטתי להתגייס.
עדי קול: התגייסתי לצבא ושירתי כלוחם בסטי"לים.
עדי קול: השתתפתי במלחמת לבנון והשתחררתי לאחר שירות מלא בן שלוש שנים.
עדי קול: אחרי הצבא עשיתי את הפסיכומטרי והתקבלתי לאוניברסיטת תל אביב לכלכלה ומשפטים, אבל האתגר והרצון ללמוד ולהתקדם בניו יורק גרם לי להחליט לעבור לשם, שוב, עם תיק לא גדול, בלי להכיר אף אחד, לשפר את האנגלית, לעשות את המבחנים המתאימים ולהתקבל לקולומביה, ללמוד קשה ולהצטיין, במקביל לעבודתי במשרה מלאה באל-על.
עדי קול: היה לי חשוב לספר את ההקדמה עלי כדי לומר שאינני מסכן ואינני מבקש כל טובות הנאה כיום.
עדי קול: כל מטרתי לעזור לאנשים בדרך.
עדי קול: והנה סוף סוף אני מגיע לסיבה שאני שולח את המייל.
עדי קול: בתור אדם מסודר ומאורגן דאגתי כבר לפני הצבא להיות מוכר כחייל בודד כאשר עמותת הלל עזרה לי בכך.
עדי קול: את מעמדי כחייל בודד הרווחתי כמובן ביושר כיוון שהורי לא היו מוכנים להיות אתי בקשר כל עוד אינני שומר על אורח חיים חרדי.
עדי קול: כפי שציינתי, את חיי מימנתי לבדי בעבודה קשה – חנות ספרים, שטיפת כלים, חלוקת פליירים ומה לא – כך שציפיתי שכשאגיע לצבא, אקבל את המינימום שיאפשר לי לגור בביתי הדל.
עדי קול: הצבא אמנם הכיר בי בתור חייל בודד אבל כסף הוא לא היה מוכן להעביר למשך תקופה ארוכה.
עדי קול: ככה.
עדי קול: הקצין שאמור לחתום על המסמכים אמור היה להעביר לקצינה שבדיוק בחופשת לידה והיא צריכה לטפל בעוד נושאים וכולי.
עדי קול: אבל אל דאגה, תוך חודשיים-שלושה זה יקרה.
עדי קול: את התשובות האלה זכיתי לקבל במשך חודשים.
עדי קול: לקראת סוף הטירונות ולאחר כחצי שנה בצבא הגיעו מים עד נפש.
עדי קול: אזל לי כל הכסף שחסכתי עד אז ולא נשארה לי אגורה.
עדי קול: את כל הכסף הוצאתי כמובן לתשלום שכר דירה ופשוט לא נשאר לי עוד כסף.
עדי קול: יצאתי סוף סוף הביתה לאחר שהות של כ-28 יום בבסיס ואין לי כלום בבית.
עדי קול: לא רציתי לחלוק את קשיי עם מפקדיי.
עדי קול: למעשה מעולם לא סיפרתי את הסיפור הזה לאף אדם.
עדי קול: לא ידעתי מה לעשות ובסוף החלטתי להתקשר לקצין פניות החיילים ולחלוק את מצוקתי.
עדי קול: לעולם לא אשכח את תשובתו: אין לנו מה לעזור לך, אתה יכול לומר למפקד שלך שאתה רוצה להישאר בבסיס לסוף שבוע או ללכת לטבח ולבקש ממנו לחם וגבינה שיהיה לך מה לאכול בסוף שבוע.
עדי קול: זה היה כל כך משפיל.
עדי קול: בסוף הזמנתי את עצמי להתארח אצל חברים כך היה לי מה לאכול.
עדי קול: זה רק סיפור קטן שמלמד על האטימות של הצבא.
עדי קול: לאחר חצי שנה התחלתי לקבל כסף.
עדי קול: לא מדובר על יותר מדי ולשמחתי בעלת הבית הייתה מקסימה כדי להתחשב בי ולא להעלות לי את שכר הדירה אבל את הכסף שלא קיבלתי על החצי שנה הראשונה, לא זכיתי לראות מכל מיני נימוקים בירוקרטיים: אי אפשר לקבל רטרואקטיבית.
עדי קול: זמן מועט לפני השחרור שלי הגיעה ביקורת הרמטכ"ל לבסיס ואז התברר שאפשר ועוד איך אפשר לקבל רטרו ואז זכיתי לקבל חלק מהכסף.
עדי קול: המשכורת שקיבלתי בסופו של דבר הייתה 2,250 שקלים שהספיקו לכלום ולשום דבר אבל עם זה עוד יכולתי להסתדר.
עדי קול: מה שהפריע לי שלצד הרבה אנשים טובים היו גם לא מעט אנשים אטומים וחסרי רגישות.
עדי קול: התחלתי את שירותי בספינת הטילים אח"י אילת כשהקצין הישיר שלי היה מקסים וניסה לעזור.
עדי קול: הוא אף אמר לי שבחר בי לספינה בגלל סיפור חיי".
עדי קול: בקיצור, אני יכולה להמשיך.
עדי קול: זה נורא.
עדי קול: זה נורא, נורא, נורא וזה לא הסיפורים ששפרה מביאה.
עדי קול: זה בחור שאני מאמינה לכל מילה שלו.
עדי קול: שמענו את הסיפורים ביחד אבל בסוף יש נהלים ויש את האנשים בשטח ואנחנו רואות ביחד שיש את הפער.
עדי קול: השאלה איך אנחנו גורמים לכך שהאנשים האלה יגיעו לצבא, ליום הראשון השירות, כשהצבא יודע מי הם ומה הם.
עדי קול: דיברנו בטלפון על הדרישה הזאת למיצוי כושר השתכרות של ההורים.
עדי קול: אני מגיעה מעבודה עם אוכלוסיות מוחלשות במשך הרבה שנים ורוב ההורים שם לא ממציאים את כושר ההשתכרות שלהם מסיבות כאלה ואחרות ואני חושבת שזה בשום אופן לא צריך להיות אשמת הילדים שלהם.
עדי קול: השאלה איפה אני יכולה לטפל ולפנות לצבא כדי להתמודד עם הנוהל הזה.
עדי קול: הילדים צריכים להגיע לצבא בצורה הכי מוכנה כי הם רוצים להתגייס.
עדי קול: התקשר אלי אבא של דין שהוא מכור לשעבר והוא במצב מאוד מאוד קשה.
עדי קול: בסוף השבוע הוא כתב לי שהילד מועמד לקצונה.
<חיה אדלר: רצו לדחות לו את הגיוס והוא לא הסכים.
עדי קול: הוא רוצה לשרת.
עדי קול: תביני כמה קשה לו.
עדי קול: הוא התקשר אלי באותו יום הגיוס שלוש פעמים כדי לשאול איזה נעלים של הצבא לקחת.
עדי קול: תחשבי שמישהו שאף אחד במשפחה לא היה בצבא ואין לו עם מי לדבר.
עדי קול: הוא אמר לי שיש 45, אבל זה נראה לו גדול.
עדי קול: אמרתי לו שאני לא יודעת ואני בטוחה שמישהו מהמפקדים יוכל לעזור לו.
עדי קול: נתתי לו שם של קצינת ת"ש והוא שאל אם לשאול אותה.
עדי קול: אמרתי לו שישאל אותה כי היא בטח תוכל לעזור.
עדי קול: דיברנו עוד כמה פעמים אחר כך.
עדי קול: אלה ילדים שמגיעים בלי תמיכה, בלי רקע אבל הם כל כך רוצים ואני חושבת שאנחנו לא עוזרים להם.
עדי קול: אני מניחה את הנושא הזה ורוצה שנראה איך אנחנו יכולים לעזור.
עדי קול: עכשיו אני פונה אליכם.
עדי קול: הייתה תקנה שאני יודעת שהיא לא מבוססת אבל שפרה אמרה שתשעים אחוזים מהחיילים שנמצאים בכלא מגיעים מרקע סוציו אקונומי קשה והרבה נתמכים.
עדי קול: אחת הפניות המרכזיות שלי לאנשים שישבו כאן הייתה לדעת מספרים.
עדי קול: יש לכם 14 אלף חיילים בשנה, לא יודעת את המספר, כמה מהם מרקע סוציו אקונומי קשה.
עדי קול: אחרי שלושה חודשים קיבלתי מספר ונאמר לי כמה מהם מוכרים לקבלת תשמ"ש.
עדי קול: מתשובת הצבא הבנתי שיש גם כאלה שלא מוכרים כי הם התחילו את התהליך, עדיין לא קיבלו והלכו.
עדי קול: אני ראיתי ש-156 בשנה קיבלו.
עדי קול: יכול להיות שתשמ"ש זה לא מייצג ואחד הדברים שאני מגלה זה שהם לא מדווחים.
<חיה אדלר: זה לא תשמ"ש.
<חיה אדלר: אני כתבתי את ההתייחסות הזאת ואני אסביר אותה.
עדי קול: ראיתם את המכתב שקיבלתי?
עדי קול: העברתי לכם אותו.
עדי קול: חיילת חמודה אמרה לי: "רציתי לעזור לך.
עדי קול: השתחררתי כבר.
עדי קול: במרבית שירותי הצבאי הוצבתי כמש"קית ת"ש בגדוד שריון.
עדי קול: נתנו לך בצבא תשובות לא נכונות.
עדי קול: הם יכולים להפיק דוח שנקרא בימס בכמה דקות ולהגיד לך בדיוק".
<קריאה: זה בדיוק מה שעשיתי.
<קריאה: אני שמחה שיש מש"קית ת"ש בגדוד שיודעת מה זה בימס.
עדי קול: היא אמרה לי שהיא הייתה עושה את זה כל יום ולכן היא יכולה להגיד לנו מה זה.
עדי קול: ישבנו כאן ועדיין לא קיבלתי את הנתונים.
עדי קול: אני עדיין לא יודעת והדבר המרכזי שאני רוצה לדעת הוא אם כל כך הרבה חיילים נמצאים על עריקות – ראינו שהאחוזים הגדולים ביותר הם על עריקות – ואם מסתכלים על המיפוי הגיאוגרפי מהיכן הם מגיעים, אין ספק שהם מגיעים מהשכבות המוחלשות.
עדי קול: אמרתי לעצמי שעלתה כאן בעיה משמעותית שגיליתי ואני מגישה היום הצעת חוק כדי לתקן אותה – העובדה שמפסיקים לשלם להם דמי קיום במהלך השירות הצבאי.
<חיה אדלר: לא מפסיקים להם לגמרי.
<חיה אדלר: הם מקבלים חצי.
<קריאה: רק אם הם מצהירים.
עדי קול: החוק אומר שחייל לא קיים.
<בועז מייזל: זאת תקופה בלתי נמנית.
עדי קול: זאת תקופה בלתי נמנית ולכן הוא לא מקבל דמי קיום לפי החוק.
עדי קול: הוא חייל ואני אומרת בואו ניתן לו קנס, אבל אתם רוצים לקנות אותו בכסף?
עדי קול: תנו לו קנס אבל אל תיקחו לו את דמי הקיום כי האיש עדיין קיים.
עדי קול: זה למדתי כאן והיום אני מגישה הצעת חוק.
עדי קול: אני מניחה שיהיה לי מאבק גדול מול כל הרשויות, אבל אני מגישה את הצעת החוק.
עדי קול: אם אנחנו מגלים שיש מספר גדול מאוד של חיילים שעורקים על רקע של מצב כלכלי – ואני מכירה את כל הנתונים, שהמצב הכלכלי החמיר, יש פערים מאוד מאוד גדולים, הצבא מקבל את כולם כי הוא צבא העם, הצבא הוא לא משרד רווחה ובאמת כל התיקים נופלים עליו – עדיין אני חושבת שאולי צריך להעריך מחדש את הפתרון הזה של כליאה לאנשים שעורקים כי אין להם כסף.
עדי קול: הם עורקים כי הם צריכים לעבוד.
<בועז מייזל: זה חתול שרודף אחרי הזנב שלו.
עדי קול: אתה נכנס לכלא, מפסיק לקבל את הכסף, מפסיק לקבל את התמיכה של שכר דירה, אתה יוצא מהכלא וישבו כאן אנשים שאמרו שהמצב הכלכלי שלהם היה הרבה יותר גרוע כשיצאו מהכלא ואז הם מעדיפים לעזוב.
עדי קול: זאת אומרת שאולי הכלא למצוקות האלה הוא לא פתרון.
עדי קול: אני לא חושבת שלא צריך את הכלא ואני לא חושבת שלא צריכה להיות מסגרת ענישה.
עדי קול: קיבלתי את התשובה הזאת על השוויון בנטל וקראתי את התשובה.
עדי קול: שוויון בנטל הוא גם לא להטיל על החברים שנשארים ואני מבינה את זה אבל עדיין אני אומרת שיש לנו מצוקה, בואו ננסה לנתח ונראה האם הפתרון שאנחנו רוצים הוא הפתרון הנכון.
עדי קול: דבר אחרון שאני אומר.
עדי קול: לא קיבלנו תשובה לכל הפניות שלנו.
עדי קול: הייתה פנייה של חיילת בוועדה שדיברה וסיפרה את הסיפור שלה.
עדי קול: בחורה מאילת שסיפרה לנו שהיא ישנה ברחובות ועל גגות.
עדי קול: הפסיכולוגית אמרה לה שהיא תפנה וינסו לעזור כך שתעודת השחרור לא תגיד למה היא השתחררה.
עדי קול: תחשבו על אנשים שאין להם שום תעודה אחרת.
עדי קול: אין להם תעודת בגרות, אין להם תעודה מקצועית, הם לא ילמדו והתעודה היחידה שמבקשים מהם לעבודה זאת תעודת השחרור ואז כתוב להם התנהגות רעה וחמורה.
עדי קול: הצעת חוק שנייה שאני אגיש היא לגבי תעודת השחרור שלא מעוגנת היום בחקיקה ולא כתוב מה צריך להיות בה ומה העקרונות הנורמטיביים.
עדי קול: מירי רגב הגישה בעבר אבל היא עצרה את זה.
עדי קול: היא חתמה אתי על הצעת החוק ואני מאוד מקווה שנוכל לקדם דברים.
עדי קול: אני לא חושבת שזה צריך להיות בחקיקה, כמובן זה לא התפקיד של המחוקק להתערב בצבא אבל אני חושבת שאנשים שהשתחררו, גם מסיבה כלכלית, לא צריכים שאחר כך זה ילווה אותם לכל החיים, במיוחד כאשר הם יוצאים ממשפחה חרדית ונאבקים להתגייס.
עדי קול: יש לנו עוד פניות נוספות של אנשים עם אותם סיפורים בדיוק.
עדי קול: מישהו שהגיע לצבא מארצות הברית להתגייס אחרי הרבה שנים, נתק עם ההורים, אחרי כמה חודשים לא עמד כלכלית, אמרו לו ללכת לקב"ן, הלך לקב"ן ובקב"ן השתולל כי התייחסו אליו לא יפה, נכלא ל-14 ימים.
<בועז מייזל: הוא לא היה בכלא.
עדי קול: מיתר.
עדי קול: כתוב משהו עם נוהל התאבדות.
עדי קול: אני רק רואה מה קופץ לי לעיניים.
<בועז מייזל: הוא ישב בחדר משמר במשך עשרה ימים וקיבל מחילה מהאלוף.
עדי קול: אני שמחה.
עדי קול: בכל אופן, אלה פניות שהועברו אליכם.
<בועז מייזל: זה הגיע אתמול.
<שלומית אבינוח: אנחנו העברנו לפני השלג.
עדי קול: הצגתי את שני הנושאים העקרוניים ואני אשמח לשמוע מכם ולראות באמת איך עובדים ביחד כי המטרה היא משותפת.
<חיה אדלר: בישיבה הקודמת אייל הרמ"ח סקר את כל הכלים.
<חיה אדלר: אני לא אתחיל בסקירה של כל הכלים אבל אני כן רוצה להתייחס לכמה דברים ואתייחס דווקא למכתב בו פתחת.
<חיה אדלר: בשבוע שעבר הייתי בדיון בוועדת הקליטה, שם דנו על חיילים בודדים, וחשוב לי לציין שאם אני עוקבת כרונולוגית אחרי הסיפור, זה היה ב-2005, אנחנו היום במקום אחר.
<חיה אדלר: חשוב לי לציין את זה כי ב-2009 נעשתה עבודה מאוד מאוד גדולה שבחנה לעומק את כל עולם הבודדים החל מההכרה שהם מקבלים, מי הוכר כבודד ועד גודל ההטבות ובתי החייל שעברו שיפור.
<חיה אדלר: הקמנו מוקד בודדים שעובד 24/7 והמון המון דברים שבפרספקטיבה שלי בארבע שנים בתפקיד יכולה לומר שכאשר היינו בדיונים בכנסת בזמנו אצל מירי רגב, ב-2009, בדיון האחרון בו עלו נושא או שניים שנשארו לטיפול מבחינת הדברים שעלו, אני יכולה להגיד שעשינו דרך מאוד ארוכה.
<חיה אדלר: היום אני יכולה לומר לך שעד כמה שניתן לא תמצאי תקלות.
<חיה אדלר: תקלות כנראה תמיד יש אבל זה לא רק ברמת המדיניות אלא זה עובד בשטח.
עדי קול: בדיון הקודם דיבר הבחור על ארבעה חודשים שהוא היה בגן העצמאות.
<חיה אדלר: ישבה גם עמותת הלל ואישרה את מה שאמרתי.
עדי קול: אכן אני חושבת שהנהלים מצוינים.
<חיה אדלר: אלה לא רק הנהלים.
<חיה אדלר: אני אומרת שיש גם גורמים בשטח שעושים את העבודה אחרת.
<חיה אדלר: אני כן מתחברת מכאן לעולם של המלש"ב, שזה השיח שלנו לאחרונה.
<חיה אדלר: המטרה שלנו היא כן להצליח לטפל בחיילים מכל הסוגים ולא רק בבודדים.
<חיה אדלר: לטפל בכל הבעיות שעולות בשלב המלש"ב מתוך הבנה שככל שהחייל יגיע יותר מטופל ומוכן לשירות, כך הוא ייכנס בהצלחה לשירות ויעבור את השירות בצורה משמעותית וכולי.
<חיה אדלר: אנחנו עושים הכול כדי לעשות את זה וזה לא חדש.
<חיה אדלר: לפני שנה נכנסנו לעבודה אחרת, ותכף אני אומר מה היא הכניסה, ועשינו הרבה שינויים כי הבנו שגם המדיניות שהייתה, היו בה הרבה פערים.
<חיה אדלר: הרבה מהחיילים באחוזים שהיו במעקב, אחרי חצי שנה ושנה בשירות ראינו שהם הוכרו כחייל בודד ולתשמ"ש ושאלנו איך זה שלא תפסנו אותם בשלב המלש"ב ובחנו את זה.
<חיה אדלר: יש עבודה ששמה גם מדדים וגם שינינו מדיניות והקלות בתהליכים הבירוקרטיים לשלב המלש"ב כדי שהמלש"ב לא יצטרך להביא אישורים.
<חיה אדלר: הרבה פעמים שבשירות הם כבר לא תופסים.
<חיה אדלר: זאת אומרת, הקלת מדיניות אפילו כדי לתפוס את האוכלוסייה בזמן ולא להיכנס לשרשרת הזאת של המצאת אישורים כי כשהוא מלש"ב, הוא עדיין לא חי את זה ולא תמיד משתף פעולה כמו שצריך.
<חיה אדלר: קיצרנו תהליכים שם, שמנו מדדים איך מאתרים את האוכלוסיות – נקרא להן אוכלוסיות ליבה – שהם בוגרי פנימיות, מהעדה האתיופית שהרבה פעמים באים מרקע סוציו אקונומי ונוכל לתפוס אותם לבקשת התשמ"ש והסיוע הכלכלי בשלב המלש"ב, עולים חדשים כאשר לחלקם אפילו הקדמנו את המועד שבו מדור פרט קורא למלש"ב.
<חיה אדלר: לרובם הוא קורא חצי שנה לפני הגיוס ולאוכלוסיות מסוימות, חלק מאלה שציינתי, קוראים שנה לפני הגיוס.
<חיה אדלר: עשינו כל מיני דברים.
<חיה אדלר: אנחנו גם מודדים את היקפי ההכרות וההצלחות, נקרא לזה, של ההכרה בזמן ועושים זאת כל שלושה חודשים.
<חיה אדלר: אני יכולה לומר לך שבעולם הבודדים חל שיפור, גם במדדים עצמם.
<חיה אדלר: אנחנו סופרים ממש כמה חיילים בודדים נכנסו כשהם כבר מוכרים וכמה מהם נכנסו לפתרונות דיור לפני וכולי.
עדי קול: יש לך מספרים כמה חיילים בודדים נמצאים?
<חיה אדלר: סדר גודל של 5,800, קצת לפה או קצת לשם.
<חיה אדלר: המצבת יחסית יציבה.
<חיה אדלר: חייל בודד מקבל מענק שהוא כפל המשכורת שלו.
<חיה אדלר: בקרוב יעודכנו דמי הקיום וגם הסכום הזה יעלה.
<חיה אדלר: הוא מקבל הטבת דיור כלשהי, אחת מארבע שהוא בוחר כאשר אחת מהן היא או מגורים בבית החייל או מגורים בקיבוץ, אימוץ בקיבוץ ושם יש לו משפחה מלווה, או דירה של האגודה למען החייל שאנחנו שוכרים - כאשר בשלושת הפתרונות האלה יש מענה כולל של מזון, של ליווי וכולי – או השתתפות בשכר דירה.
<חיה אדלר: הסכום שהוא מקבל הוא השתתפות בשכר דירה והוא לא מספיק.
<חיה אדלר: אנחנו יודעים שברוב המקומות בארץ הוא לא מספיק, אבל הוא בגדר השתתפות ואנחנו מאוד משתדלים – אמרתי את זה גם בישיבה הקודמת – לחבר אותם לפתרונות שאנחנו עוטפים אותם, כי גם האגודה למען החייל במסגרת עבודה עם הבודדים עשתה שינוי ובמקומות האלה יש קורסי העשרה, יש להם חונכים מלווים, יש בהם כמובן מזון וכולי.
<חיה אדלר: זה לעניין הבודדים.
<חיה אדלר: אני כן יודעת שבשלב המלש"ב, אנחנו עדיין לא במאה אחוזים שם.
עדי קול: לדעתי יש בעיה במדינת ישראל.
עדי קול: יש קבוצות אוכלוסייה שאנחנו מגדירים אותן – כמו שאמרת, בוגרי פנימיות, יוצאי אתיופיה, עולים חדשים – והיום מדובר בקבוצה שנזקקת והיא הרבה יותר גדולה וקשה מאוד להגדיר אותה.
עדי קול: את יכולה למצוא אותה גם בתל אביב, כמו שאת יכולה למצוא אותה בדימונה.
<חיה אדלר: לכן יש שיתוף פעולה עם עמותות מבחוץ.
<חיה אדלר: הייתי מביאה לכאן את המרכז לשירות הפרט שהוא גורם הביצוע שממש חי את הבקשות ושפרה מכירה ופונה אלינו כל הזמן.
<חיה אדלר: הם עובדים עם כל העמותות, עם זה על"ם שפונים עם כאלה שלא תראי אותם במסגרת כלשהי.
<חיה אדלר: עמותת הלל לעניין היוצאים בשאלה.
<חיה אדלר: גופים רבים בחוץ שעובדים מולנו ויש הזנה של מידע.
<חיה אדלר: לפעמים, בחלק קטן באוכלוסייה, זאת הדרך היחידה שאנחנו יודעים לאתר אותה.
עדי קול: ומה לגבי תקשורת מול רווחה?
עדי קול: בדיון הקודם עלה נושא ואני לא הבנתי אותו עד הסוף.
עדי קול: יש לכם בעיה לקבל אינפורמציה מהרווחה לגבי מטופלי הרווחה.
<חיה אדלר: אנחנו לא מקבלים איזשהו דוח של כל הילדים שנמצאים בפנימיות רווחה.
עדי קול: לא פנימיות רווחה.
<חיה אדלר: מאיפה אני מקבלת חוות דעת רווחה?
<חיה אדלר: דרך הפרט.
עדי קול: את צריכה לבקש ממנו.
עדי קול: אתם לא יכולים לדעת באופן עצמאי.
<חיה אדלר: אלא אם כן ההורים העבירו, אבל אם זה חייל בודד מן הסתם בדרך כלל הוא חותם.
<חיה אדלר: כמו שאני מוגבלת בהעברת שמות של חיילים החוצה, אני מניחה שגם משרד הרווחה מוגבל כי זה אותו חוק.
<חיה אדלר: יש לנו ממשקים שאנחנו בונים עכשיו ובפברואר אנחנו מתחילים – אייל דיבר על זה בישיבה הקודמת וזה נשמע שולי – במערכת ממוכנת של מערך חדש שבתוכה יש ממשקים מובנים למשרדי ממשלה ודרכם נוכל לקבל נתונים גם על מיצוי כושר השתכרות וכולי, במקום שהחייל או ההורים שלו יצטרכו לדבר עם ביטוח לאומי, עם משרד הפנים וכולי.
עדי קול: זאת מערכת שכבר קיבלה אישור?
עדי קול: החלטת ממשלה?
<חיה אדלר: לא יודעת מה זה החלטת ממשלה.
עדי קול: של המדינה.
עדי קול: בדרך כלל אנחנו לא מאשרים דבר כזה.
<חיה אדלר: לא, אלה ממשקים של הצבא.
<חיה אדלר: כשיש הפרות משפטיות, אני מחתימה את החייל שהוא יודע ומסכים ואז אני עושה את הממשק מול ביטוח לאומי.
עדי קול: אם ההורים שלו משלמים לביטוח לאומי?
<חיה אדלר: לא.
<חיה אדלר: אני מחתימה את ההורים.
<חיה אדלר: במקומות שאני רוצה לחסוך להורים את הנסיעה לביטוח לאומי, אני מחתימה, אני שולחת עם החייל טופס וההורים חותמים.
עדי קול: השאלה אם בתוך הדברים האלה גם תוכלו לדעת רקע של רווחה.
<חיה אדלר: לגבי הסיפור המשפחתי, אני לא אקבל אלא דרך הפרט ואני מניחה שגם הם מוגבלים.
<שלומית אבינוח: השאלה היא אחרת.
<שלומית אבינוח: השאלה אם דוח מ-2011, רוצים לראות אותו מעודכן.
<חיה אדלר: בעיקר בעולם הבודדים, החריגים, חסרי עורף משפחתי – יוצאים בשאלה הם דוגמה אבל יש גם כאלה שיצאו מפנימיות רווחה – גם אם הוא מביא דוח סוציאלי שמה שמתואר בו סביר להניח שהוא לא השתנה, אנחנו יודעים לעבוד עם זה.
<חיה אדלר: אלה הבודדים הכי מובהקים שלנו.
<חיה אדלר: זה פחות מטריד אותי.
עדי קול: גם בעיני.
עדי קול: הבודדים פחות מטרידים אותי כי זה קלאסי.
<חיה אדלר: הבודדים חסרי עורף משפחתי, זה לא כזה קלאסי.
עדי קול: אני מכירה את הסיפורים.
עדי קול: היה המקרה הראשון שדיברנו עליו עם אייל.
עדי קול: שלושה מקרים, תלמידים שלי, כל מי שלמד באוניברסיטה מטופל רווחה, כולם מגיעים מרקע של התמכרויות, אלימות במשפחה.
<חיה אדלר: מצבים כאלה הם מובהקים.
עדי קול: האימא ברחה והיא במעון לנשים מוכות, הייתה שם כמה חודשים וחזרה הביתה, היא עובדת בקושי, חיה בדרך כלל אצל אימא שלה, שלושה ילדים שמגיעים לצבא ואין לך דרך לדעת את זה.
עדי קול: כל מה שהיא ביקשה היה עזרה שהילדה תצא הביתה.
עדי קול: אני מנסה להבין איך אנחנו יודעים על אלה שהם לא מקרי הקצה.
<חיה אדלר: הפרט שיבוא ללשכת גיוס ולא יספר ולא ישתף, אכן קשה לנו מאוד לאתר אותו.
<חיה אדלר: אחד שהוא לא מובהק – פנימיית רווחה וכולי – אם הוא לא מספר, אין משהו שמחולל את התהליך אלא אם כן אתה חוקר אותו.
<חיה אדלר: משהו צריך להתחיל את התהליך בו אנחנו מבינים שיש בעיה וצריך לטפל בה.
עדי קול: אני מנסה לחשוב אולי בית הספר יעביר.
<חיה אדלר: במדורי הקהילה של מיתב, של הבקו"ם מדברים עם הפנימיות בדיוק במקום הזה.
<חיה אדלר: בית ספר רגיל בו יש בעיות כלכליות ובעיה משפחתית, אם החייל לא מדווח עליה, שם מתחיל התהליך בדרך כלל.
עדי קול: דין כנפו הרי דיווח.
<חיה אדלר: זאת כבר שאלה איך טיפלו ואיזה אישורים הוא הביא.
עדי קול: אני אשמח שתהיה לכם איזושהי אינדיקציה.
עדי קול: ברווחה אנחנו קוראים לזה – ואני מטפלת בזה הרבה – אורות אדומים.
<חיה אדלר: את יודעת שגם לא כולם מגיעים למשרד הרווחה.
עדי קול: נכון ועדיין יש כאלה שמגיעים לרווחה ואתם לא יודעים עליהם.
<חיה אדלר: אין מישהו שמעדכן אותי ואומר לי שאלה האנשים שמתגייסים השנה והיו ברווחה.
עדי קול: ברור לי שלא.
עדי קול: אני רק מנסה לחשוב מה אנחנו יכולים לבקש, עוד דבר שאנחנו יכולים לבקש מהחייל כדי שיקל עליו.
<חיה אדלר: יש מלש"בים שאומרים שהם רוצים להגיע ליחידה הקרבית הזאת וחושבים שאם הם יגידו שהאבא צריך עוד השלמת הכנסה, הם לא יגיעו לשם.
עדי קול: מה אנחנו יכולים עוד לבקש לפני כן כדי שנאתר יותר?
עדי קול: אין לי תשובה לזה.
<בועז מייזל: יש לזה פתרון פשוט.
<בועז מייזל: אם הפרט לא רוצה לדווח, שלא ידווח, אבל אם הוא כבר מוכר על ידי רשויות הרווחה, כשם שרשויות הרווחה יודעות לשלם – לדוגמה, לאח שלי שהוא קטוע יד משלמים איזושהי קצבה – עבור חייל שמתגייס לצבא והוא מדווח ברשויות הרווחה והוא מוכר ברשויות הרווחה, שמשרד הרווחה ישלם קצבה למשפחה.
עדי קול: קצבה למשפחה של חייל.
<בועז מייזל: למה לא?
<בועז מייזל: זה פותר את הבעיה של הקישוריות ואת החוק.
עדי קול: כולנו מסכימים עם בועז.
עדי קול: אם זה יכול לקרות?
עדי קול: אין כסף.
<חיה אדלר: אני יודעת דרך התשמ"ש שכאשר הורה מגייס ילד, הוא ממשיך להחשיב אותו קטין מתוך הרציונל הזה, אבל זה ביטוח לאומי וזה עניין אחר.
<חיה אדלר: זה מביא אותי לסיפור הנתונים לגבי המצב הסוציו אקונומי וכולי.
<חיה אדלר: סוגיית האיתור, בסוף, איך שלא תצמצמי את הקבוצות, מי שיבחר לא לדווח, אני לא אדע עד שהוא לא מתחיל לדווח ולכן אנחנו מקפידים גם בשלב המלש"ב לפזר בבית הספר מידע וכל האלמנטים שהם בשלב המלש"ב.
<חיה אדלר: גם בשירות יש ראיונות והכול כדי לנסות לאתר את האוכלוסייה בזמן.
<חיה אדלר: אלה שלא מוכרים ברווחה, הכי קשה להגיע אליהם.
עדי קול: זה אחד הדברים שניסיתי לאתר.
עדי קול: נפגשתי עם אלעזר שטרן ושאלתי אותו אם הוא מכיר את המוסד הזה ואיך הוא עובד ושיגיד לי איך אני יכולה לדעת מה קורה כאשר חייל כזה בסטי"לים פתאום אומר שהוא לא דיווח קודם כי הוא רצה להגיע לשם, כמה זמן זה לוקח.
עדי קול: תגידי לי כמה זמן.
עדי קול: פקידת הת"ש לא הייתה והזמן עובר.
עדי קול: אני שמעתי הערכה על בין שלושה לשישה חודשים.
<חיה אדלר: זה לא תקין וזה לא אמור להיות.
עדי קול: אני יכולה לקבל משפרה ושפרה באמת עושה עבודת קודש והיא נלחמת בצורה משוגעת על הדברים שחשובים לה.
עדי קול: אני כחברת כנסת, התפקיד שלי לפקח באיזשהו אופן על הגוף הזה שנקרא צבא.
עדי קול: שאלתי כמה זמן זה לוקח ומה התהליך.
עדי קול: שאלתי את אותו בן אדם שהיום אומר שהוא לא יכול יותר, הגיעו מים עד נפש, הוא הולך כבר למש"קית ת"ש שלו והשאלה היא כמה זמן עובר עד שהוא מגיש את הטפסים וכל הפרוצדורה.
עדי קול: הבנתי שיש כסף שהוא יכול לקבל מיד.
<חיה אדלר: אנחנו ביזרנו את כל הכלים לרמת היחידה, חוץ מהבודד החריג, נקרא לו כך.
<חיה אדלר: מי שחסר עורף משפחתי.
<חיה אדלר: זה מתוך רציונל שלמדיניות הזאת צריך להיות משהו אחיד שמסתכל על כל הצבא.
<חיה אדלר: את זה אני שמה רגע בצד.
<חיה אדלר: כל הכלים נמצאים בחטיבה.
<חיה אדלר: חייל בגדוד מגיש בקשה לתשמ"ש או לבודד, ואנחנו מזהים שיש מצב כלכלי קשה, גם אם ההכרה כחייל בודד שלו אמורה לקחת עכשיו חודש עד שהוא יביא את האישור ועד שיגישו אותו.
<חיה אדלר: שפרה, אל תעשי לי כך.
<שפרה שחר: לא דיברתי.
עדי קול: נכון, אבל גם זה דיבור.
עדי קול: יש משהו לא מכבד בגישה שלך.
<שפרה שחר: התכוונתי לגבות את חיה בהרבה דברים.
עדי קול: זה שאת מכירה סיפורים אחרים לא אומר שלא נעשה כאן מאמץ גדול.
עדי קול: תני לה לדבר בלי תנועות ואחרי כן ידבר הקמצ"ר ובסוף ניתן לך אפשרות להתייחס.
עדי קול: אם את רוצה לומר משהו, טריק שלימדו אותי, תכתבי.
<שפרה שחר: עכשיו כתבתי.
עדי קול: אבל עם כבוד לעבודה שהם עושים.
<שפרה שחר: יש לי הרבה כבוד.
<חיה אדלר: ביזרנו את הכלים מתוך כוונה שהתהליך יהיה הכי קצר שאפשר.
<חיה אדלר: אגב, בעיקר הפתרונות המידיים כמו שאמרת.
<חיה אדלר: יש מענקים.
<חיה אדלר: יש כלים בגדוד, למג"ד, שזה נכנסת לראיון ואתה יכול לצאת.
עדי קול: לא לוקח זמן עד שמגיעים למג"ד?
<חיה אדלר: למג"ד זה למג"ד ולסגל ת"ש שלו, לשליש ולכל מי שמתחתיו שיודע לתת את זה במידי.
<חיה אדלר: עיש כלים מידיים.
<חיה אדלר: מה שמטריד אותך בזמן שזה לוקח, אלה הדברים הגדולים.
עדי קול: הערכה של שלושה עד חמישה חודשים, לא אמורה להיות.
<חיה אדלר: לצערי יש מצבים כאלה.
<חיה אדלר: החוקים מדברים על גג חודש וזה לא אמור להיות יותר.
<שלומית אבינוח: למי פונים?
עדי קול: למי פונים כשזה מתחיל להתעכב?
<שלומית אבינוח: מה הכלים של החייל?
<חיה אדלר: לפרט.
<חיה אדלר: יש לו מפקדים וכשזה לוקח הרבה זמן, זה יכול לנבוע מכמה דברים.
עדי קול: אני חייבת לומר לך שהמיילים שקיבלתי אחרי הישיבה היו של מפקדים.
עדי קול: כתב לי אחד שהיה מפקד והוא נתן כסף מכספו.
עדי קול: הוא כותב שכשהוא היה יוצא לסוף שבוע, היה שואל את ההורים שלו מה יש להם בבית כדי להביא.
עדי קול: זה המפקד והוא אומר שהוא לא ידע מה לעשות.
עדי קול: הוא היה מ"מ.
<חיה אדלר: אני לא רוצה שהמ"כ והמ"מ ייתנו כסף מהכיס שלהם ולכן אני שמה כלים כאשר מעל 300 מיליון שקלים בשנה מושקעים בזה.
<חיה אדלר: כן חשוב להגיד לך שכשזה מגיע לשלושה וחמישה חודשים, אלה תקלות.
<חיה אדלר: זה לא אמור להיות כך ואכן יש תקלות כאלה.
עדי קול: לא הדפסתי את כל המכתבים שקיבלתי, אבל שלחו לי מפקדים מכתבים.
<שלומית אבינוח: הם מקבלים רטרואקטיבית?
<חיה אדלר: כשיש רטרואקטיביות, זה מעיד על תקלה שנעשתה בדרך ומבחינתי אני רוצה לעשות את הדברים הרבה יותר בזמן.
<חיה אדלר: יש המון דברים שמשולמים רטרו.
<חיה אדלר: רטרו קיים אבל רטרו מבחינתי הוא לא הפתרון.
עדי קול: אבל רטרו קיים?
<חיה אדלר: רטרו קיים.
עדי קול: קשה לי לנסות ולראות היכן אני יכולה לעזור כאשר הנהלים אומרים שזה חייב להיות חודש אבל הסיפורים הם באמת בלתי נסבלים.
עדי קול: אני מקבלת לפייסבוק שלי, שזה כלי מטופש, את הסיפורים.
עדי קול: ראית את הסיפורים שאנשים כתבו.
<חיה אדלר: ראיתי.
<חיה אדלר: ראיתי גם את הכתבה בטלוויזיה שגם יושבת מש"קית ת"ש ואומרת.
<חיה אדלר: אני יודעת.
<חיה אדלר: זה כמו שתיקחי עכשיו את הסוציו אקונומי שיושב בכלא ואת תעשי תמונת מראה לסוציו אקונומי שהם לוחמים והם שורדים בשרות משמעותי וקרבי וממשיכים לקצונה.
<חיה אדלר: יש כאלה ויש כאלה.
עדי קול: יש אנשים עם כוחות יותר גדולים.
עדי קול: נעזוב לרגע את הנהלים, אני שואלת אותך, מבחינת הלב שלך כמו שאומרים בארץ נהדרת, מה את היית חושבת שהצבא יכול עוד לעשות?
עדי קול: איפה חסר?
עדי קול: אני אלך לשר הביטחון, אני אקבע את הפגישה אבל תגידו לי איפה אנחנו יכולים לעשות יותר.
עדי קול: הדיון שלי בשבוע שעבר כאן, חבל שלא היית כאן, לגבי קצבת שירותים מיוחדים שלא ניתנת מתחת לגיל 18 בישראל.