GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בועז מייזל: זה לא בא להציג את זה כאילו מבחינתי זה אירוע.
<עומר לנציאנו: כל הצנרת שם חלודה.
<גולן מימון: אני אומר שאנחנו צריכים לבדוק.
<גולן מימון: אנחנו צריכים לאפשר להם מים כל הזמן בלי שום מגבלה.
<גולן מימון: זה אחד הדברים שאמרתי שאנחנו נמצאים בתהליכים.
<גולן מימון: זה נשמע נורא רחוק אבל אני מקווה שבסוף זה יצא לפועל, הכלא המרכזי בעוד שנתיים וחצי.
<גולן מימון: בעזרת השם נצליח להקים כלא וזה יהיה בגלל שהתשתיות של בתי הכלא, בלי עין רעה.
עדי קול: אני נמצאת כאן תקופה קצרה אבל אני כן רואה שינוי.
עדי קול: אני חדשה ואני באמת מעריכה את זה.
<שפרה שחר: חלק זה בזכותי.
עדי קול: אני ממש חדשה.
עדי קול: עליתי על העגלה שלכם אבל אני באמת רואה שעושים שינויים ואני מעריכה את זה.
<שפרה שחר: מה עם השאלה המתבקשת, אם 14 אלף נכנסו לכלא – ועל זה אין ויכוח, 14,042 בשנת 2012 – השאלה היא למה זה הפתרון.
<שפרה שחר: הרי אנחנו אומרים שאלה לא עבריינים.
<שפרה שחר: ה-15 אחוזים שאתה אומר לי בגין סמים, טפלו בהם ביד קשה.
<שפרה שחר: לא יודעת, לא נכנסת לזה.
<שפרה שחר: אני לא רגילה לטפל בעבריינים.
עדי קול: האם נשקל פתרון אחר לאנשים האלה?
<שפרה שחר: בסוף זה כלכלי.
<שפרה שחר: בסוף אלה אנשים שבאיזושהי פינה בחיים נמצאים שם.
<שפרה שחר: הבנים שלי לא היו בצומת הזאת והבנים של רובנו לא היו בצומת הזאת בה הם היו צריכים ביום ראשון בבוקר להחליט – ואני מכירה המון חיילים – האם הולכים לבסיס או יוצאים לעבוד כי ניתקו את החשמל בבית, כי אימה בוכה שאין לה שכר דירה לשלם.
<שפרה שחר: רובנו לא היינו בצומת הזאת ואני לא יודעת מה היינו בוחרים.
<שפרה שחר: אני לא יודעת מה הייתי בוחרת.
<גולן מימון: רק שאלה אחת, והיא לא בציניות.
<שפרה שחר: אנחנו ממש לא בציניות כאן.
<גולן מימון: מה את אומרת?
<גולן מימון: מה דעתך?
<שפרה שחר: אני טוענת שיש פתרון אחר.
<שפרה שחר: להוסיף אלף שקלים בחודש לחיילים, שני שלישים יצאו מהמעגל הזה.
<שלומית אבינוח: הוא לא איש הכסף.
<שפרה שחר: נניח שחמישים אלף חיילים בצה"ל הם עניים היום ויש להם מצוקה כלכלית כזאת או אחרת, תוספת של אלף שקלים לחודש תקטין לשליש את אלה שצריך לתת להם טיפול ת"ש ואז טיפול ה-ת"ש גם יהיה יותר טוב ומש"קיות ת"ש יהיו פחות עמוסות.
עדי קול: הוא לא איש הכספים.
עדי קול: תילחמו על זה.
עדי קול: במדינה הזאת יש עוגה שצריך לחלק אותה.
עדי קול: יש דברים נוראיים ואני שומעת כאן יום יום על ילדים שמתעללים בהם, ילדים שעוברים הטרדות מיניות נוראיות ואין להם איפה לגור.
עדי קול: אני לא צריכה לספר לך את כל המצוקות.
עדי קול: לך יש מצוקה ויש עוד מצוקות ועוד מצוקות ובסוף יש עוגה וצריך לקבל החלטות.
עדי קול: בסדר, את תילחמי וזה התפקיד שלך, ואנחנו כאן, מקבלי ההחלטות, צריכים לעשות את החלוקה.
עדי קול: בעיניי הכול מתחיל כאשר רוב הילדים המתקשים בצבא, התקשו גם קודם.
עדי קול: הם התקשו במערכת החינוך, התקשו בכל מסגרת ואני אומרת שיש גופים שלא מדברים אחד עם השני.
עדי קול: במשך שנים אני עבדתי עם קידום נוער ואני עובדת שנים עם שירות המבחן, אני לא יודעת אם נפתחו להם תיקים קודם ורוב הזמן אתם לא יודעים עליהם.
עדי קול: אתם לא יודעים איך טיפלו בהם בשירות המבחן.
עדי קול: הבעיה היא שמערכת שיפוט הנוער היא מערכת שמסתכלת על שיקום ואז בגיל 18 – ענישה.
עדי קול: באמצע יש אתכם ואני חושבת שצריך להיות דיאלוג בין המערכת הזאת של השיפוט האזרחית ביניכם כדי לראות מה עושים.
עדי קול: בשירות המבחן אני מעבירה קבוצות, אני שולחת אותם ללמוד משפטים.
עדי קול: אני המצאתי תכנית שיקום נוער עבריין באמצעות לימוד משפטים.
עדי קול: המצאתי אותה בשנה הראשונה שלי במשפטים ועכשיו זה עובד כבר עשרים שנים.
עדי קול: נערים בצו של בית משפט מקבלים קורס במשפטים.
עדי קול: כדי להבין את החוק, את הרציונל, מה הם עשו, מה העונש על זה, איך הם יכולים למשל לדעת לקבל חנינה.
עדי קול: מגיעים אליכם אנשים ואני חושבת שיש הרבה מקרים שאם לא תתנגשו אתם כך – לא אתם אלא המערכת, החדר שהוא קורא לו כליאה הוא התנגשות מבחינתו – זה דורש המון כוח אדם, המון מחשבה והמון חשיבה שהיא יותר טיפולית ופחות ענישתית.
עדי קול: יכול להיות שבהרבה מהמקרים האלה, לקחת אותם ולא לשים אותם בכלא, אתם עושים שירות.
עדי קול: הוא טבח?
עדי קול: שיהיה טבח.
עדי קול: שיעשה שירותים תחת תנאים אחרים ולא בהרגשה שעכשיו אתה עבריין.
עדי קול: שוב, זאת אולי אמירה נאיבית מבחוץ, אבל אני כבר שנים עובדת עם עבריינים ואני חושבת שהמדינה הוכיחה באופן מוחלט – ולכן הקמתי את השדולה למשוללי חופש – שהיא לא יודעת לשקם.
עדי קול: הרצדיביזם מטורף.
עדי קול: אם אתה מסתכל על נערים, הוא עומד על משהו כמו שבעים אחוזים שהיו וחזרו לכלא.
עדי קול: כל מערכות הכליאה שלנו לא יודעות לשקם.
עדי קול: בכלא יש שני אגפי שיקום, אגפים מדהימים שאני מבקרת בהם באופן קבוע – יש לי אסירים שאני מתכתבת אתם – אגף שמגיעים אליו אחרי המון זמן בכלא, אחרי שעברת את כל הוועדות, אחרי שהוכחת את עצמך, ואז יוצאים לעבוד, אז לומדים, אז עובדים אתך על קדימה, על מה אתה רוצה לעשות.
עדי קול: שמישהו ישאל את עומר מה יעשה אחרי?
עדי קול: מה יעשה מחר?
עדי קול: נגיד תהיה ועדת אי התאמה שתשאל מה הוא יעשה אחר כך.
עדי קול: יכול להיות שלפעמים עדיף להישאר.
עדי קול: תשאלו אותם מה האלטרנטיבה.
<שפרה שחר: כי הם לא מודעים לכך שהתנהגות חמורה רעה שוללת מהם המון דברים.
<שפרה שחר: קשה להם אחר כך למצוא עבודה באזרחות.
עדי קול: אני אומרת לך את זה כי הלב שלך במקום הנכון ואני אומרת שיש לך ניסיון רב.
עדי קול: לעצור את החייל הזה ואת המקרה האסור ששמעתי עליו על חייל במקום אחר שעשה כל מיני דברים – מזעזע.
<גולן מימון: אתמול הלכתי לישון ב-2:30 בגלל הירי.
עדי קול: מישהו צריך להסתכל בעיניים אחרות שאומרות שאלה לא עבריינים אלא אלה חיילים שניסו ולא הצליחו.
<שפרה שחר: הם לא יכולים להצליח להסתדר בסכום שהם מקבלים.
עדי קול: עזבי את הכסף.
<שפרה שחר: אבל זה הדבר.
עדי קול: די עם הכסף.
עדי קול: אני מכירה את הסיפור הזה.
<מיתר יורביץ: אני מסכים עם שפרה.
עדי קול: במקרה שלך.
<מיתר יורביץ: יש עוד הרבה אנשים שאני מכיר.
<שפרה שחר: אם היה לו עוד אלף שקלים לחודש, הוא לא היה מגיע למקום הזה.
עדי קול: אני לא בטוחה שעוד אלף שקלים היו עוזרים לך.
עדי קול: היו מקלים.
<מיתר יורביץ: מקלים מאוד.
עדי קול: מקל מאוד.
עדי קול: מסגרת היא דבר קשה, מסגרת צריך ללמוד איך להתמודד אתה.
עדי קול: אני הייתי ברחוב הרבה זמן וקשה מאוד להתמודד עם הצבא.
עדי קול: אני לא הייתי חיילת טובה, וזה שלא הייתי בכלא, זה נס רפואי.
עדי קול: יש לי מיליון רעיונות אבל לא יודעת איך זה מסתדר עם הצבא.
עדי קול: אני שואלת אם מישהו פעם שאל את עצמו.
<גולן מימון: אני אומר שכל רעיון, כל הליך שיקטין את מספר השוהים בכלא ויאפשר ליותר חיילים לשרת שירות משמעותי או תקין, הוא מבורך בעיני.
<גולן מימון: אני סבור ש-22 אלף אנשים בשנה, 22 אלף חיילים בשנה, זה מספרים עצומים שהם לא נמצאים בשירות וזה בעת הזו שחסרים חיילים.
עדי קול: יש מעון של חסות הנוער.
עדי קול: אתה מכיר את זה?
עדי קול: זה שלב ביניים.
עדי קול: הוא לא כלא.
עדי קול: אומרים לו שהוא כאילו בכלא, אבל הוא לא.
עדי קול: אתה מפסיד אותם.
עדי קול: אלה אנשים שיכלו לשרת באופן כזה או אחר.
עדי קול: הם יכלו לעשות חלק מהתפקידים שחסרים במגבלות אחרות.
עדי קול: בוא נעשה שלב שהוא לא כלא והוא אומר שניתן להם הזדמנות.
<גולן מימון: אגב, בחלק מהמקרים קוראים לזה ריתוק.
עדי קול: זה לא ריתוק.
<גולן מימון: אם משאירים אותו בתוך הבסיס שלו, יכול להיות.
<שפרה שחר: המג"דים בדרך כלל מקלים כל עוד הם יכולים.
<שפרה שחר: אני חייבת לומר שהמג"דים ממש לא ממהרים לשלוח חייל אלא רק בקצה של הקצה ולפעמים למען יראו ויראו כי יש לו עוד עשרה נפקדים והוא חייב להראות.
עדי קול: עומר, לך יש רעיון?
עדי קול: אתה היית שם.
עדי קול: יש לך רעיון אחר?
<עומר לנציאנו: רעיון למה?
עדי קול: הצבא צריך כמה שיותר אנשים.
עדי קול: מגייסים את החרדים עכשיו כי צריך ידיים עובדות.
עדי קול: ברגע שמישהו הולך, חסרים לו אנשים והוא רוצה הרתעה וכל מיני תשובות כדי שישרתו.
עדי קול: זה האינטרס שלו.
עדי קול: אני אומרת לו שיכול להיות שלשים אותך בכלא לא היה פתרון.
עדי קול: השאלה אם בעיניך יש פתרון אחר.
<עומר לנציאנו: יכול להיות שכן.
<עומר לנציאנו: הפתרון האישי שלי היה משהו אחר.
<עומר לנציאנו: אצלי זה היה יותר קרוב לאזור של הבית.
<עומר לנציאנו: כל פעם הייתי הולך מרמת הגולן לעזה עם גולני.
<שפרה שחר: הוא ביקש שירות קרוב.
עדי קול: השאלה אם יש איזושהי הסתכלות.
<מיתר יורביץ: אני חושב שההתייחסות של צה"ל לחיילים היא פשוט לא נכונה כי הם כאילו באים ממקום של כוח, שרוצים לשים אותך עכשיו במקום ולתקוע אותך.
<מיתר יורביץ: למה שלא תשלחו אותי הביתה?
<מיתר יורביץ: גם כך אתם לא משתמשים בי.
<מיתר יורביץ: תורידו לי מהמשכורת, אבל שאני אוכל לעבוד בבית.
<מיתר יורביץ: למה שישימו בן אדם במקום שהוא לא יכול לעבוד?
עדי קול: זה חוזר לשאלה של מי צריך לעבוד, מי צריך להיות קרוב לבית.
עדי קול: צודקים.
עדי קול: מניעה זה תמיד יותר חשוב ועדיין אני זורקת לך את השאלה.
עדי קול: אתה מכיר את המערכת הזאת מלפני ולפנים ואולי יש דברים שאפשר ללמוד מהמערכות המקבילות האזרחיות, ואולי לא.
עדי קול: אולי צריך לחשוב על פתרון אחר.
עדי קול: אני לא יודע שאם זה שעכשיו שמנו עליו את התווית הזאת של עבריין, כי יש לו תווית של עבריין, זה מה שרצינו.
<גולן מימון: רישום פלילי.
עדי קול: רישום פלילי.
עדי קול: על זה אני מדברת.
עדי קול: אם הוא ירצה ללמוד משפטים – חס וחלילה, לא ממליצה על המקצוע – הוא לא יוכל.
<שלומית אבינוח: גם כנהג הוא לא יכול.
עדי קול: סגרנו בפניו היום הרבה דלתות.
עדי קול: יש הרבה דברים שהוא לא יכול לעשות והשאלה אם זאת הדרך בה אנחנו רוצים.
עדי קול: אני חושבת שצריך לשנות את החוק כדי שזה לא יהיה במצטבר.
עדי קול: מי שהורשע לתקופה של מעל שלושה חודשים, בסדר, אני מבינה, אבל לא מצטבר.
<קטיה אומנסקי: חשוב להבין שגם הפרקליטות הצבאית מטפלת בכל הנושא של הרישום הפלילי.
<קטיה אומנסקי: יש לו אפשרות לפנות למדור חנינות בבית הספר למשפט.
<קטיה אומנסקי: הרשעה בבית דין צבאי גוררת רישום פלילי.
<קטיה אומנסקי: את הרישום הפלילי הזה ניתן לבדוק על ידי בקשת חנינה מהנשיא.
<קטיה אומנסקי: ניתן גם לפנות לבית הספר למשפט למדור חנינות בפרקליטות הצבאית.
<קטיה אומנסקי: תיכנס לאתר הפרקליטות הצבאית שהוא מאוד מאוד ידידותי ומאוד מאוד עוזר.
<גולן מימון: העניין המצרפי הזה של קצין שיפוט בכיר, כשזה עובר את השלושה חודשים, הוא בעייתי.
<גולן מימון: אם מישהו מקבל שלושה חודשים, זה אומר שזה חמור.
עדי קול: אבל אם זה היה במצטבר שלושה חודשים, זה לא בהכרח חמור.
<גולן מימון: זאת סוגיה שכדאי לגעת בה.
עדי קול: היום רישום פלילי למי שקיבל מעל שלושה חודשים, זה חמור, אבל אם זה במצטבר, זה לא אומר שהוא איש רע.
עדי קול: היום המצב הוא כזה אבל אנחנו צריכים לתקן.
עדי קול: זה אחד הדיונים הארוכים.
עדי קול: אני מתנצלת אבל זה חשוב לי מאוד וזאת הזדמנות.
<קטיה אומנסקי: אני רוצה להוסיף דבר נוסף בנושא של הסנגוריה הצבאית.
<קטיה אומנסקי: היה מוסד בצבא שנקרא סנגוריה צבאית והיא יודעת לתת שירות מעולה לנאשמים ולאסירים.
<עומר לנציאנו: אני הייתי מטופל דרך הסנגוריה הצבאית.
<עומר לנציאנו: פעמיים.
עדי קול: אתה אומר שזה שירות מעולה?
<עומר לנציאנו: אני הייתי מטופל על ידי מתן והוא עזר לי מאוד.
<עומר לנציאנו: הוא בצפון.
<שלומית אבינוח: כל אחד זכאי להיעזר בסניגור?
<קטיה אומנסקי: כל אחד זכאי להיעזר בסניגור צבאי.
<שפרה שחר: מתן התקשר אלי כדי שאני אכתוב מכתב.
עדי קול: הוא תמיד התקשר אליך.
עדי קול: את מבחוץ והוא צריך טיעונים.
עדי קול: למה את מתלוננת על זה?
<שפרה שחר: לא, אני לא מתלוננת.
<שפרה שחר: הוא עשה עבודה מצוינת אבל בסוף הוא השתחרר על התנהגות רעה וחמורה.
<שפרה שחר: אני הרגשתי רע שכתבתי את המכתב.
עדי קול: זה מה שיש לו.
עדי קול: אלה ההגדרות שיש לו.
עדי קול: צריך לשניות את ההגדרות שיש לו.
<בועז מייזל: הוא היה הסניגור שלו, לפי בקשתו.
<בועז מייזל: אחרת הוא לא היה עולה לוועדה הזאת.
<שפרה שחר: אבל תראה איזה נזק זה עשה לו.
<בועז מייזל: זה החוק.
<בועז מייזל: זה היה לפי בקשתך.
עדי קול: את החוק צריך לשנות.
<קטיה אומנסקי: השירות שנותנת הסניגוריה הצבאית הוא בחינם.
<קטיה אומנסקי: זה ניתן לכל חייל שעומד כנגדו כתב אישום.
<קטיה אומנסקי: לעניין הדין המשמעתי שזה הצד השני שהחיילים נכנסים לכלא, יש מה שנקרא מדור דין משמעתי בבית הספר למשפט וחיילים פשוט פונים לשם, אומרים שהמפקד נתן להם עונש כזה וכזה.
<שלומית אבינוח: איך החיילים יודעים לפנות לשם?
<קטיה אומנסקי: בכלא.
<שלומית אבינוח: לפני הכלא.
עדי קול: בפעם שעברה אמרנו שהם לא יודעים מספיק את מספרי הטלפונים של הקפ"צ.
עדי קול: הם אכן לא מכירים.
עדי קול: קיבלתי תשובה מבועז שאומרת שזה תלוי בכל כלא אבל לא קוראים.
<בועז מייזל: לא בכל כלא.
<בועז מייזל: בפלוגה.
עדי קול: נכון, סליחה.
עדי קול: צריך להנגיש ידע של דבר אחד.
עדי קול: ישב כאן מנכ"ל משרד המשפטים הפורש ודנו בסיוע משפטי של המדינה.
עדי קול: לכל אזרח מגיע סיוע משפטי אבל רוב האנשים לא יודעים.
עדי קול: ביקשנו אם אפשר שכאשר בן אדם מקבל את כתב התביעה שלו, שיהיה כתוב שמגיע לו, שיפנה.
עדי קול: נאמר לי לא.
עדי קול: אז בא המנכ"ל ואמר, בסדר, אנחנו הולכים לעשות את זה.
עדי קול: למה שלא יהיה כתוב בכתב התביעה שיש סניגוריה משפטית?
<קטיה אומנסקי: יש שילוט על מדור הדין המשמעתי.
<שלומית אבינוח: לא בשילוט אלא בכתב התביעה עצמו ייאמר שהוא זכאי להסתייע בסניגור הצבאי.
<קטיה אומנסקי: לרוב אין נאשמים שהם לא מיוצגים.
<קטיה אומנסקי: גם השופט, האינטרס שלו שהנאשם יהיה מיוצג.
עדי קול: אני מבינה שיש היום דרך שאתם מפרסמים בה.
עדי קול: המציאות אומרת שכל החיילים שמגיעים אליך לא יודעים.
<קטיה אומנסקי: מי שמגיע לבתי הדין הצבאיים, לרוב הוא מיוצג.
עדי קול: מיוצג אבל הם לא הכירו בבית הספר למשפטים.
<קטיה אומנסקי: בית ספר למשפט צבאי, מדור הדיון המשמעתי.
<עומר לנציאנו: אני יכול לגשת לשם?
<קטיה אומנסקי: אתה יכול להתקשר, אתה יכול לשלוח מכתב.
עדי קול: אנחנו נקיים עוד דיון נוסף כי יש לי דברים שאני רוצה לבקש.
עדי קול: בכלא יש תיבת תלונות, נכון?
<בועז מייזל: כן.
<בועז מייזל: לכל מ"פ.
עדי קול: למשל החלודה במים, למה אנשים לא פונים?
<עומר לנציאנו: אני פניתי כמה פעמים.
<עומר לנציאנו: זה משהו בתשתיות של הכלא עצמו.
<בועז מייזל: בהמשך למה שהוא אומר, כאשר חייל כלוא רוצה להגיש קבילה לנציב קבילות החיילים, הוא מגיש את זה באותה תיבות פניות וזה מגיע תוך 24 שעות.
<עומר לנציאנו: תיבת התלונות ל-מ"פ, אף אחד לא פותח אותה.
עדי קול: כשאני פונה לנציב קבילות החיילים, זאת חייבת להיות קבילה?
<בועז מייזל: לא.
עדי קול: מכתב שלי לא הופך להיות מיד קבילה.
<בועז מייזל: פנייה לקצין קבילות חיילים, זאת תלונה.
עדי קול: זה מרגיש כמו שהגשת תלונה רשמית אבל אז אתה מפחד לעשות את זה.
<קטיה אומנסקי: אסור להם להסתכל בפנייה.
<בועז מייזל: אנחנו לא מסתכלים בה.
<בועז מייזל: היא סודית.
<עומר לנציאנו: לי אמרו שהם חייבים לבדוק ולפתוח אותה.
<עומר לנציאנו: זה מה שאמרו לי כשאני הייתי בכלא.
<שפרה שחר: אולי בגלל זה לא פונים.
עדי קול: קודם כל, אם יש עוד רעיונות, תפנו.