GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: נח, בבקשה.
עדי קול: תציג את עצמך לפרוטוקול.
<נח רם: שמי נח רם, מאמן שחייה כ-50 שנה.
<נח רם: אני רוצה לפתוח בזה שמוועדת ההיגוי של בניית הבריכה לא הוזמן אף אחד מהתאחדות הספורט לנכים.
<נח רם: בפרוטוקול הקודם נאמר שהוזמנו.
<נח רם: אבל לא הוזמנו.
<נח רם: ד"ר רוני בולוטין שהיה מנכ"ל ההתאחדות ואני פנינו לוועדה להופיע בפניה ולדבר על ההשגות ועל הצרכים של הנכים.
<נח רם: הוזמנו לוועדה פעם אחת ובאנו.
<נח רם: אחד האדריכלים שהיה שם אמר, אתם מתפרצים לדלת פתוחה כי ביציע המרכזי אנחנו מכינים 12-10 מקומות לנכים שיוכלו לשבת ולצפות בתחרות.
<נח רם: אמרתי, סליחה, אנחנו באנו בשביל להשתמש בבריכה, לא בשביל לצפות, ופירטנו מה אנחנו צריכים.
<נח רם: אמרנו שבעיני רוחנו אנחנו רואים את אליפות אירופה לנכים מתקיימת בארץ בהשתתפות של כ-500 שחיינים שמתוכם כ-200 על כיסאות גלגלים; מתוך המלווים שהם עוד כ-200 איש עוד כ-50 על כיסאות גלגלים.
<נח רם: כלומר על שטח הבריכה בזמן התחרות אם תהיה אליפות אירופה צריכים כ-250 איש לנוע על כיסאות גלגלים.
<נח רם: הם צריכים מעברים, הם צריכים שירותים, הם צריכים גישה וכניסה לבריכה, יציאה מהבריכה – הכול בהתאם לסטנדרטים העולמיים.
<נח רם: יש בריכות רבות שזה קיים בהן.
<נח רם: במקרה הזה אחד האדריכלים אמר שהדרישות הן יותר מ-10-8 מיליון דולר מהתקציב, והם לא יוכלו לעמוד בזה.
<נח רם: אנחנו אמרנו שזה חוק בישראל שלנכים צריך גישה כמו לאחרים.
<נח רם: אז הם אמרו, אז עוד נראה.
<נח רם: עכשיו אנחנו רואים, ואני עובר למה שאנחנו רואים.
<נח רם: נכים אינם יכולים להשתמש בבריכה כי המעבר מחדרי השירות שהם מועטים ביותר אל הבריכה הוא 1.26 מטר בזמן שצריך לפחות 1.5 מטר כדי ששתי עגלות נכים יוכלו לעבור אחת מול האחרת.
<נח רם: אם יגידו שהמומחה ממליץ על רמזור שאחד עובר והשני עוצר, אז מקובל, אבל שיהיה הסדר.
עדי קול: או ילדים כאלה מבטיחות בדרכים.
<נח רם: נכון, מבתי הספר יבואו לשם.
<נח רם: הבריכה מסודרת בצורה כזאת שמשחים מסוימים מתקיימים מצפון ומשחים מסוימים מדרום.
<נח רם: רוב המשחים מזנקים מדרום, ומצפון רק 50 מטר, למעשה.
<נח רם: שם מכיוון שיש שם גשר יש עוד רמפה, וחסר רק עוד מעלון שאפשר יהיה להעלות את כיסאות הגלגלים למעלה כדי שהנכים יוכלו לגשת לאדן הזינוק שעליו הוא מוצב.
<נח רם: זה לא עולה הרבה, אבל העובדה היא שביקשנו את זה לקראת המכבייה, וזה לא היה – היינו צריכים לשאת את השחיינים בידיים אל אדני הזינוק שלהם.
עדי קול: היום יש?
<נח רם: לא.
<נח רם: אין.
<נח רם: מצד דרום אין אפילו הבמה שעליה אפשר לעלות כדי לגשת לאדני הזינוק.
<נח רם: חייבים לעשות שם את הבמה הזאת.
<נח רם: היא איננה, היא לא קיימת.
<נח רם: אני שלחתי תמונות, אני מקווה שאתם ראיתם אותן - -
עדי קול: המון תמונות, קיבלנו המון תמונות.
עדי קול: אנחנו מפוצצים בתמונות.
<נח רם: אני יכול להראות שוב שלא ניתן לעלות מצד דרום באדני הזינוק.
עדי קול: אבל את זה ראינו, הלכנו לבקר.
<נח רם: אם הגשר נוסע פנימה יש שוב בעיה איך לעלות על הגשר הצפוני כדי לעלות על האדנים.
<נח רם: שוב, צריך את הרמפות הקטנות האלה ולדחוף את כיסאות הגלגלים למטה.
<חנוך בודין: אם אפשר רק להרחיב – נושא מאוד חשוב בתחרויות נכים זה העצמאות של אותו מתחרה.
<חנוך בודין: זאת אומרת לא לכולם יש רשות להגיע עם מלווה.
<חנוך בודין: לפי החוק הבינלאומי, הוא צריך להגיע לבד, אלא אם כן הוא ברמה מסוימת, נכה מאוד קשה, ורק אז למלווה מותר להביא אותו לבריכה ולהכניס אותו למים.
<חנוך בודין: אחרת המלווה, אסור לו להיות בסביבה.
<חנוך בודין: זאת אומרת גם אם הוא הולך עם קביים הוא צריך להגיע לבד, בכוחות עצמו.
עדי קול: אני חושבת שזאת התשובה הנכונה.
עדי קול: פשוט אחת התשובות שאני קיבלתי היא שמצפים שמישהו ילווה אותם ויעלה אותם.
<נח רם: נעבור רגע מהבריכה אל הגישה לבריכה.
<נח רם: יש כמה מגרשי חנייה בתוך וינגייט.
<נח רם: במגרש לנכים בצד הצפוני של הבריכה הישנה, העלייה היא כזאת שנכה אינו יכול לעלות עם כיסא גלגלים למעלה – הוא חייב שידחפו אותו בכוח למעלה.
<נח רם: ליתר המגרשים מצב הגישה עוד יותר חמור.
<נח רם: יש מגרש אחד שנקרא "חנייה מזרחית", במקום שעומדים המאווררים של הבריכה – יש שם חצר מיוחדת שבה יכולים לחנות נכים.
<נח רם: זה בגובה מפלס המים.
<נח רם: שם מסומן "חניית נכים", והם יכולים לגשת משם לבד לשטח הבריכה.
<נח רם: לצערי הרב, בזמן המכבייה כשביקשנו שהמקום הזה יעמוד לרשותנו לא נענינו מסיבות כלשהן, לא חשוב למה.
<נח רם: הייתי צריך לפנות למר לרמן שהוא מנכ"ל ההתאחדות, והוא פנה למנהלת המכון, והיא פנתה לחצרן שיש לו המפתחות, ואכן אישרו לנו במכבייה יומיים מתוך שלושה לעלות לשם.
<נח רם: ביתר הימים זאת הייתה הרפתקה ותלאה בלתי ניתנת לתיאור – לראות איך הנכים סבלו בעלייה למקום.
עדי קול: לא ייאמן.
<נח רם: הפתחים בבריכה – בדרך כלל בבריכות מהסוג הזה יש לחצן שפותחים והדלת נפתחת.
<נח רם: הדלת נסגרת כשהשחיין עובר, ופה לא מצאו לנכון לעשות את זה ולשחיינים מאוד קשה להיכנס דרך הדלתות השונות לשירותים או למעבר בין חדרי ההלבשה לבריכה כי אם הוא על כיסא גלגלים הוא צריך למשוך את הדלת אליו, להספיק לעבור ולהיכנס.
<נח רם: זה דבר בלתי נסבל, בלתי אפשרי, תמיד צריך להיות מישהו.
<נח רם: אחד השחיינים הנכים שלנו שהוא משותק בשתי רגליים ובעל יד משותקת רצה להיכנס לשירותים, היה מאבק אכזרי, הוא הכריע את הדלת, נכנס "להכריע", וטלפן לי – תוציא אותי מפה.
<נח רם: זה דבר בלתי נסבל.
עדי קול: זה עצוב.
<נח רם: אז אמרו לי, נוריד את הלחץ בקפיצים, והדלת תיפתח יותר בקלות.
<נח רם: הלכתי לברר, וביום שישי הורידו את הקפיצים לחלוטין בשירותי נכים.
עדי קול: ביום שישי האחרון?
<נח רם: ביום שישי האחרון הייתי בבריכה, והורידו את הקפיצים לגמרי.
<נח רם: הדלת היא דלת פרפר, והמגבלה של זה היא שהנכה יוצא מהשירותים – כל הריח הולך לסלון של הבריכה מכיוון שהדלת חופשיה.
<נח רם: זה לא פתרון לשחרר את הקפיצים.
<נח רם: מוכרחים לטפל בדברים האלה בצורה מאוד רצינית.
<נח רם: אני לא רוצה להלאות אתכם בעוד בעיות רבות שאנחנו נתקלים בהן.
<נח רם: למשל, בבריכה הישנה היה מנוף שלפני תחרויות היו מתקינים אותו - -
עדי קול: הבנתי שגם היום יש מנוף שנמצא בצד.
<נח רם: כשהייתי בבריכה לא ראיתי אותו, אבל מאוד יכול להיות שלקראת תחרויות נכים יתקינו אותו.
עדי קול: ככה נאמר לי.
<שמואל חיימוביץ': אני ראיתי.
<נח רם: ביום שישי כשהייתי שם לא ראיתי מנוף.
<יצחק גזית: לא ראית, אבל תשאל את שמואל.
<יצחק גזית: הוא גם תרגל אותו.
עדי קול: לשאלת המנוף, אני בדקתי ואמרו שיש מנוף, והוא יותקן בעת הצורך.
<נח רם: ההנחות שמר לרמן עשה לי כשהרשה לי לבוא הנה זה לא להקניט אף אחד על מה שהוא עשה, רק לציין את מה שאין.
<נח רם: את זה אני עושה בסדר, נכון?
עדי קול: לא נכון, הוא לא הקניט.
עדי קול: לא הייתה שום הקנטה.
<נח רם: בבריכה יש מפלסים - -
עדי קול: כיוון שהמפלס השני סגור, קפיטריה לא נפתחה, והחלק העליון עדיין לא בשימוש אנחנו לא מתעסקים בנושא הזה.
עדי קול: אנחנו מניחים שלכשייפתח המפלס השני, הקפיטריה וכל מה שדובר – תהיה נגישות מתאימה.
עדי קול: אני פשוט לא רוצה להיכנס לזה עכשיו.
<נח רם: לא המשתתפים, אלא הקהל שמגיע לתחרות והוא על כיסאות גלגלים – השירותים שלו נמצאים בצד הנגדי לקהל, ואין שם שירותי נכים.
<נח רם: הוא צריך לעבור ולראות שאין לו איך להיכנס לשירותים כי אין שירותי נכים בצד השני.
<נח רם: הוא צריך להיכנס לשירותי הנכים של המשתתפים.
<נח רם: זה דבר בלתי מתקבל על הדעת כי מספר השירותים שיש היא קטנה ביותר.
<נח רם: אז אם בתחרות רגילה, כמו שנעם רוצה לעשות – ואני מקווה שיאשרו את התחרות שם – המשתתפים יוכלו ללכת לשירותים של הבריכה הישנה.
<נח רם: אבל שם יש מדרגות - -
עדי קול: יש האחד שנעול, נכון.
עדי קול: שמענו עליו.
<נח רם: יש שם מדרגות, והנכים לא יוכלו להיכנס לשירותים בבריכה השנייה.
<נח רם: אנחנו בלוח התחרויות שלנו, אליפות אירופה לא נוכל לקיים, כפי הנראה.
<נח רם: ביולי רוצים לארגן את אליפות ישראל קיץ בבריכה בוינגייט; רוצים שהיא תהיה בינלאומית, ואנחנו רוצים להזמין מתחרים מחו"ל.
<נח רם: אנחנו מבקשים שיתקינו את הדברים המינימליים שאני עכשיו דיברתי עליהם לקראת יולי כדי שנוכל לקיים שם את תחרות אליפות ישראל בהשתתפות שחיינים זרים כדי שנביא תחרות לישראל.
<נח רם: אנחנו לא רוצים אליפות אירופה בשלב הזה כי אי אפשר לעשות שם, אבל לפחות תחרות אליפות ישראל לנכים.
עדי קול: מסכימה מאוד.
<נח רם: עוד דבר אחד: אני מבקש להצמיד לאיש שיבוא את ד"ר רוני בולוטין שהוא שחיין רב פעלים עם ניסיון גדול בתחרויות בינלאומיות; הוא יהיה האיש שילווה את הבדיקה של מה שהנכים צריכים למומחה.
<נח רם: כי מי יודע אם המומחה בעצמו הוא מומחה בנכות.
עדי קול: הפרוטוקול רשם את הבקשה שלך.
עדי קול: כיוון שאני לא בית משפט ובדיון הקודם נאמר שד"ר רון בולוטין היה מהאנשים שיצאו לבריכה ובהמלצתו נבנו חלק מהדברים.
עדי קול: חבל שאולי הוא יהיה הבן אדם שיבדוק.
<נח רם: לא נכון, לא נכון.
עדי קול: אז שוב, אני לא בודקת כאן כי זה לא בית משפט.
עדי קול: אני לא יכולה להגיד מי צודק ומי לא.
עדי קול: לכן כשאנחנו חושבים על מי שילווה ויבחן את הנושא הזה שזה יהיה מישהו אובייקטיבי, ואני קיבלתי את המלצתך וזה יופיע בפרוטוקול.
עדי קול: אני מקשיבה היטב.
עדי קול: אנחנו אמרנו בדיון הקודם שהבריכה הזאת הייתה אמורה לשמש גם את הספורטאים הפרא-אולימפיים.
עדי קול: אני יודע שנעשו כל מיני החלטות ברגע האחרון לגבי הוצאות כאלה ואחרות: הרצפה הזזה שהוחלט לא להשקיע בה סכום מאוד גדול ודברים אחרים.
עדי קול: אני לא חושבת שהייתה לנו אפשרות לבחור, האם אנחנו רוצים שהבריכה הזאת תתאים לתחרויות או לספורטאים פרא-אולימפיים או לא.
עדי קול: זה היה המונח, זאת הייתה המטרה.
עדי קול: אם יום יושבים פה אנשי מקצוע ואומרים שהם לא יכולים – ואתם יודעים מה, רובנו שאין לנו מגבלה, אנחנו אפילו לא יכולים לחשוב ולדמיין את הבעיות האלה – לא את בעיית הדלת הנפתחת ולא איך תחרות בינלאומית נראית; איך בכלל תחרות נראית?
עדי קול: למי מותר להגיע?
עדי קול: כשקיבלתי מכתב שבו נאמר לי, הבנו שבהרבה מהתחרויות הספורטאים הנכים מלווים על-ידי מאמן או עוזר קיבלתי את התשובה שלכם כי לא ידעתי שהיא לא נכונה.
עדי קול: לכן אנחנו עושים את הדיון הזה.
עדי קול: זה קצת לא הגיוני בעיניי שמצפים מאנשים באים להוכיח את העצמאות שלהם ואת היכולות הספורטיביות שלהם שיבואו עם מישהו שילווה אותם ויעלה אותם.
עדי קול: שמחה תהיה הראשונה שתסכים איתי בנושא הזה.
עדי קול: אני מבינה שיש שני סוגים של נגישויות: נגישות אחת של הקהל ונגישות שנייה של הספורטאים.
עדי קול: פה זאת נגישות מקצועית.
עדי קול: אני רוצה לדעת איך אנחנו הופכים את הבריכה הזאת לנגישה מקצועית – גם לתחרויות אליפות ישראל בשחייה זה מינימום.
עדי קול: לא ביקשנו פה אליפות אירופה או אליפות עולם.
<קריאה: ביקשנו, אבל לא יצא.
עדי קול: עכשיו אני מדברת על מה שצריך לעשות כדי שזה יקרה, ושוב – אני לא רוצה ללכת אחורה.
עדי קול: אני מבקשת מכם לא ללכת אחורה ולהגיד לי, ישב בוועדת היגוי X או ישב Y, והיה ככה וככה.
עדי קול: בסופו של דבר יש לנו היום בריכה שלא מתאימה לתחרויות של ספורטאים פרא-אולימפיים.
עדי קול: וכשמדברים על חניות לנכים אני שמחה שיש חניות, אבל אם הן לא מתאימות זה כאילו אין.
עדי קול: בעיתון היום היה סיפור על שחיינית שתופיע בבתי ספר ותספר את סיפור חייה ב"ידיעות אחרונות".
עדי קול: שר החינוך שי פירון יצא בקמפיין "אני זה האחר", ובמסגרת הזאת לקחו שחיינית שתסתובב בבתי הספר ותספר על התהליך שהיא עברה.
עדי קול: היא קטועת רגל מתחת לברך שהספורט קודם כול הציל את חייה, ועכשיו היא משדרת מסר מאוד חשוב.
עדי קול: אלה המסרים הכי חשובים שאנחנו יכולים להעביר לילדים, לציבור – בכלל; שילוב, ספורט – אין ניצחון גדול מזה בעיניי.
עדי קול: אבל אז לבוא לדיון כזה על הבריכה הלאומית ולהגיד, כן, שתתאמן, שתצליח, שתלך לדבר על זה – עד אליפות ישראל.
עדי קול: שם אנחנו לא בדיוק יודעים איך היא תיכנס, ואיך היא תעלה לבריכה, ואם יהיה אגן או מעלון.
עדי קול: זה לא הגיוני ולא מקובל.
עדי קול: אני רוצה לשמוע את שמואל, נציג נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
עדי קול: אני רוצה לשמוע את התרשמותך גם מכיוון שביקרת וגם את נקודת המבט שלך.
עדי קול: לא הייתה לך הזדמנות לדבר בפעם שעברה.
<שמואל חיימוביץ': אין טעם שאני אחזור על הדברים - -
עדי קול: אתה מסכים איתם?
<שמואל חיימוביץ': במרבית הדברים כן.
<שמואל חיימוביץ': לגבי המתקן – פשוט התקינו לפני בסיור, ויש מתקן שמאפשר הכנסה והוצאה מהמים; יש תושבת מתאימה ברצפה - -
עדי קול: אבל אני קיבלתי חוות דעת שלפיה אתה ביקרת, ואתה אישרת את המתקן.
עדי קול: זאת השאלה שלי.
<שמואל חיימוביץ': אני לא מאשר מתקנים, אני לא גורם מאשר - -
עדי קול: או שאמרת שזה מתאים.
<שמואל חיימוביץ': - - אם כבר, יכול להיות שיש אפילו מחלוקת בין סוג המתקן שיכול להתאים – אם זה מתקן עם מושב יציב או מנשא, אבל אני לא אכנס כרגע לעניין הזה.
<נח רם: לא, זה חשוב מאוד שאם מתקינים שיהיה מושב יציב ולא מנשא שהוא ערסל, ושחיין נכה שאיננו יכול להיאחז, ייפול מזה.
עדי קול: אבל המתקן הישן היה עם ערסל?
<נח רם: כן, הוא עם ערסל.
<נח רם: אני ממליץ שיבואו לבית הלוחם בתל-אביב ויראו מתקן ראוי להוצאת שחיינים ולהכנסת שחיינים.
<נח רם: שם זה קיים.
<שמואל חיימוביץ': יש טענה אחרת שחלק מהאביזר הזה אמור להיות טבול בתוך המים, וזה נוגד את חוקת השחייה, להבנתי.
<שמואל חיימוביץ': אסור שיהיה משהו בתוך הבריכה.
<נח רם: שום דבר לא טבול במים.
<ישראל אבן זהב: אחרי שאתה מוריד אותו תוציא אותו מהמים.
עדי קול: אתם מכירים זה את זה, והדיון הוא דיון מקצועי.
עדי קול: אני רוצה לדעת מה חסר בבריכה.
<שמואל חיימוביץ': מדובר בתחרויות עם מספר רב של משתתפים - -
עדי קול: יש בארץ בריכה שיכולה להכיל מספר כזה של משתתפים?
<שמואל חיימוביץ': אני לא מתיימר להכיר את כל הבריכות במדינת ישראל, אבל אני מבין שזאת הבריכה הלאומית הכי מפותחת, הכי גדולה, ויש לה המגבלות שלה.
<שמואל חיימוביץ': אין ספק שלקראת תחרות צריך יהיה להיערך בצורה מסוימת שונה מהרגיל כדי להפעיל דבר כזה.
<שמואל חיימוביץ': העניין הוא ששיתוף הפעולה באחזקה בין ההנהלה לבין התאחדות הספורט לנכים וכל מי שיעגן את התחרות זה חלק מרכזי בהצלחה של תהליך כזה.
<שמואל חיימוביץ': לגבי מספר המקומות – מסביב לבריכה יכולה להיות בעיה של צפיפות במיוחד כשאין מעלית, ואי אפשר להעלות חלק מהם למעלה.
<שמואל חיימוביץ': צוין פה מספר גדול של שחיינים שמשתמשים בכיסאות גלגלים, ולכן הבעיה עוד יותר בולטת.
עדי קול: שאלת ה-1.26 מטר, 1.5 מטר זה לא משהו שאפשר לשנות כבר.
<שמואל חיימוביץ': אני גם מאמין שלא.
<שמואל חיימוביץ': זה כנראה פועל יוצא מהרצון לקבל כמה שיותר מושבים מעל הטריבונה.
<שמואל חיימוביץ': אבל צריך היה להיות לפחות 1.6 מטר כדי לאפשר תנועה דו-סיטרית.
<נח רם: אני לארג' איתך – 1.5 מטר.
<שמואל חיימוביץ': לא מספיק.
עדי קול: ההערות היו "לא מעניין אף אחד"?
עדי קול: אני פשוט חושבת שאנחנו לא חושבים על הדברים האלה כשאנחנו בונים מתקן בסדר גודל כזה, וזה לא הגיוני.
עדי קול: באמת אני אומרת – זה לא הגיוני.
<חנוך בודין: איזה היגיון יש?
<חנוך בודין: אולי חוק?
עדי קול: החוק דווקא לא במקרה הזה.
עדי קול: הבריכה קיבלה את האישור לפני תאריך שבו הייתה צריכה לעמוד בתנאי - - -.
עדי קול: אבל אמרתי את זה בדיון הקודם שאתם בטח לא רוצים לעמוד כאן ולהגיד טיעון שהחוק נכנס מאוחר יותר, ולכן לא היינו צריכים.
עדי קול: אני חושבת שזה לא טיעון ראוי.
<שמואל חיימוביץ': העניין של הגישה אל אדני הזינוק – לפחות בצד אחד זה יכול להיפתר כרגע על-ידי רמפה שפורסים אותה, פותחים אותה בתנאי שהשיפוע שלה לא יהיה גדול מדי.
<שמואל חיימוביץ': לגבי הכיוון השני שאין במה ליד זה, זאת בהחלט יכולה להיות בעיה, איך מסדירים שם את הנגישות.
<שמואל חיימוביץ': מסתבר שזה המקום הכי חשוב.
עדי קול: רוב הזינוקים שם.
<שמואל חיימוביץ': לגבי מספר המקלחות זאת בעיה, במיוחד שאנשים עם מוגבלות שוהים בדרך כלל יותר זמן במקלחת ולוקח להם יותר זמן להתארגן.
<שמואל חיימוביץ': יש דברים שאפשר יהיה לטפל בהם ולאפשר תחרות בינלאומית, ויש דברים שמכורח המבנה זה יהיה קשה מאוד, אם בכלל.
עדי קול: עוד מישהו רוצה להגיד משהו לעניין הנגישות?
<ישראל אבן זהב: ישראל אבן-זהב, רכז תחום נגישות של מטה מאבק הנכים.
<ישראל אבן זהב: התירוץ שהיו תקנות או לא היו תקנות, כפי שאמרה יושבת-הראש, הוא לא תירוץ.
<ישראל אבן זהב: בכל העולם אין תקנות, ובכל זאת בונים נגיש.
<ישראל אבן זהב: מי שתכנן כנראה פשוט לא לקח בחשבון את כל המעברים שאנשים שמתניידים בכיסא גלגלים צריכים.
<ישראל אבן זהב: מלתחות נגישות, לדעתי, חייבות להיות לפחות כמספר המסלולים.
<ישראל אבן זהב: אם יש שמונה או עשרה שחיינים זה המינימום שצריך להיות.
<ישראל אבן זהב: אני לא יודע בדיוק כמה משתתפים שם, אבל אלה המספרים שלטעמי צריכים להיות, כמי שעוסק כבר הרבה שנים בנושא הנגישות.
<ישראל אבן זהב: שאר ההערות מקובלות עליי, וחלק ניתן לפתרון, כמו ששמואל אמר, אבל צריך לעשות סיור במקום.
<ישראל אבן זהב: האמת שבבריכה לא ביקרתי – ביקרתי שם מתקנים אחרים.
<ישראל אבן זהב: אני מאמין שאחרי סיור נמצא עוד כמה פתרונות, לפחות לגבי חניות וכדומה.
<שמואל חיימוביץ': עוד הערה קטנה – פודיום לחלוקת מדליות.
<שמואל חיימוביץ': צריך לאפשר נגישות אליהם.
<שמואל חיימוביץ': לא מוכרחים להשתמש בפודיום הכי גבוה, אבל בהחלט אפשר להשתמש במספר 2 ו-3 ולעשות עוד אחד יותר נמוך עם שיפועים לעלות בצורה תקנית.
עדי קול: איך עושים את זה בעולם?
<שמואל חיימוביץ': ככה.
<שמואל חיימוביץ': היה לי הכבוד להיות על פודיום כזה.
<ישראל אבן זהב: כולנו קיבלנו את המדליות עליהם.
עדי קול: כל הכבוד לכם.
<נח רם: במכבייה כשרציתי לבקש פודיום כזה אמרו שלא כדאי בשביל תחרות אחת של מכבייה לעשות את זה – שיעמדו ליד האדן, ונראה את המספרים – מי ראשון, מי שני, מי שלישי.
עדי קול: אתם מבינים שזה לא מכבד?
עדי קול: לא מכבד את הספורטאים ולא מכבד את הספורט.
<קריאה: - - - לא מבינים.
<נעם צבי: גם לנו אמרו אותו דבר.
עדי קול: אין היום פודיום או משתמשים בישן?
<נעם צבי: לא, הלכנו לנגר ועשינו.
עדי קול: איגוד השחייה.
עדי קול: בוקי, שני משפטים, בבקשה.
<בוקי צ'יש: אנשי איגוד הנכים הם מאוד עדינים בהתייחסות שלהם - -
עדי קול: בשביל זה אתה פה, כדי לעשות פרובוקציה.
עדי קול: בשני משפטים.
<בוקי צ'יש: אם היום אבי לרמן יגיע לבריכה בוינגייט – איך הוא נכנס?
<בוקי צ'יש: אין לו איך להיכנס.
<בוקי צ'יש: אם היום מנכ"ל איגוד הספורט של הנכים נכנס לוינגייט אין לו איך להיכנס.
<נח רם: אין לנו מאין לגשת.
עדי קול: אם מישהו יפתח לו את הדלת הוא יוכל.
<נח רם: לא את הדלת – את החנייה.
<בוקי צ'יש: אין לו חנייה.
<נח רם: אין לו איפה לחנות.
<שמואל חיימוביץ': אבל יש חנייה מערבית.
<נח רם: הוא לא יכול להיכנס לשם.
עדי קול: בוא ניתן לאבי לדבר.
עדי קול: תספר לי איך אתה מגיע.
<אבי לרמן: יש דרך להגיע לחנייה, היא מסוכנת, היא לא נגישה.
<אבי לרמן: את רוצה להגיע למשרד שלך, ואת לא רוצה שיהיו לך מהמורות בדרך – גם אני לא רוצה.
<אבי לרמן: לא מעבר לזה.
<אבי לרמן: אז אפשר להגיע, אבל צריך לקרוא לראשון שיקרא לשני.
עדי קול: החצרן עם המפתחות.
עדי קול: דיברנו עליו כבר.
<אבי לרמן: זאת לא הדרך.
<אבי לרמן: הוועדה יושבת לדבר פה על כשלי העבר בבריכה, והיא גם רוצה לדבר על הנגישות של הבריכה.
<אבי לרמן: כשרוצים להביא יועץ בינלאומי החשיבות של הנגישות כאן צריכה להיות בסדר עדיפות.
<אבי לרמן: הקדישו מאמצים לנושא הזה.
<אבי לרמן: לא סתם דיברנו, ואנחנו מצטטים את מה שנאמר כי מדובר על אירוח אליפות אירופה שיש בה 500 ספורטאים.
עדי קול: אני הפסקתי את הפרובוקציה של בוקי.
<בוקי צ'יש: זה היה המשפט הראשון.
<בוקי צ'יש: המשפט השני – אני לא מבין מדוע את אומרת שהמפלס השני לא פעיל?
<בוקי צ'יש: יעיד נעם וכל אנשי השחייה שבאליפות ישראל שדיברנו על הרמפה במפלס השני.
<בוקי צ'יש: המפלס השני פעיל - -
עדי קול: פעיל לצורך תחרויות?
עדי קול: לצורך שידור?
<בוקי צ'יש: הגשרים פעילים בצד השני.
<בוקי צ'יש: בגובה הגשרים יושבים המאמנים, השחיינים ונמצאים מאווררים.
<בוקי צ'יש: שני מפלסים פועלים.
<בוקי צ'יש: איך מר לרמן יעבור מהמפלס הראשון למפלס השני?
עדי קול: הצטיינת גם בדיוק וגם בשני המשפטים.
עדי קול: סימון דוידסון, בבקשה.
עדי קול: לך יש משפט אחד.
עדי קול: פשוט בזבזת קודם.
סימון דוידסון: אני כל כך הרבה שנים בתחום השחייה ובהתנדבות כל כך הרבה זמן.
סימון דוידסון: כשהייתי ילד שחיתי בבריכה האולימפית הישנה כשלא היה גג.
סימון דוידסון: שחינו בגשם.
סימון דוידסון: בסוף האימון היינו מכסים את הבריכה.
סימון דוידסון: והיום אחרי הרבה מאוד שנים נסעתי עם השחיינית הכי מעוטרת שלנו אניה גוסטמלסקי, והיא אמרה לי בדרך שכשהייתה המכבייה היא התרגשה להיכנס למתקן הזה ולשחות שם, זה היה כל כך נפלא.
סימון דוידסון: כמובן, יש הרבה כישלונות של העבר.
סימון דוידסון: אנחנו, בעיקר אנשי השחייה, צריכים להסתכל מה עושים בעתיד.
סימון דוידסון: הדבר הכי חשוב הוא שכמה שיותר ספורטאים יוכלו להתאמן, לשחות ולהתחרות שם.
סימון דוידסון: לכן מהוועדה הזאת צריך לצאת עוד דבר אחד נפלא – ההחלטה מי יתחזק את הבריכה הזאת כדי שהשחיינים יוכלו לשחות בבריכה הזאת.
סימון דוידסון: צריך לא מעט כסף כדי שגם האיגוד וגם אגודות - -
עדי קול: אני הנחתי שהדברים ברורים.
עדי קול: כיוון שהמכון הולך לתהליך של תאגוד, משרד הספורט יעביר כספים שיעזרו לתקצב את הבריכה, למיטב הבנתי.
עדי קול: לכן לא התייחסתי - -
<דוד מלכא: לא חינם - -
עדי קול: לא חשבתי שזה יהיה חינם - -
<גיא אטיאס: אבל גם עכשיו יש פתרון.
עדי קול: לא חשבתי שזה יהיה חינם, אני עוד אתייחס לזה.
<גיא אטיאס: גם היום יש פתרון בנושא הזה.
<גיא אטיאס: המשרד הגדיל את התמיכה השוטפת במכון, וחלק מהדרישות של המכון היו גם נושא הגירעון.
סימון דוידסון: אז למה משלמים כפול?
עדי קול: סימון, אני אתייחס לזה.
<גיא אטיאס: אני לא מבין למה אומרים את זה.
<גיא אטיאס: צריך להוריד את זה מסדר היום.
עדי קול: יש תקצוב, השאלה היא למה ממשיכים לגבות מכם את הסכומים, וזאת שאלה אחרת.
עדי קול: אני מיד אגיע אליה.
עדי קול: מיד תקבל זכות דיבור כי תצטרך לתת תשובה לכל מה שנאמר פה לגבי הנכים.
<עודד טירה: אני נוטל אחריות.
עדי קול: הטענה שעלתה בדיון הקודם היא שאין להם כסף להמשיך לתפעל.
עדי קול: אז קודם כול נפתר – יש כסף.
עדי קול: השאלה מי יישא בעלות הזאת.
עדי קול: והאם משרד הספורט אומר, אנחנו נממן את זה כדי שהספורטאים יצטרכו לשלם?
עדי קול: אבל אני אגיע לזה.
עדי קול: לפני שאנחנו עוברים לסוגיה הזאת – מי ידבר עכשיו בשם וינגייט?
עדי קול: עודד, אני אשמח אם זה יהיה אתה, תציג את עצמך לפרוטוקול.
עדי קול: אני לא יודעת אם אתה הכתובת, אבל נאמר פה גם לספורטאים הפרא-אולימפיים – נציג הטוטו, אתה יכול להסכים איתי שמדובר על כך שהבריכה הייתה אמורה לשמש את כל הספורטאים שלנו, גם הפרא-אולימפיים?
<איציק לארי: אני לא זוכר את התכנון הראשוני.
<איציק לארי: למיטב זיכרוני, כן.
עדי קול: בהנחה שזאת הבריכה הלאומית של ישראל, והיא אמורה לשרת את הספורטאים הנכים שהם הספורטאים הכי מעוטרים שלנו, בטח בענף השחייה – בעולם.
עדי קול: אף אחד לא יתווכח על זה.
עדי קול: השאלה היא איך בריכה כזאת עומדת?
עדי קול: כמו שאתה שומע פה מכל הגורמים האובייקטיביים והלא-אובייקטיביים – היא לא מתאימה.
<עודד טירה: קודם כול אני מבין ממך ומאחרים שדיברו כאן שאנחנו הולכים לדבר עכשיו איך לתקן ולא למה זה קרה.
<עודד טירה: אני יכול לנחש שזה קרה כי כמו כל מבצע ופרויקט בישראל בסופו של דבר הוא נקלע למצוקה תקציבית והחליט לעשות דברים פחות טוב ויותר טוב, והוא הניח אולי בטעות שמה שהוא עשה - -
עדי קול: שאפשר לוותר על הנכים.
<עודד טירה: לא אמרתי את זה.
<עודד טירה: יש גם דברים שקשורים בשחיינים הרגילים שהוא פחות טוב ממה שיכול היה להיות אלמלא הייתה מצוקה תקציבית.
<עודד טירה: יש פרויקטים שהתקציב הראשוני שלהם היה 80 מיליון שקלים ונגמר ב-200 מיליון שקלים, ויש גם כאלה שהתחילו ב-150 מיליון שקלים ונגמרו ב-300 - -
עדי קול: לכן לא דיברנו על הכסף.
עדי קול: את הכסף אנחנו משאירים היום בצד.
עדי קול: זאת סוגיה מאוד גדולה.
<עודד טירה: המצוקה - - -
עדי קול: לא, עודד, רוחב 1.26 מטר למעבר לא קשור לכסף.
עדי קול: זה קשור רק לתשומת לב, למשהו מאוד מסוים וחשוב.
עדי קול: את הקירות בנו – זה לא עולה יותר אם זה יהיה רחב או לא, פשוט השאלה על מה מסתכלים.
<עודד טירה: אני מסכים אתך.
עדי קול: אז עזוב את הכסף בצד.
עדי קול: אני מסכימה אתך, בוא נמצא פתרון.
<עודד טירה: ההצעה הפרקטית בדבר הזה – הרי את לא יכולה לנהל את המכון - -
עדי קול: וטוב שכך.
<עודד טירה: וטוב שכך.
<עודד טירה: את לא יכולה להיכנס עכשיו לפרט כזה או אחר – זה תעשו, וזה לא תעשו.
<עודד טירה: כמו שאמרת שאת לא יכולה לחקור ולהיות שופטת אז את גם לא יכולה לעשות.
<עודד טירה: אני צריך לתת לאנשים משימה כללית, והם צריכים למצוא יחד את הדרך איך לפתור את הבעיה – למשל, צוות היגוי משותף כי מישהו צריך להביא את המשאבים בסופו של דבר.
עדי קול: אבל זאת השאלה שלי.
עדי קול: אני יודעת את התפקיד שלי היטב, ולכן אני יכולה בסוף הדיון לקרוא ולהגיד שאני מבקשת שנוח ואבי יישבו יחד עם הבריכה ויחליטו מה צריך לעשות כדי שהיא תפעל ותעשו לזה תמחור.
עדי קול: ואז יגידו שזה עולה 3 מיליון שקלים; ואז תבואו לדיון ותגידו – מי משלם?
עדי קול: ואז הטוטו המסכנים ששילמו כבר 92 מיליון שקל - -
<עודד טירה: מישהו צריך להחליט מה עושים ובמה משקיעים כסף.
<עודד טירה: נכון.
<עודד טירה: כל החלטה בחיים היא בסופו של דבר שאלה של כסף.
עדי קול: אתם לקחתם אחריות על הבריכה הזאת.
עדי קול: חיפשו איפה לבנות את הבריכה, והחליטו לבנות אותה בוינגייט.
עדי קול: וינגייט אמרו שהם נותנים מאצ'ינג, ואני לא אלך אחורה.
עדי קול: לכן הבריכה היא שלך.
עדי קול: אתה יכול להגיד עכשיו שאתה רוצה שהטוטו ישלם או משרד הספורט – אתה יכול להגיד שכולם ישלמו, אבל הבריכה שלך, והיא לא מתאימה לתחרויות.
עדי קול: אני לא מוכנה בעוד שבועיים להתכנס פה ולשמוע שכדי לתקן עולה 5 מיליון שקלים ושוב לשאול – מי משלם?
<עודד טירה: אני מסכים אתך, אני רק אומר שכשרוצים להשקיע עכשיו במשהו שישפר את רמת הבריכה בכל מה שקשור גם בצופים וגם במשתתפים בתחרויות נכים צריך לראות בכמה כסף מדובר, ואז צריך להחליט מאין משיגים את המשאבים.
<עודד טירה: אם תעזרי לנו להחליט מאין משיגים את המשאבים זה בהחלט יכולה להיות תרומה.
עדי קול: אתה התחלת את דבריך ואמרת: "אני לוקח אחריות", אבל אתה לא מוכן לשים כסף.
<עודד טירה: אני מוכן להניע תהליך אבחון של מה שצריך - -
עדי קול: ואחר כך לדרוש מהטוטו לשלם את זה.
<עודד טירה: יכול להיות.
<עודד טירה: חבר'ה, בלי כסף אי אפשר לעשות שום דבר במדינה הזאת, לצערי הרב.
עדי קול: אז למה בנית בריכה שאתה לא יכול לעמוד באחזקתה או בבנייתה?
<עודד טירה: הייתי בכמה שיקולי דעת.
<עודד טירה: אפשר לתלות בן-אדם על טעויות בשיקול דעת?
עדי קול: קודם כול אני חייבת להגיד שזה לא אתה.
<עודד טירה: לא משנה, אני נוטל אחריות.
<עודד טירה: אני עכשיו ראש הפירמידה.
עדי קול: כדי לתת קרדיט לעודד שהוא חדש במערכת ומנסה לתקן טעויות עבר - -
<עודד טירה: אני לא אומר את זה.
עדי קול: חשוב לי.
<נח רם: הוא בא בלי כסף.
עדי קול: הוא יושב-ראש, הוא לא צריך להביא כסף.
עדי קול: הוא הגיע למצב של גירעון מאוד קשה - -
<קריאה: למה בחרו אותו?
<קריאה: שיביא כסף.
עדי קול: לא בשביל זה.
עדי קול: את הבעיה לא פתרנו.
עדי קול: אנחנו יכולים לשבת יחד ולהגיע למה שצריך.
<עודד טירה: אני לא סיימתי.
עדי קול: רק לעניין הזה.
עדי קול: איציק, אתם קיבלתם החלטה שאתם לא מוציאים כספים נוספים על המתקן הזה, נכון?
<איציק לארי: אני רוצה לציין בהמשך לזה שהמכון בזמנו ביקש תוספת – לא בתקופתו של עודד, חשוב להדגיש – כדי להתאים את הבריכה לנכים, והטוטו החליט על תקצוב של 100% מהמימון לטובת העניין הזה – זה נושא אחד - -
עדי קול: ומה קרה עם זה?
<איציק לארי: התאימו את הבריכה לנכים.
עדי קול: היית איתי פה?
<איציק לארי: הייתי אתך עם מגבלות, ואת זה נבדוק.
<איציק לארי: גם ביקשנו מהמכון תשובות.
<איציק לארי: התאימו את הבריכה לנכים עם המגבלות ששמעתי - -
עדי קול: רק נגיד לפרוטוקול: לא התאימו את הבריכה לשחיינים הנכים שצריכים להשתמש בה - -
<איציק לארי: הם לא התאימו באופן מלא, ממה ששמעתי.
עדי קול: לא התאימו.
עדי קול: אם הבריכה לא מתאימה לא התאימו.
עדי קול: אתם שילמתם למכון וינגייט סכום נוסף להנגשה?
עדי קול: העברתם כספים להנגשה?
<איציק לארי: אנחנו משלמים למכון וינגייט על הבריכה באופן שוטף.
עדי קול: אבל תוספת תקציב על הנגשה?