GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ליאור גבאי: כשרביד נבו תקבל באמצע השנה סמל לתינוקייה שלה יקבלו רק חודשיים אחורה.
עדי קול: אבל זה נושא אחר.
עדי קול: מייד נגיע לזה.
<גיל ארז: זה נושא אחר.
<גיל ארז: אנחנו מדברים על קבלה של דרגות וקבלה של סמל אחורה.
<גיל ארז: אלה שני דברים שונים.
<איטה עטייא: ממאי המערכת פתוחה, מאז חלפו 5 חודשים- - -
עדי קול: לא את ולא אני, כנראה, נחנך את ההורים.
עדי קול: יש לנו מעט זמן ואני מבקשת באמת שזה יהיה דיון ראוי.
עדי קול: שוב, החודשיים האלה, אני מבינה – דואר.
עדי קול: זה שרירותי.
עדי קול: השאלה שלי, ואני רוצה לדעת מספרים, כמה אנשים ביקשו באופן חריג לקבל יותר, זאת אומרת שהיו צריכים יותר מחודשיים?
<גיל ארז: נכון לשנה הנוכחית, כל מי שהגיע עד 31 באוקטובר יקבל את כל השנה.
<איטה עטייא: כל מי שנכנס – נקלט.
<איטה עטייא: כל מי ששלח עד היום – נקלט.
<גיל ארז: רק מי שיתחיל בנובמבר יכול להיפגע כי הוא יקבל רק מ-1 באוקטובר, גם אם ישלח ב-30 בנובמבר.
עדי קול: אנחנו מדברים במקרה הספציפי הזה על בעיה תיאורטית.
עדי קול: אני מבקשת מכם, אם אתם רואים שהבעיה עולה אני רוצה לשמוע על כך.
עדי קול: אני לא רוצה לדבר על בעיה תיאורטית.
<גיל ארז: אנחנו לא יודעים על השנה, עדיין אין נתונים.
עדי קול: כשהבעיה תעלה, אם תראו שאנשים התעכבו ולא קיבלו החזר אשמח לדון בזה שוב.
<גיל ארז: זה לא אמור להיות בטיפול של המוקד היום, לא אמור להיות, אבל אנחנו עדיין לא יודעים.
עדי קול: זה לגבי הרטרואקטיביות.
עדי קול: עכשיו נדבר על המקדמות וההחזרים למטפלות.
<גיל ארז: המקדמות הן בעיקרון, בחודש הראשון אין עדיין דרגות ולכן העברנו דרגות כדי שיתחילו להיערך.
<גיל ארז: מהחודש השני זה כבר תשלומי אמת.
<גיל ארז: ברגע שיש הסכם, כל מי שחותם על הסכם מקבל 100% מהכספים שמגיעים לו בהעברה.
<גיל ארז: אנחנו לא יודעים עדיין כמה ילדים יש להם במשפחתון או במעון אך ברגע שנדע יועבר התשלום.
<גיל ארז: אם יש חמישה ילדים במשפחתון ורק שלושה רשומים אצלי הם יקבלו על שלושה.
<טובי עמיר: גם השלושה זה לא בגובה הדרגה אלא לפי 12.
<גיל ארז: אם הם סיימו את הליך הדרגה- - -
<אבלין מורד: הם סיימו.
<אבלין מורד: הם קיבלו אפילו אישור בחודש יוני שיש להם דרגה, אבל את הכסף לא קיבלו.
<גיל ארז: הרשות המקומית מקבלת, הסכום הראשוני- - -
עדי קול: בוא נעשה הסכם בינינו.
עדי קול: הצלחנו עם הרווחה, קיבלתי את זה.
עדי קול: מפה להגיד שזה בעיה של הרשות המקומית– לא מקובל עליי.
עדי קול: הבעיה של מישהו אחר – אני לא אוהבת את התשובה הזאת.
עדי קול: אני רוצה לדבר עליך כרגע.
עדי קול: אתה מעביר לרשות המקומית.
עדי קול: ברשות המקומית אנחנו נטפל.
עדי קול: כרגע הבעיה שלכם.
עדי קול: הם פותחים את הגן בספטמבר, אתה אומר 75% מלכתחילה, אתה לא נותן את ה-100%.
עדי קול: זה דבר אחד.
עדי קול: אז כבר אנחנו אומרים שיש פער ושהן מקבלות פחות.
עדי קול: דבר שני, עכשיו יש פה בעיות של הורים.
עדי קול: ההורים לא תמיד מגישים בזמן.
עדי קול: אז המטפלות צריכות לשלם עבור זה, בשל בעיה של ההורים, כי אתם לא מעבירים להן ואחר-כך הן יצטרכו לקבל את זה.
עדי קול: זה עוד בעיה שמשלמים עליה.
עדי קול: דבר שלישי, אתם מניחים על דרגות 12 או כל הסיווגים האלה שאתם נותנים והן בסופו של דבר משלמות את המחיר.
עדי קול: ועוד נאמר כאן, מקבלים בתחילת ספטמבר ואחר-כך במשך חודשיים לא מקבלים.
עדי קול: איך זה?
עדי קול: תחשוב, אלה המטפלות שצריכות לקחת על גבן את הגן.
עדי קול: איך אתה מתמודד עם הסוגיה הזאת?
עדי קול: יש שלוש סוגיות שדיברנו עליהן כאן, שלושתן על הגב של המטפלות.
עדי קול: זה לא נראה לי הגיוני בשום צורה, בטח לא לאוכלוסייה שהוגדרה לא פעם כאחת המוחלשות שיש בישראל.
<גיל ארז: בסופו של דבר צריך לבדוק כל מקרה לגופו.
<גיל ארז: ברגע שיש לנו תקציב המועבר ב-100% לרשות המקומית, אם הרשות המקומית עושה בעיות אנחנו צריכים לדעת על כך.
עדי קול: אבל הם אומרים שזה לא הרשות המקומית.
<טובי עמיר: זה כך כל הזמן, עם המוקד הזה ובלי המוקד הזה.
<אבלין מורד: אצלנו הרשות המקומית באמת לא עושה בעיות.
<אבלין מורד: אנחנו באות מאשדוד ובאמת הרשות המקומית שם מתנהלת כשורה, אבל היא לא מקבלת את הכסף.
<אבלין מורד: היא לא יכולה לתת כסף אם אין לה.
<טובי עמיר: מה שהיא מקבלת היא מחלקת, זהו.
עדי קול: הן טוענות טענה.
עדי קול: ומה אתם אומרים?
<גיל ארז: אני לא מכיר את המקרה.
<אבלין מורד: אני בתוך המסגרת, אני מטפלת כבר 24 שנים.
עדי קול: ברגע שנסיים את הדיון אני מבקשת, גיל ארז, שתיפגש איתן ותלמד את הבעיה.
עדי קול: אנחנו רוצים תוך שבוע תשובה מה נעשה עם זה, לכאן או לכאן.
עדי קול: תישארו לשבת פה אחרי שהישיבה תסתיים.
עדי קול: נעבור לנושא סמל המוסד.
<רביד נבו: יש פנייה שנמצאת עכשיו בידיים של גיל ארז, הוא קיבל אותה לפני כמה ימים.
<רביד נבו: יש לנו עוד נושא שצריך להסדיר, התינוקייה שאנחנו פותחים בעין כרם.
<רביד נבו: אנחנו מקבלים תשובות סותרות.
<רביד נבו: דרך העבודה של נעמ"ת היא: תראו לנו מה יש לכם ואנחנו נגיד אם זה עומד בתנאים שלנו או לא ואז נשפץ ונתקן לפי הדרישות.
<רביד נבו: אנחנו היום עומדים לפני בנייה של מבנה חדש.
<רביד נבו: אנחנו רוצים מראש להתאים אותו לדרישות אך כרגע אין לי איך לעשות את זה כי אומרים לי: כשיהיה מבנה אז נגיד אם זה בסדר או לא בסדר.
<גיל ארז: יש כאן אדם עם הרבה ניסיון.
עדי קול: אולי תסבירו לי.
עדי קול: אם זה לא כך תסבירו לי איך זה כן.
<גיל ארז: אנחנו בקשר לגבי המבנה הספציפי שצריך לבדוק אותו.
<גיל ארז: לגבי מבנה חדש צריך לקבל אישור.
<גיל ארז: יש קריטריונים, יש פרוגרמה שלפיה הם צריכים לבנות, יש אדריכל שעובד עם האגף ושצריך לבדוק את התוכניות, לאשר אותן, ואחרי זה יש שלבים בביצוע שהם צריכים להראות.
<גיל ארז: יכול להיות שהמקום לא מתאים, אם יש בעיה באוניברסיטה, יש לפעמים בעיה של זכויות על הקרקע.
עדי קול: איך עוזרים לה להתקדם?
<גיל ארז: בודקים פרטנית.
<רביד נבו: בינתיים אני ממתינה לתשובה ממיכל צוק כבר קרוב לחודשיים.
<גיל ארז: נבדוק את זה אחרי הישיבה.
<גיל ארז: אני לא יודע להגיד.
עדי קול: קודם כול, אתם תדברו על המקרה של המטפלות בבקשה, באשדוד.
<טובי עמיר: בלי קשר.
<טובי עמיר: אנחנו במקרה מאשדוד אבל אנחנו מייצגות את כל הארץ.
עדי קול: אם אתם מכירים שזה גורף אז אני מבקשת- - -
<אבלין מורד: אנחנו מייצגות את כל הארץ, לא רק את אשדוד.
<קריאה: יש פער בין התשלומים.
<קריאה: הם לא התייחסו לזה בכלל.
עדי קול: הוא אמר שהוא לא מכיר.
<קריאה: זה חלק מן העניין.
<קריאה: צריך לראות מה זה.
עדי קול: זה חלק מן העניין.
עדי קול: הוא בודק.
עדי קול: זה מולכם.
עדי קול: הוא אומר שהוא מכיר את זה אחת לחודש.
עדי קול: אם הוא לא מכיר את זה אני רוצה לבדוק את זה.
<גיל ארז: הבעיה קיימת באמת בחודש הראשון.
<קריאה: בחודש הראשון יש בעיה.
עדי קול: לגבי המקדמות, אנחנו צריכים להבין את העניין הזה.
<טובי עמיר: אם הרישום מתחיל בחודש מאי למה צריכה להיות בעיה בספטמבר לגבי כל הטפסים הנכונים והדרגות?
<טובי עמיר: למה בכל שנה בספטמבר אין?
<טובי עמיר: אם הרישום מתחיל לפעמים באפריל ולפעמים במאי למה אתם לא מספיקים בספטמבר לספק את מה שמוכן?
<גיל ארז: כי בכל יום נקלטים עוד 1,000 ילדים.
<אבלין מורד: אבל אלה שכבר נקלטו.
<גיל ארז: עבורם מקבלים בספטמבר.
<גיל ארז: העברנו את המקדמה כבר באוגוסט.
<קריאה: כפי שאתה אומר זה מקדמה, זה לא תשלום אמיתי.
<גיל ארז: הראשון הוא לא תשלום אמיתי כי אין נתונים מלאים.
עדי קול: אני משאירה אתכם לפתור את העניין הזה של המקדמות לגבי המטפלות.
עדי קול: אני מבקשת לקבל תשובה בתוך שבוע איך פתרתם את הבעיות.
עדי קול: בגלל זה אני משאירה אתכם כאן.
עדי קול: לגבי הנושא של רביד נבו, את בטיפול.
<איטה עטייא: את רוצה תשובה ממי?
<איטה עטייא: מי יודיע לך?
עדי קול: גיל ארז אחראי, הוא יודע להגיד.
עדי קול: אנחנו נתאם ישיבה נוספת.
עדי קול: בעוד חודש זה זמן טוב?
<איטה עטייא: גרוסו מודו.
<איטה עטייא: בנובמבר מתחילים לדון על שנה הבאה.
עדי קול: אז אנחנו צריכים לפני כן לתאם ישיבה, דיון על הקריטריונים.
<גיל ארז: בלי קשר, נשמח לקבל הצעות לקריטריונים בצורה מסודרת ואז נשקול אותן.
עדי קול: נקיים גם פה דיון על הקריטריונים.
עדי קול: וכמובן משרד הרווחה, אתם צריכים לעודד- - -
<סיגל ויז'ניצר: אשמח מאוד אם תמצאו דרך איך לקצר את התהליך, לא רק לחדד אלא לקצר, כי גם במשרד הרווחה אנחנו עוברות תהליך.
עדי קול: אבל רווחה זה לא מולם.
עדי קול: אנחנו צריכים לפנות למשרד הרווחה.
<סיגל ויז'ניצר: אולי אפשר למנוע את זה.
<נעמי מורנו: מה את מסכמת לגבי המקדמות ועניין התשלום הרטרואקטיבי?
עדי קול: לגבי הרטרואקטיביות – כרגע אין בעיות על השולחן.
עדי קול: אני מטפלת בבעיות.
<ליאור גבאי: זאת החלטה שהודיעו עליה.
<ליאור גבאי: הם הודיעו שהתשלום הרטרואקטיבי יהיה רק לחודשיים.
<ליאור גבאי: עוד לא הגענו לחודשיים כי אנחנו בחודש השני.
עדי קול: נכון, ולכן אני אומרת, ברגע שיהיו אליך פניות תעביר את הפניות אלינו ואנחנו נקיים דיון.
עדי קול: אנחנו לא מדברים על דיון תיאורטי.
עדי קול: ברגע שיתעוררו בעיות ננסה להבין אותן.
עדי קול: הוא אומר שהוא פותר בעיות בוועדות חריגים.
עדי קול: מגיע להורים עונש על זה שהם לא הגישו את הטפסים.
<ליאור גבאי: תלוי איזה הורים.
עדי קול: אז השאלה אם ועדת החריגים מספיקה בשביל ההורים.
עדי קול: שלום, צהרים טובים.
עדי קול: אני שמחה לפתוח את ישיבת הוועדה המיוחדת לפניות הציבור אותה אנחנו מקיימים בחדר ועדת המדע.
עדי קול: אני מודה למנכ"ל משרד הבריאות על השתתפותו בדיון.
עדי קול: זה דיון המשך לדיון בו התחלנו במושב הקודם בנושא הפרעות אכילה ואני חייבת להגיד שהדיון הזה פתח מבחינתי פתח לעולם חדש, גדול, מסקרן ומאוד מטריד בהרבה תחומים ואפיקים, בטיפול שלו ובמודעות אליו במדינת ישראל.
עדי קול: אני רוצה לספר מה אני עברתי בתקופה האחרונה וגם להסביר למה אנחנו מקיימים את הדיון היום ולא במועד המקורי.
עדי קול: בסוף המושב הקודם נקבע תאריך לדיון כשאני קראתי קריאה מאוד משמעותית בסוף הדיון המקורי.
עדי קול: קראתי למשרד הבריאות לשקול שוב את הנושא המרכזי שעלה בדיון כבעיית תמחור של מיטות אשפוז בנושא של הפרעות אכילה והפער או הצורך בטיפול אחר אינטנסיבי יותר ושונה למטופלים עם הפרעות אכילה ביחס למטופלים אחרים במחלקות פסיכיאטריות.
עדי קול: הבנו שיש בעיה גדולה שלא מאפשרת לבתי החולים לפתוח מיטות באופן שיהיה שווה להם כלכלית.
עדי קול: נאמר לנו בסוף הדיון שמתקיימים מגעים בנושא הזה.
עדי קול: חיכינו חודשיים כדי לקבל את התשובות וקצת לפני מועד הדיון הקודם ראיתי שלא קיבלנו תשובות מספיק טובות.
עדי קול: לכן ביקשתי לדחות את הדיון וביקשתי מהמנכ"ל להגיע שוב.
עדי קול: היום יש לנו מצגת חדשה ואני מקווה שנקבל תשובות יותר טובות.
עדי קול: בינתיים לא עזבתי את נושא הפרעות האכילה והמשכתי להציג כמעט לכל בן אדם אפשרי.
עדי קול: נפגשתי גם עם שרת הבריאות בנושא ונפגשתי עם קבוצה של חולים וחולות הסובלים מהפרעת אכילה ומתמודדים אתה.
<קריאה: מחלימים.
עדי קול: מחלימים.
עדי קול: אמרנו שזאת הפרעה כרונית וכי צריך להכיר גם בעובדה שהיא לא עוברת מהחיים והיא חלק בלתי נפרד מהחיים שלהם גם היום.
עדי קול: פגישה מדהימה ומכוננת מבחינתי, גם כי למדתי להכיר אנשים מדהימים וגם כי הם חשפו בפני המון בעיות לאורך הדרך.
עדי קול: חלק מהדברים שעשיתי בדיעבד, אני לא בטוחה שאתם יודעים, אבל קיבלנו כמה רעיונות וכיוונים כאשר האחד הוא לגבי בתי ספר לתזונה.
עדי קול: מסתבר שיש הרבה אנשים שהולכים ללמוד תזונה כי יש להם איזושהי רגישות לנושא ואולי אפילו היסטוריה של הפרעות אכילה.
עדי קול: פניתי לכל בתי הספר לתזונה בישראל וביקשתי לבדוק מה הם עושים כדי לדבר על המודעות ולדבר עם הסטודנטים על הנושא.
עדי קול: בנוסף נפגשתי עם נציגים של קופות החולים ועם רופאי משפחה.
עדי קול: אחד הדברים שעלו על ידי המחלימות והמחלימים היה שבעצם הבן אדם הראשון שהם פוגשים הרבה פעמים זה רופא המשפחה אליו הם מגיעים.
עדי קול: הרבה פעמים רופאי המשפחה לא מודעים מספיק למחלה ולא מודעים לבעיות ולרגישות.
עדי קול: הם קיבלו תשובות כמו: טוב, אז תאכלו.
עדי קול: תשובות לא רגישות ואז המעבר בין רפואת המשפחה לפסיכיאטריה הרבה פעמים לא קורה כי הם נעלמים.
עדי קול: החולים או המשפחה שלהם נעלמת ואין מעקב ואין חיבור.
עדי קול: היה לי חשוב מאוד לדבר עם רופאי המשפחה כדי לראות איך אנחנו משפרים את המודעות שלהם, את ההכשרה שלהם ובכלל את השיח הזה בין הפסיכיאטריה לרופא המשפחה.
עדי קול: אני חושבת שהייתה לנו פגישה מצוינת שהיא פגישה התחלתית ואני אשמח גם שאיגור יספר על התהליכים ואיך לעשות זאת בהמשך וזאת כאשר כולנו מתכווננים כל הזמן לרפורמה בבריאות הנפש שתצא אל הפועל ביולי 2015, אז כל הטיפול בנושא של בריאות הנפש יעבור לקופות החולים.
עדי קול: בעיני זה לא סימן שצריך לעזוב ולחכות אלא להיפך.
עדי קול: התקופה הזאת בעיני היא תקופה בה אנחנו צריכים להתכונן, להיערך, לחשוב, לדבר עם קופות החולים ולראות איך אנחנו מעבירים את החבילה הזאת בצורה הטובה ביותר, איך אנחנו מכשירים את קופות החולים לטפל בנושא הזה ולראות איפה יש כשלים.
עדי קול: אני שמה על השולחן ואני אשמח לשמוע אחרת, אבל אני מבינה שעדיין בעיית התמחור קיימת.
עדי קול: התקציב שהוגדר לבריאות הנפש ברפורמה הוא תקציב סגור והוא מתומחר בחסר.
עדי קול: אני מוכנה לקרב הזה לקראת 2015, לקרב מול האוצר, כדי לראות איך אנחנו מגדילים את התקציב.
עדי קול: אני לא מקבלת את התשובה שהתמחור בחסר ולכן אין לנו מה לעשות.
עדי קול: בעיני יש מה לעשות.
עדי קול: לקראת הדיון הזה כתבתי בפייסבוק שאני מקיימת את הדיון וקראתי לתגובות.
עדי קול: קיבלתי כמה תגובות מאוד מאוד קשות, בעיני.
עדי קול: תגובה אחת או שתיים מציבור שלא מכיר ולא מודע, שמתייחס לחולים במחלה כאל אנשים שבחרו לא לאכול ומפונקים.
עדי קול: שאלו אותי למה אני מטפלת בדברים האלה כשיש דברים חשובים יותר במדינה.
עדי קול: אני חושבת שזה מעיד על חוסר מודעות ומעיד על בורות.
עדי קול: שריל גם הגיבה לאחת התגובות.
עדי קול: התגובות אכן היו מאוד מעליבות, דבר שמראה שהציבור לא מספיק מעודכן.
עדי קול: אני לא מוותרת על חלקו של משרד החינוך בנושא הזה ואנחנו צריכים להיכנס גם אליו.
עדי קול: הנושא של הגברים - חולים, מחלימים, מתמודדים עם המחלה – בעיני נופל מתחת לרדאר.
עדי קול: ההתמודדויות הן שונות ואחרות, גם בגלל בעיית המודעות כי היא כפולה ומכופלת כאשר מדובר בגברים וזה גם בגלל חוסר המודעות בקרב אנשי הטיפול וגם בגלל העובדה שגם הצבא נכנס לנושא כאשר הם מגיעים לצבא עם הפרעת אכילה ובדרך כלל לאף אחד אין מושג.
עדי קול: אחר כך יש את נושא המיטות במחלקות האשפוז ואנחנו מתחילים את הדיון בכך שיש חסר במיטות ובוודאי יש חסר לגבי גברים.
עדי קול: נושא נוסף הוא מקומות שיקום כאשר יש שני בתי שיקום.
עדי קול: בכל המקומות כתוב בלשון נקבה – מטופלות, חולות – וזאת התעלמות מוחלטת מקבוצה של אנשים שמתמודדים עם מצוקה מאוד מאוד קשה.
עדי קול: אני מאוד מעריכה את זה שהגעת.
עדי קול: אם אתה לא רוצה לדבר, זה בסדר.
עדי קול: זאת בחירה שלך.
עדי קול: נמצאים כאן כל האנשים שמטפלים בבעיה.
עדי קול: אני חושבת שזה המקום לבוא ולומר תראו, יש כאן משהו שאנחנו לא רואים.
עדי קול: הנושא הזה של מי מכיר הפרעות אכילה ומה יודעים על זה מאוד מעסיק אותי ואני קודם כל גם שואלת איפה זה נמצא ואיפה שמים את זה על השולחן.
עדי קול: אחד הפונים אלינו שהוא בעצם יוזם כל הדיון מלכתחילה, מר חבשוש, בדק וראה שבקופות החולים לא נמצאים עלונים שמסבירים הפרעות אכילה.
עדי קול: יש על סוכרת, יש על הרבה פוריות ויש על הרבה מחלות אחרות אבל לגבי הפרעות אכילה – אין.
עדי קול: הוא בעצמו הכין עלון כזה על הפרעות אכילה עם מידע שהוא הכין וכל זה מכספו.
עדי קול: בעיני זה נערץ, מקסים ומרשים וגם המאבק שלך והמחאה שלך והעובדה שאתה לא ויתרת, גורם לזה להמשיך להיות על סדר היום הציבורי אבל עדיין זה לא התפקיד שלך.
<אליעזר חבשוש: מחכים שמישהו ירים את זה.
עדי קול: אני שמה את הנושא על השולחן.
עדי קול: ככנסת ישראל אני חושבת שזה לא התפקיד של המשפחות לבוא ולצעוק את הצעקה ולומר שאנשים לא יודעים ורוצים שכן ידעו.
עדי קול: זה משהו שאנחנו צריכים לעשות ואני מאוד מקווה שלפחות את הדבר הזה משרד הבריאות יסכים לקחת על עצמו עכשיו, עוד לפני 2015.
עדי קול: אני רוצה לחדד את השאלות.
עדי קול: השאלה המרכזית שלנו אתה התחלנו היא שאלת המיטות.
עדי קול: אם אתם זוכרים את הדיון הקודם, הכותרת של הדיון הקודם הייתה טיפול בהפרעות אכילה למבוגרים בפריפריה.
עדי קול: גם היום נותרנו לפי הטבלה שאני קיבלתי, מבחינתי ללא מענה ראוי בפריפריה.
עדי קול: עדיין לא מענה בדרום.
עדי קול: עדיין אין שם מיטות.
עדי קול: שמענו גם שיש טענה שצריך לרכז את הטיפול במחלקה אחת מתמחה, דבר יש לו יתרונות.
עדי קול: אני אשמח לשמוע מהמטופלים ומהמטופלות את התפיסה שלהם לגבי זה.
עדי קול: אם כן, שאלת המיטות וכמובן שאלת התמחור.
עדי קול: יש המון מספרים במצגת ואנחנו נתכונן וננסה כולנו לא להיבלע בהם.
עדי קול: השאלה של מודעות והיערכות לקראת הרפורמה.
עדי קול: אמרתי שאני מוכנה לקחת על עצמי לרכז, לקשר, לחבר, לקיים את הדיונים כאן בוועדה.
עדי קול: כל עוד התהליך הזה יהיה עד 2015 אנחנו נדבר על איך עושים את זה ועל הייחוד של המחלה הזאת בתוך מחלות הנפש האחרות.
עדי קול: אני חייבת להגיד, ואני אשמח אם תגיב על זה, שהבעיה שעלתה משיחה שלי עם כל הגורמים היא מחסור בדבר אחד ודרך אגב, זה חסר בכל תחום בו אני עוסקת.
עדי קול: קייס מנג'ר.
עדי קול: בן אדם אחד שיהיה מסוגל להסתכל על מי שהגיע לפניו ולשאול איפה הוא היום ומה הוא צריך.
עדי קול: יש במחלה הזאת פסיכיאטרים שמטפלים בתרופות, פסיכיאטרים ופסיכולוגים של פסיכותרפיה, יש תזונאים, יש רופאים שמטפלים בבעיה הרפואית, יש אנשי חינוך ויש הורים ובתוך כל המעגל הזה אני פוגשת בעיקר אנשים אבודים, אנשים שהולכים לאיבוד בתוך המסגרת וצריכים לרוץ בין ביטוח לאומי, סל שיקום, טפסים ואם הם לא היו מיידעים אחד את השני, רובם לא היו יודעים.
עדי קול: כשניסינו להבין מי צריך להיות או מי יכול להיות ה-קייס מנג'ר המיועד הזה, הכתובת הראשונה שעלתה – ושוב, עם דילמה – היא רופא המשפחה שמטבעו הוא מי שאמור לתכלל את הטיפול הרפואי, אבל אז יש בעיה של מודעות והיכרות עם המחלה.
עדי קול: אני שמה לפתחך גם את השאלה הזאת.
עדי קול: השאלה האחרונה היא לגבי גברים, איך אנחנו לא שוכחים אותם ואיך אנחנו נותנים להם את המענה הראוי.
<רוני גמזו: אחרי פתיחה כזאת, כבוד היושב ראש.
עדי קול: למדתי קצת הפרעות אכילה.
<רוני גמזו: לפני שאני אציג את המצגת, אני רוצה לשים זווית אחת שכולנו נבין.
<רוני גמזו: מערכת בריאות הנפש נמצאת בחוסר משאבים וגם אחרי או בתחילת הרפורמה המחיר של הרפורמה, טוב שיהיה יותר.
<רוני גמזו: אני רוצה עוד חצי מיליארד שקלים.
<רוני גמזו: אם אתם בוועדה יכולים להזמין את נציג האוצר ולהגיע למצב שאנחנו נקבל עוד חצי מיליארד, אני הראשון.
עדי קול: אם כבר, תבקש מיליארד.
עדי קול: למה רק חצי מיליארד?
<רוני גמזו: אני אומר את זה מכיוון שהפרעות אכילה זה אחד הנושאים בהם אני מטפל במסגרת בריאות הנפש וייצוב המערכת בבריאות הנפש.
<רוני גמזו: ייצוב המערכת, קודם כל העברת הרפורמה ולאחר מכן התהליך של הסתגלות קופות החולים למערך מרפאתי.
<רוני גמזו: יש קופה אחת, אולי שתיים, אבל יש ארבע קופות צריכות להיכנס.
<רוני גמזו: בסופו של דבר, זאת מסגרת משאבים נתונה.
<רוני גמזו: בהסכם בריאות-אוצר הצלחתי להשיג 180 מיטות, 190 מיטות, אבל הבעיות קימות.
<רוני גמזו: יש חוסר גם במיטות אשפוז, גם במיטות יום, גם הפיזור שלהן אבל זה לא רק בהפרעות אכילה.
<רוני גמזו: אני אומר את ההקדמה הזאת לא כדי להקטין ציפיות אלא כדי שכולנו נבין שזאת סיטואציה שהיא מורכבת בתוך בריאות הנפש, שהיא מערכת שיש בה חוסר משאבים.
<רוני גמזו: מה שאנחנו עושים במשרד הבריאות בשנה-שנתיים האחרונות, גם כתוצאה מדוח מבקר המדינה, גם כתוצאה ממדיניות, גם כתוצאה ממדיניות שרת הבריאות וגם כתוצאה מהדיונים בוועדה לפניות הציבור, אנחנו מנסים לאזן ולייצר מצב יותר טוב, לא מושלם ועדיין לא מלא.
<רוני גמזו: אני אומר את זה מכיוון שאני חושב שצריך עוד מיטות, עוד ארבעים מיטות, אני חושב שצריך עוד חמישים טיפולי יום ואני יכול לדפוק על השולחן, לזרוק את המפתחות ולהגיד תמצאו לכם מנכ"ל אחר.
עדי קול: אתה יודע להגיד לנו בדיוק כמה מיטות חסרות?
<רוני גמזו: בבריאות הנפש או בהפרעות אכילה?
עדי קול: בהפרעות אכילה.
<רוני גמזו: בהפרעות אכילה, כולל מיטות יום וכולי, הכול ביחד, עוד מאה מיטות.
<רוני גמזו: גם עמדות יום.
<רוני גמזו: לגבי טיפולים מרפאתיים, שם השמים הם הגבול.
<שריל סיטמן: איך הגענו למצב שיש חוסר?
<רוני גמזו: איך הגענו למצב שיש חוסר בבריאות הנפש או בהפרעות אכילה?
עדי קול: בכלל.
<רוני גמזו: או במערכת הבריאות?
<רוני גמזו: באיזה מעגל מהמעגלים האלה?
<רוני גמזו: אני יכול לדבר על כל מעגל.
<רוני גמזו: אני יכול לדבר על מערכת הבריאות הציבורית, אני יכול לדבר על המחלקות הפנימיות, אני יכול לדבר על בריאות הנפש ואני יכול לדבר על הפרעות אכילה.
<רוני גמזו: אני מלווה את מערכת הבריאות כאדם שמנהל בית חולים ולאחר מכן מנכ"ל במשך שלוש וחצי שנים ואני יכול להגיד לכם מה הסיבות לחסר לגבי כל מקום.
<רוני גמזו: אם אתם רוצים, אני אתן תשובה.
עדי קול: לכולם יש חוסר היסטורי ועכשיו צריך לראות איך מתמודדים אתו.
<רוני גמזו: אני לא ארחיב כאן על הדברים שנאמרו.
<רוני גמזו: ההכוונה שלנו לגבי כמות האנשים שנדרשים לטיפול, בין אם הוא טיפול מרפאתי או אחר, הוא שלושים, ארבעים, חמישים אלף.
<רוני גמזו: לקחנו דווקא את המסגרת הגדולה.
<רוני גמזו: אני אקח את הנושא של המרפאות ותראו שיש כאן שיפורים.
<רוני גמזו: כפי שאמרתי, אני עדיין לא מרוצה וזה עדיין לא פותר את כל הבעיות.
<רוני גמזו: עדיין כשנגיע ל-2015-2016 תהיה לנו בעיה.
<רוני גמזו: הגדלנו מרפאת מבוגרים בזיו.
<רוני גמזו: אתם רואים את רמב"ם שנמצא בשורה העליונה.
<רוני גמזו: גם מרפאת המבוגרים ב-זיו וגם מרפאת הילדים ב-זיו.
<רוני גמזו: ההכוונה הייתה באמת פריפריה.
<רוני גמזו: מרפאת הילדים ב-שיבא אמנם לא השתנתה אבל הבעיה העיקרית הייתה מרפאת מבוגרים והגדלנו את זה ב-800 מנויים חדשים.
עדי קול: אתה יכול להסביר למי שלא יודע מה זה מנויים?
<רוני גמזו: אדם שמגיע לטיפול והוא מגיע לטיפול כאשר הוא צריך לקבל מספר טיפולים מרפאתיים והוא מגיע לאותה מרפאה לצורך כך.
עדי קול: מספר פגישות?
<גדי לובין: לא.
<גדי לובין: אין הגבלה.
<רוני גמזו: הוא זקוק לטיפול.
<גדי לובין: זכאות שנתית לשנה.
עדי קול: לשנה, כמה ביקורים שהוא צריך במרפאה?
<גדי לובין: כן.
<גדי לובין: ואם הוא צריך לשנה אחרי כן, מנוי נוסף.
<רוני גמזו: אני אומר לכם מראש מה השאלות שלכם.
<רוני גמזו: אין כאן הסתרה.
עדי קול: אני ביקשתי מהבנות והבנים לבוא לכאן.
<רוני גמזו: אין בעיה.
<רוני גמזו: אפשר לשים את השאלות מראש.
עדי קול: אני לא יודעת לשאול את השאלות שהם יודעים לשאול.
<רוני גמזו: כמות מנויים זה, שוב, לא רק בהפרעות אכילה.
<רוני גמזו: זה בכלל בבריאות הנפש.
<רוני גמזו: אתה בעצם מקבל אפשרות כשאתה מגיע אל המרפאה.
<רוני גמזו: כמה טיפולים?
<רוני גמזו: הטיפולים לא מוגבלים אבל בסוף אתה מתמחר את זה.
<רוני גמזו: איך אתה מתמחר?
<רוני גמזו: אתה אומר מהי הכמות הממוצעת שרואים, כמה הכמות הנדרשת על פי גורמי מקצוע, ואני מאוד מקווה שתמיד יהיה שוויון בין הכמות הממוצעת שמתבצעת בפועל אל מול הכמות שנדרשת.
<רוני גמזו: אלה שני דברים שאמורים להיות תמיד נכונים למרות שלא תמיד הם נכונים.
<רוני גמזו: אגב, לא רק בבריאות הנפש.
<רוני גמזו: אולי הם לא נכונים במערכות אחרות במערכת הבריאות.
<רוני גמזו: מה קורה בסוף אותה שנה.
<רוני גמזו: בסוף אותה שנה האדם בעצם עדיין זקוק לטיפול אבל המרפאה נמצאת מול אנשים נוספים כי יש פניות נוספות.
<רוני גמזו: אז יש עכשיו אופציה, או להגיד לפונה הנוסף שחיכית חצי שנה בתור, תחכה עוד שנה כי אני חייב להמשיך עם המנוי הקודם, או שמנהל המרפאה עושה שיקול דעת ואומר שזה מקרה יותר מורכב, בזה אני חייב להמשיך.
<רוני גמזו: הוא אחראי על המרפאה.
<רוני גמזו: את תגידי לי למה אני מגביל אותו מבחינה כספית ואני אומר שאת צודקת אבל גם אני מוגבל מבחינה כספית.
<רוני גמזו: זאת אומרת, באמת יש מגבלת משאבים.
<קרן לי קופלר: אם אני הייתי מטופלת שנה ובשנה הזאת עשיתי תהליך ואני לא במצב קריטי.
<קרן לי קופלר: אני לא בתת משקל, אני מתנהלת ואני מתפקדת.
<קרן לי קופלר: אני לא בריאה לגמרי אבל יש מישהו במצב יותר חמור משלי.
<קרן לי קופלר: כל עוד אני לא באמת חולה, לא מגיע לי טיפול?
<רוני גמזו: לא אמרתי שלא מגיע לך.
<קרן לי קופלר: יש מישהו יותר חשוב.
<רוני גמזו: לא אמרתי את זה.
<רוני גמזו: במערכת הבריאות לעתים אתה נמצא בסיטואציה שאתה צריך לתעדף דמה המקרה היותר מורכב וקשה כאשר המשאבים מוגבלים.
<רוני גמזו: אני לא חושב שזה הדבר הכי טוב שבעולם.
<רוני גמזו: אני הייתי שמח ואני אומר שאני רוצה להגדיל.
<רוני גמזו: אם לא הייתי מגדיל את כמות המנויים והייתי מתעלם מהמצב, אני חושב שההערה הייתה במקום.
<רוני גמזו: אני חושב שההערה במקום בכל מקרה, אבל היא מחייבת אותי כמנכ"ל משרד הבריאות כל הזמן לדחוף משאבים לכאן כדי לוודא שיש כל הזמן גם נגישות וגם רציפות טיפול.
<רוני גמזו: רציפות טיפול זה ערך חשוב אבל אני לא יכול לדחות לחלוטין את התלונה שלך או את הביקורת שלך כי את צודקת בכך שאדם גם אם מרגישים כלפיו שהוא לא המטופל הכי קשה, הוא עדיין מרגיש שהוא זקוק לטיפול ואני צריך לתת הנגשה מלאה.
<רוני גמזו: אפשר לבוא ולומר שחוק ביטוח בריאות ממלכתי, סעיף 3(ד) של החוק אומר שאתה חייב לתת זמן סביר, איכות סבירה, נגישות מלאה והכול, ואתה לא עומד בחוק.
<רוני גמזו: יש לזה גם כן משקל אבל מה לעשות שבחוק ביטוח בריאות ממלכתי לצערי שמו גם את משקל המשאבים, מקורות המימון, כמסגרת בה המערכת שמספקת שוקלת אותו גם כן.
עדי קול: אני אתן את האפשרות לכל מי שרוצה לשאול את השאלות לשאול, אבל תרשמו אותן.
<רוני גמזו: אם כן, כפי שאתם רואים במצגת הגדלנו את מרפאת המבוגרים ב-שיבא.
<רוני גמזו: תוספת של 1,100 מנויים ואם תעשו את החשבון מבחינת השיעור של התוספת, השיעור הוא לדעתי שיעור של למעלה מעשרים אחוזים.
עדי קול: ממתי התוספת?
<רוני גמזו: ב-2013.
<גדי לובין: אתה מדבר על טיפול אמבולטורי.
<גדי לובין: לא אשפוז.
עדי קול: כרגע הוא מדבר על מרפאות.
<עדית סרגוסטי: למה רק 800 פעילים?
עדי קול: שאלות אחר כך.
<רוני גמזו: תרשמו את השאלות.
<רוני גמזו: אני אצטרך את העזרה של גדי ואיגור כדי להבין את העניין של הפעילות.
<עדית סרגוסטי: אושרו 1,150 מנויים ויש 800 פעילים.
עדי קול: היינו מכינים את השאלות מראש, אם לא היינו מקבלים את המצגת חצי שעה לפני הדיון.
עדי קול: אני עברתי על המצגת ותראה, יש לנו שאלות.
<רוני גמזו: אני יכול לומר בשיא הכנות שאני העברתי לוועדה לפני שבועיים, אם אני זוכר נכון, טבלה עם כל הנתונים.
<רוני גמזו: אלה בערך הנתונים שאתם רואים בטבלה.
עדי קול: לא נכון.
עדי קול: יש לי שאלות על הטבלה.
עדי קול: אני מכירה אותה בעל פה ואתה יכול לבחון אותי אבל זה לא היה.
עדי קול: לא היו מנויים, לא היו המרפאות ולא היה שום דבר.
עדי קול: כל זה הגיע עכשיו.
עדי קול: אתה יכול לבחון אותי באמצע הלילה כמה יש בכל מקום לילדים ולמבוגרים.
עדי קול: אם הייתם מעבירים מראש, אנחנו עושים שיעורי בית.
<רוני גמזו: לאחר מכן נעבור ותראי שמה שיש לך כאן, יש גם בטבלה.
<איגור ברש: זה מה שפועל היום.
<איגור ברש: יש מנויים ואני יכול להסביר לגביהם.
<איגור ברש: המרפאה קיבלה מנויים.
<איגור ברש: חלק מהאנשים התחילו טיפול.
<איגור ברש: מתוך המספר הזה שהתווסף, 800 כבר מקבלים טיפול.
עדי קול: יש לי המון שאלות על המצגת הזאת שלא יכולתי לשלוח אותן מראש.
עדי קול: חצי מהעמודים כאן, אנחנו רוצים לשאול עליהם.
<רוני גמזו: אשפוזי יום.
<רוני גמזו: כפי שאתם רואים, כמות המיטות באשפוזי יום ב-שיבא מבוגרים גדלה ל-32 מיטות.
<רוני גמזו: אם תישאל שוב שאלה למה הביצוע היה ארבע, אתם כבר רואים כאן את התשובה.
עדי קול: עד נובמבר.
<גדי לובין: נובמבר התעכב.
עדי קול: אז עד מתי?
<גדי לובין: מרץ.
עדי קול: למה זה?
<גדי לובין: בינוי.
<רוני גמזו: אנחנו אישרו.
<רוני גמזו: התהליכים לא קורים תוך יומיים.
<רוני גמזו: צריך למצוא מקום וצריך לאפשר את המקום.
עדי קול: שאלתי את איתן.
עדי קול: על השמונה האלה דיברנו בדיון הקודם ואמרו לנו שזה יהיה מיד.
עדי קול: אז אמרתם נובמבר.
עדי קול: אני זוכרת את המצגת.
<איתן גור: מי שעשה שיפוץ קטן בבית, יודע שתאריכי הסיום משתנים.
עדי קול: אתה אומר שזה יהיה במרץ.
<איתן גור: אין לנו מקום פיזי במחלקה הנוכחית לקלוט את המיטות שהם מוכנים לתת.
<קריאה: למה העבירו את זה מרמב"ם?
<רוני גמזו: התשובה לכך היא רצון לפתוח ורצון לפתוח מהר.