GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רוני גמזו: רצון לוודא שתהליכים פיזיים של בינוי וכשאתה רואה שתהליך לא מתרחש כפי שהיית רוצה בבית חולים מסוים, ואני ראיתי שזה מתעכב יתר על המידה, הכרעתי אני בעצמי ואמרתי שאם יש נכונות ב-שיבא ושם זה ייפתח יותר מהר, תעשו את זה ב-שיבא.
<רוני גמזו: יש כאן את אשפוז יום מבוגרים של אותן עשר מיטות שכרגע התייחסתי אליהן שהועברו מרמב"ם.
<רוני גמזו: אם כן, אלה התוספות שהיו גם הדסה וגם שיבא באשפוז.
<רוני גמזו: אשפוז יום ב-שיבא, תוספת של עשר מיטות שבמקור היו אמורות להיות ברמב"ם.
<שריל סיטמן: זה לא נכון.
עדי קול: אנחנו בדקנו את זה וזה נכון.
<רוני גמזו: כרגע משך ההמתנה לאשפוז, על פי מה שאנחנו יודעים, אצל ילדים היא עד חודשיים ואצל מבוגרים היא בין שבוע לשלושה שבועות.
<רוני גמזו: אלה הנתונים שיש לנו מהשטח.
<רוני גמזו: אני אשמח לשמוע את הנתונים האחרים.
<רוני גמזו: כפי שאתם מבינים, אנחנו גם עובדים כרגע אל מול קופות החולים כדי לפתוח מערכי יום.
<רוני גמזו: זה עדיין בתהליך של בירור עם קופות החולים.
<רוני גמזו: מסגרות שיקום.
<רוני גמזו: יש לנו בצפון וברמת השרון והמסגרת בדרום תיפתח בינואר 2014.
<קריאה: מבוגרים או ילדים?
<רוני גמזו: מבוגרים.
עדי קול: זה מאוד חשוב ומאוד משמעותי.
<קריאה: ברמת ישי מטופלים.
<קריאה: יש שם שני בנים.
עדי קול: חשוב לדעת שיש שני בנים.
עדי קול: אני שמחה מאוד שהם הוכנסו.
עדי קול: אנחנו מבקרים בהרבה מקרים את הבעיות ואני חושבת שחשוב להגיד על בית שיקום שלישי, לו חיכינו זמן רב והוא נפתח בדרום.
עדי קול: זה משמעותי מאוד ואנחנו מאוד מעריכים, מוקירים ומודים.
עדי קול: אנחנו לא אומרים רק שיש לנו ביקורת.
<רוני גמזו: אנחנו כבר בעבודה, אבל עוד חזון למועד, גם בירושלים לפתוח את הרביעי אם כי זה לא יקרה לפני סוף 2014.
עדי קול: עדיין זו בשורה.
<רוני גמזו: לגבי התמחור.
<רוני גמזו: הבעיה העיקרית בתמחור היא עלות בתעריף המרפאה.
<רוני גמזו: זה לא תעריף האשפוז ולא טיפול היום אלא דווקא האינטראקציה או הטיפול המרפאתי.
<רוני גמזו: חוויתי את זה מכיוון שאפילו כשבאתי לתמרץ מרפאות ואמרתי להן שיוסיפו כל מיני תמריצים שונים, ראיתי שיש להן קושי וזה נראה כמערכת מאוד מאוד לא כדאית ועל זה התמקדנו ואת זה בדקנו.
<רוני גמזו: כרגע הטיפול המרפאתי, התעריף שלו הוא 240 שקלים וזה תעריף שלטעמנו, אחרי בדיקה, הוא לא מתאים.
עדי קול: לשנה למנוי?
<רוני גמזו: זה מגע.
<רוני גמזו: כמובן שהוא מוגבל על ידי המנויים וגם אם אתה יוצר את התעריף הבסיסי, 240 שקלים, יחד עם המסגרת של המנויים, אתה יוצר מצב שהמרפאה עומדת במשהו שהוא מאוד מאוד קרוב לוודאי לא משתלם, שיוצר מצב שאני כבר רואה אצל קופות החולים את הקושי שלהן לפתח את התחום.
<רוני גמזו: בואו נזכור שאני צריך בתוך הרפורמה להעצים את התחום המרפאתי וליצור בו עדיפות ותמריצים נכונים.
עדי קול: זה התמחור של הרפורמה, 240 שקלים.
<קריאה: רוני, לא ברור מה זה מגע.
<קריאה: מה זה מגע?
עדי קול: מגע זה מפגש אחד?
<קריאה: מפגש עם דיאטנית זה מגע?
<גדי לובין: התשובה היא כן.
<איתן גור: אם היא באותו יום רואה דיאטנית, רופא, פסיכולוגית, היא מקבלת שלושה מגעים?
<גדי לובין: ביום זה נחשב מגע.
<איתן גור: בשבוע.
<איתן גור: בימים נפרדים.
<גדי לובין: כמספר הימים.
<איתן גור: ממתי זה משולם?
<גדי לובין: שנתי.
<גדי לובין: זה מנוי.
עדי קול: נשאל בסוף ונקבל תשובות.
עדי קול: אני חושבת שהרבה מהדברים שאנחנו מגלים זה שאין מספיק דיאלוג בין הקבוצות ואני חושבת שזה חשוב, במיוחד של מנהל המחלקה הגדולה ביותר והמקצועית ביותר.
עדי קול: בואו לא ננהל את הדיאלוג הפרטי הזה וננסה להבין.
<רוני גמזו: אני רוצה להגיע בסופו של דבר לתמחור שביצענו.
<רוני גמזו: התמחור בעצם מחייב אותנו להעלות את המחיר של הביקור המרפאתי בסדר גודל של כשלושים אחוזים, דבר שמחייב אותי כרגע למצוא לזה תקציב וזאת משימה שאני לוקח על עצמי עד ינואר 2014.
<רוני גמזו: אני אשמח מאוד אם הוועדה תצליח להביא את זה מהאוצר.
<קריאה: אפשר להסביר את זה?
<רוני גמזו: עשינו תמחור וראינו שיש צורך.
<רוני גמזו: אני לא רוצה להיכנס כאן לחישובים המתמטיים אבל תמחור על פי הרפורמה הוא איקס, התמחור שאנחנו עשינו הוא וואי, אתם רואים את 2,160 המבוגרים ועל פי מה שאנחנו עשינו 3,185.
<רוני גמזו: גם בילדים 2,800, ועכשיו אתה הולך ומכפיל את הכול במספר המטופלים ויש לך פער עלויות ופער העלויות הוא חמישה וחצי מיליון שקלים אם אני מתקן נקודתית את בעיית התמחור המרפאתי הזה.
<רוני גמזו: אני חושב שזה הדבר החשוב ביותר שאני צריך לעשות כי בצד נמצאות הקופות והן אומרות – זה נאמר במינהלת הרפורמה מספר פעמים – שאם זה לא יתוקן, יהיה להן קשה מאוד להרים את הנושא הזה.
<רוני גמזו: זה נכון שהקופות מחויבות לזה מיולי 2015, מחויבות לתת את זה כמו כל שירותי בריאות הנפש, אבל המערכת חייבת להיות מערכת שעובדת בצורה חכמה כי השירותים האלה ירכשו מבתי החולים, ממרפאות ממשלתיות כמו שיבא, כמו זיו, ואם השירותים הללו לא יתומחרו נכון, המערכת לא תיתן היקפים נכונים.
<רוני גמזו: לכן זה תהליך שבוצע.
<רוני גמזו: כרגע יש לי חודש וחצי כדי לסדר את זה.
<רוני גמזו: כאן אני מסיים את המצגת.
<רוני גמזו: הסיפור של התמחור לא הועבר לוועדה אלא לפני חצי שעה כי הוא הגיע אלי לדיון אתמול, כדי לקבל את האישור שלי.
<רוני גמזו: בכל זאת במהלך שנה, במהלך תקציב דו שנתי, חמישה וחצי מיליון שקלים, משהו שנמצא ויש לו השלכות על הסכם בריאות-אוצר עם ארבע קופות, יש לו השלכות קשות מאוד ולכך צריך הכרעת מנכ"ל.
<רוני גמזו: זה הגיע אלי אתמול לדיון ואני הכרעתי אתמול שאני מאשר את זה וכמובן בגיבוי של שרת הבריאות אני אצטרך למצוא את התקציב.
עדי קול: זאת בשורה מאוד גדולה.
עדי קול: אני לא יודעת אם אתם מודעים לזה, אבל אני מניחה שאנשי המקצוע מודעים לזה.
עדי קול: מנכ"ל שלוקח על עצמו את המחויבות הזאת להשלים את החוסרים, זאת בשורה גדולה.
עדי קול: שוב אני חוזרת ואומרת שיש חוסרים בכל תחום בו אנחנו נוגעים במערכת.
עדי קול: בעיני זה מדהים.
עדי קול: אמרתי שאני מוכנה לעזור בכל דרך, אם צריך להתבכיין בפני שר האוצר וכל מה שזה דורש, אבל אני מאוד מאוד שמחה להודעה הזאת.
עדי קול: אני שואלת לגבי המיטות.
עדי קול: מהשטח עלה שיש בעיה בתמחור המיטות.
עדי קול: האם גיליתם שלא?
עדי קול: אני יכולה לקבל הסבר על זה?
<רוני גמזו: אנחנו נוודא את זה שוב ונגיש זאת לאותם אנשים שמעלים את בעיית התמחור של המיטות.
<רוני גמזו: בדבר מסוים אפילו ראינו הפוך.
<רוני גמזו: אני לא רוצה להיכנס לזה כאן כי אלה דברים שלאחר מכן יגיעו לשימועים אל מול הגורמים הרלוונטיים.
עדי קול: לגבי השאלות האחרות ששאלתי, האם אתה רוצה לענות או יענו הגורמים המקצועיים?
עדי קול: גם לגבי הטיפול בגברים וגם לגבי ה-קייס מנג'ר.
<גדי לובין: מה השאלה הקונקרטית?
עדי קול: היו שלוש סוגיות אותן העליתי.
עדי קול: האחת, הנושא של קייס מנג'ר, מישהו שיסתכל על חולה מכמה זוויות ויראה איך מטפלים בו.
עדי קול: שאלה של מודעות, מי לוקח אחריות על המודעות, נושא עליו דיברנו.
עדי קול: השאלה השלישית הייתה לגבי הטיפול בגברים.
<גדי לובין: לגבי קייס מנג'ר.
<גדי לובין: אנחנו שותפים לדעה של גורמים מקצועיים אחרים שהגורם הטבעי בשטח לתכלל את המאמץ הזה הוא רופא המשפחה.
<גדי לובין: כמובן שצריכה להיות לו זיקה וקשר ישיר ודי הדוק עם הגורם המטפל במרפאה הייעודית לתחום הסובלים מהפרעות אכילה.
<גדי לובין: אני יודע שהקופות כבר עסוקות בכל מה שקשור לשדרוג יכולות ההעשרה שלהן את רופאי המשפחה.
<גדי לובין: כל מה שאמרתי עד עכשיו עומד בבסיס הרעיון המקורי של הרפורמה, גם שיפור של יכולת רופא המשפחה לתכלל מצבים מהסוג הזה שהם מדגימים שילוב מאוד מורכב – כמו שכולנו יודעים – של גוף ונפש וגם לחבר חיבור מערכתי יעיל וטוב בין רופא המשפחה לבין גורם בריאות הנפש המוביל והמטפל בתחום הספציפי של הפרעות אכילה על הנדבכים הנפשיים שלה.
עדי קול: מיקי דור היה בדיון הקודם ואני יודעת שהיום הוא בחוץ לארץ.
עדי קול: אני מאוד אשמח אם תחזרו אלינו עם תשובה ועם עדכון לגבי ההתקדמות.
עדי קול: אני פניתי לכמה גורמים לגבי ההכשרה של רופאי משפחה ואני אשמח לשמוע מה קרה.
<גדי לובין: אנחנו כן מצויים בקשר עם הרפרנטים שלנו בקופות.
<גדי לובין: זה נושא שהקופות עסוקות בו.
<גדי לובין: יש את התאריך של יולי 2015 כתאריך יעד ועד אז הקופות צריכות להיראות אחרת בכל מה שקשור לחיבור עם רופא המשפחה לנושא הזה ולנושאים אחרים בתחום בריאות הנפש.
<גדי לובין: זה בנוסף כמובן על מהלכים אחרים שאנחנו עושים כדי להגיע ב-1 ליולי 2015 מוכנים ככל האפשר לקבלת האחריות של הקופות על הנושא, על עולם בריאות הנפש, כמו לדוגמה פריסת מרפאות רחבה ומתרחבת בתחום הזה של עולם הפסיכיאטריה ובריאות הנפש בכלל.
<גדי לובין: נקודה שנייה, לגבי הנושא של מודעות.
<גדי לובין: המודעות לנושא מאוד חמק
<גדי לובין: מק שצריך להיות מאוד זהירים בו.
<גדי לובין: כשאנחנו מדברים על מודעות בתחום של הפרעות אכילה, כמו בכמה תחומים אחרים בעולם בריאות הנפש, מודעות גדולה צריכה להתמקד בקהל יעד מאוד ספציפי כמו לדוגמה הרפרנטים שאחראים על תחום הבריאות בבתי הספר ובכל מה שקשור לעבודה מול תקשורת לדוגמה.
<גדי לובין: זה נושא שצריכים להיות מאוד מאוד זהירים בו כי כאן יש גבול דק ומורכב מאוד שעובר בין יצירת יתרון ותועלת לבין חלילה וחס גרימת נזק.
<גדי לובין: הנושא הזה הוא נושא רגיש וקהלי היעד הם קהלים אחרים ולאו דווקא הקהלים המוכרים לנו באסוציאציה של המילה מודעות כמו לדוגמה עבודה מול תקשורת לכלל הציבור.
עדי קול: מה הגישה שלך לגבי ברושורים כאלה במרפאות?
<גדי לובין: מרפאות זו דוגמה נכונה לעבודה שצריכה להיעשות מול הקופות כחלק מהיערכות הקופות.
<גדי לובין: אני כן מסויג לא כדעה אישית אלא כדעה מתוקפת ומוכרת לאנשים שעוסקים בכך מעיסוק תקשורתי פעיל מסוג מסוים בתחום הזה.
עדי קול: אני מבינה את ההערה ואני מבינה את הרגישות, וגם שמעתי את זה בכמה מקומות אחרים.
עדי קול: כמובן גם הדיון האם לדבר על זה בבתי ספר או לא, האם זה מעורר או לא, אני מבינה את זה אבל עדיין אני אומרת שלפני שזה עובר לקופת חולים, להוציא עלון כזה זה דבר מאוד מאוד פשוט.
עדי קול: היום עדיין זאת האחריות שלכם, עד 2015.
עדי קול: זה מאוד מאוד פשוט להוציא עלון כזה ואני שואלת למה אין היום עלונים כאלה במרפאות קופות החולים?
<גדי לובין: אני רושם לפני את ההערה הזאת.
עדי קול: אני אשמח לקבל תשובה בנושא.
<גדי לובין: לגבי גברים.
<גדי לובין: בסך הכול ההיקפים, שיעור ההתמודדות של גברים עם הבעיה נע בסדר גודל של בין חמישה לעשרה אחוזים מכלל המטופלים, ודאי בכל מה שקשור לצורכי אשפוז.
<גדי לובין: אלה לא שיעורים שמאפשרים או מצדיקים הקמת מסגרות נפרדות.
<גדי לובין: כל סוגיית ההפרדה בטיפול בין גברים לנשים בכלל בבריאות הנפש, היא סוגיה מאוד מאוד מורכבת שאני לא חושב שזה המקום להיכנס אליה כאן בתחום של הסובלים מהפרעות אכילה.
<גדי לובין: בסופו של דבר אני חושב שאיכות הטיפול, למיטב ידיעתי, שניתנת לגברים שסובלים מהבעיה, על הטוב והרע שבאיכות הזאת, על דובשה ועל עוקצה של מה שאנחנו יכולים להציע, היא לא שונה מהותית ממה שאנחנו יודעים להציע היום לנשים.
<גדי לובין: בסופו של דבר מדובר על היקפים מצומצמים אם כי לפחות בספרות אכן היקף הבעיות הקשות יותר, היקף החומרה, סטטיסטית לפחות, הוא גדול יותר והוא חמור יותר.
עדי קול: אתם יכולים לראות אם יש איזושהי עלייה לאורך השנים?
<גדי לובין: זאת נקודה שאנשי המקצוע יודעים היטב.
עדי קול: השאלה אם אתם רואים עלייה לאורך השנים והאם יש יותר גברים.
<גדי לובין: יש יותר גברים.
<גדי לובין: אני לא מכיר את הנתונים ואולי דוקטור גור מכיר אותם או פרופסור בונה, אבל המגמה היא מגמה של עלייה בתופעה הזאת והצורך להתמודד עמה.
<איגור ברש: רציתי דווקא לדבר על שיפור בשיתוף הפעולה עם רופאי המשפחה.
עדי קול: תגיד שזה בזכותנו.
<איגור ברש: ודאי.
<איגור ברש: אם לפני ההחלטה על החלת הרפורמה אנחנו פנינו בסוגיות אלה לרופאי המשפחה, הם אמרו שנעזוב אותם, יש להם שבע דקות למטופל ובריאות הנפש לא בקופה.
<איגור ברש: עכשיו, כשאנחנו פנינו לגבי השתתפות במועצה לאומית לבריאות הקהילה, גם בנושא קייס מנג'מנט בקהילה, הם הסכימו להקדיש את הישיבה הקרובה שתקיים ב-22 לחודש לנושא הזה.
<איגור ברש: אנחנו נבוא לשם ונספר על הפרעות אכילה, על תפקיד רופא המשפחה בטיפול בהפרעות אכילה.
<איגור ברש: דוקטור להד, יושב ראש המועצה הלאומית לבריאות הקהילה, הסכים לשתף פעולה בתחום הזה.
עדי קול: פנינו גם לנציגי קופות החולים לגבי הכשרות מיוחדות בתחום לרופאי המשפחה שיינתנו כחובה במסגרת יום הלימודים הקבוע שמתקיים בימי רביעי.
עדי קול: אנחנו עוסקים הרבה בהכשרה ובהכנה של רופאי המשפחה.
עדי קול: אני רוצה לפתוח את הנושאים לדיון.
עדי קול: כולם ידברו אבל נלך לפי הסדר.
<יוסף בר-אל: שמי דוקטור בר-אל ואני אחראי על מערך בריאות הנפש בקופת חולים כללית.
<יוסף בר-אל: אני רוצה לדבר על הנושא של מיטות אשפוז בדרום ועל הנושא של רופאי המשפחה.
<יוסף בר-אל: לא לחינם אתם לא רואים כאן נתונים על מיטות אשפוז ב-סורוקה, בדרום.
עדי קול: אין.
<יוסף בר-אל: אני יכול להעיד שמשרד הבריאות פנה אלי וביקש שנקים ארבע מיטות אשפוז ב-סורוקה ואני סירבתי כי התפיסה שלנו אומרת שאנחנו לא מקימים יחידות אשפוז שעומדות לבד אלא צריך להיות מערך של אשפוז, מרפאה וכולי, כמו שהקמנו ב-סורוקה מערך של טיפול בילדים.
<יוסף בר-אל: אנחנו נשמח להקים את זה אם משרד הבריאות יבוא ויהיה מוכן להקים את כל המערך.
<יוסף בר-אל: כלומר, מרפאה, טיפול יום ואשפוז.
<יוסף בר-אל: הייתה גם בעיה שאי אפשר להקים יחידה של ארבע מיטות שתעמוד לבד.
<יוסף בר-אל: עכשיו אישרו לבית החולים סורוקה פתיחת מחלקה של שלושים מיטות ויכול להיות שאפשר לייעד חלק מהמיטות לנושא של הפרעות אכילה בתוך מערך פסיכיאטרי כולל.
עדי קול: מה זה אומר יכול להיות?
עדי קול: במה זה תלוי?
<יוסף בר-אל: באישור משרד הבריאות.
<יוסף בר-אל: אם משרד הבריאות יאמר שהוא מוכן, בואו נבנה תכנית, אבל שאלה לא יהיו ארבע מיטות בנפרד רק לאשפוז אלא צריך לבנות מערך שלם שיכלול גם מרפאה וגם טיפול יום, כמו שנעשה בילדים.
<יוסף בר-אל: בילדים עברנו תהליך, בדיוק אותו תהליך, ובסופו של דבר יש שם מערך יוצא מן הכלל שכולל את כל המרכיבים האלה.
<יוסף בר-אל: אני חושב שכך זה צריך לעבוד.
עדי קול: אני מניחה שהתחלתם את התהליך.
עדי קול: השאלה איפה אתם נמצאים אתו מול משרד הבריאות.
<יוסף בר-אל: אני מחכה למשרד הבריאות.
<יוסף בר-אל: זאת התשובה שמשרד הבריאות קיבל.
<יוסף בר-אל: אם אתם רוצים להקים מערך שלם, אנחנו נהיה מוכנים להקים אותו.
<יוסף בר-אל: להקים ארבע מיטות לבד, אנחנו לא נקים.
<גדי לובין: סורוקה מתוכנן ל-2015.
<גדי לובין: זה גם קשור לבינוי.
<גדי לובין: המחלקה כולה.
עדי קול: הסוגיה שהעליתם בדיון הקודם, אשפוז פר מיטה, היא לא קיימת מבחינתכם.
<יוסף בר-אל: אי אפשר להקים יחידה של ארבע מיטות שתעמוד לבד.
<יוסף בר-אל: זה לא עובד כך.
עדי קול: אני שוב שואלת אבל זאת לא השאלה של תמחור פר מיטה אלא זאת שאלה גדולה יותר.
<יוסף בר-אל: שאלה של הקמת מערך שלם.
<יוסף בר-אל: הנושא השני שאני רוצה להתייחס אליו זה הנושא של הפיכת רופא המשפחה ל-קייס מנג'ר.
<יוסף בר-אל: תראו, אין ספק שרופא המשפחה צריך לטפל ולהיות מעורה בתהליך הזה ולטפל באספקטים הרפואיים, אבל כמו שנאמר כאן קודם, רופא המשפחה, אנחנו מעמיסים עליו המון דברים היום.
<יוסף בר-אל: הוא צריך לאתר את החולים הדיכאוניים, לטפל בחלק מהם, באלה שהוא לא מעביר למערך בריאות הנפש, הוא צריך להיות מחר אחראי על הנושא של האובדנות, לאתר את המקרים האובדניים כך שגם לטפל וגם להיות המתכלל של הפרעות אכילה, זה כמעט בלתי אפשרי.
<יוסף בר-אל: במצב היום אני לא חושב שרופא המשפחה יכול להיות ה-קייס מנג'ר.
<יוסף בר-אל: הוא צריך להיות מעורב, הוא צריך לטפל באספקטים הרפואיים אבל הוא לא מסוגל בתנאים שיש לו היום להיות קייס מנג'ר של מקרים שלעתים הם מורכבים ומסובכים.
<יוסף בר-אל: גם אין לו את הידע לעשות את זה.
<יוסף בר-אל: אי אפשר להפיל עליו היום את כל התהליך הזה שהוא הופך להיות ה-קייס מנג'ר של הנושא הזה.
עדי קול: יש לך ספק שיש צורך ב-קייס מנג'ר?
<יוסף בר-אל: לא, אבל הוא לא יכול להיות רופא המשפחה.
<יוסף בר-אל: זה צריך להיות מישהו באותן מרפאות שנקים.
עדי קול: אחד הדברים שעלה בדיון שלנו עם רופאי המשפחה היה העובד הסוציאלי שנמצא במרפאות.
עדי קול: אנחנו העלינו את זה כאופציה ונוכל להעלות את זה שוב.
<יוסף בר-אל: זאת אופציה אבל לא בכל מרפאה יש עובד סוציאלי.
עדי קול: גם אחרי הרפורמה?
<יוסף בר-אל: גם אחרי הרפורמה.
<יוסף בר-אל: העובדות הסוציאליות בבריאות הנפש תהיינה במרפאות בריאות הנפש ולא תהיינה במרפאות הראשוניות.
<יוסף בר-אל: יש עובדות סוציאליות במרפאות הראשוניות אבל לא לכולן יש הכשרה לעסוק בדברים האלה.
עדי קול: אנחנו בכל מקרה מדברים על מישהו שיצטרך לעבור הכשרה.
עדי קול: ברור שהוא יצטרך לעבור הכשרה.
<יוסף בר-אל: זה בוודאי.
עדי קול: זה דיון מאוד מקצועי שמן הסתם אני לא יודעת בו מספיק.
עדי קול: אני חושבת שזה דיון מאוד חשוב.
עדי קול: זה אחד הדברים בגללו רציתי לכנס את הישיבה.
עדי קול: ישבנו בישיבה קודמת עם נציגים שעוסקים ברפואת משפחה.
<יוסף בר-אל: לומר שרופא המשפחה יהיה קייס מנג'ר, אני חושב שאנחנו מרחיקים לכת.
<גדי לובין: רק עם חיבור שהרפורמה בונה בינם לבין המרפאה, מרפאת בריאות הנפש, והגורם שמטפל באדם שם.
עדי קול: אני שוב מבקשת מכל מי שנמצא כאן ועוסק בפסיכיאטריה להגיע לדיון במועצה הלאומית לבריאות בקהילה, שגם אני מנסה להידחף לשם.
עדי קול: מאוד חשוב שאתם תהיו שם כדי שתהיו חלק מהדיאלוג הזה.
עדי קול: אנחנו ועדה לפניות הציבור ולכן כל הלגיטימציה שלנו מגיעה מהפונים והפונות.
עדי קול: לפני שנעבור לשמוע את הרופאים, אני אתן את רשות הדיבור לפונה המקורי ואחר כך לפונים חדשים.
<אליעזר חבשוש: את רוב הדברים שרציתי להגיד, אמרת בהתחלה.
<אליעזר חבשוש: יש לי בעיה אחת.
<אליעזר חבשוש: אני מצטער שאין אף נציג מרמב"ם ואפילו המנהלת, ד"ר מירי גבעון, לא יכלה להגיע כי היא הרגישה לא טוב.
<אליעזר חבשוש: אני באמת רוצה להבין.
<אליעזר חבשוש: כל כך הרבה מחכים לכך שיביאו לרמב"ם ובסוף מעבירים את זה לתל השומר ואני לא מבין למה.
<אליעזר חבשוש: אני אנסה לברר שם.
<אליעזר חבשוש: בשיחה עם מירי גבעון מסתבר שאם מישהי פונה לטיפול במרפאה שם, היא אמורה לחכות כמעט שלושה חודשים, עד פברואר-מרץ.
<אליעזר חבשוש: אני לא מבין למה לא מתקצבים את הנושא הזה.
<אליעזר חבשוש: אני חושב שזה יעזור לתל השומר שלא יגיעו לשם לאשפוז, שנית, זה גם קרוב יותר, ושלישית, יש סיכוי טוב שהחולה תצא מהמחלה ככל שהטיפול יותר מוקדם.
<אליעזר חבשוש: שלושה חודשים לחכות, זה אומר הידרדרות.
<אליעזר חבשוש: ראיתי ש-350 מנויים לא פעילים ואולי אפשר להעביר את זה למרפאה ב-רמב"ם.
<גדי לובין: הלא פעילים, זה בגלל שהמסגרות שקיבלו אותם נערכות עכשיו לתגבור כוח אדם.
<גדי לובין: זה לא שברגע שקיבלו מנוי, כבר יש מישהו שנותנים.
<אליעזר חבשוש: רמב"ם בכלל לא היה ברשימה של המנויים.
עדי קול: תכף נגיע לזה.
<תמיר גלעד: אם למישהו יש אלי שאלה בנושא הזה, אין לי בעיה.
<תמיר גלעד: רשמתי כמה נקודות שהועלו במצגת.
עדי קול: אתה רוצה לספר בקצרה איך הגעת גם היום לבית בתור מאבק אישי שלך?
<תמיר גלעד: כן.
<תמיר גלעד: המתנה לאשפוז, ראיתי שכתוב למבוגרים שהיא יותר משבועיים-שלושה.
<תמיר גלעד: לגבי המתנה לטיפול, ברוב המרפאות התהליך הוא כזה שאומרים לשלוח פקס, אתה שולח פקס ואתה צריך להגיע.
<תמיר גלעד: התהליך הוא מאוד מאוד ארוך.
<תמיר גלעד: אני לא יודע איך תזמנו את זה, אבל בפועל יוצא שאתה מחכה זמן רב להתחלת הטיפול ובזמן הזה אתה גם יכול להידרדר.
<תמיר גלעד: אני לא בדיוק מבין את התהליך אבל אולי איכשהו כן אפשר לשנות משהו.
<תמיר גלעד: כמה נקודות עליהן חשבתי כמי שעבר כמה דברים.
<תמיר גלעד: אני חושב שיש ממש בעיה עם כל הנושא הזה של הסטיגמה על הפרעות אכילה.
<תמיר גלעד: המחלה שלי התחילה בצבא.
<תמיר גלעד: ירדתי במשקל בצורה מאוד מאוד משמעותית ובצורה חדה.
<תמיר גלעד: בגלל שאני גבר, אף אחד לא חשב על זה.
<תמיר גלעד: כולם חשבו שיש לי סרטן, שיש לי מחלה אחרת, ואף אחד לא חשב על הפרעות אכילה.
<תמיר גלעד: גם הרופא הצבאי – שהייתי צריך להיאבק כדי לקבוע אליו תור כי בכל זאת זה צבא – הייתי צריך ממש להילחם כדי לקבל תור לדיאטנית.
<תמיר גלעד: הייתי צריך לרשום יומן אכילה במשך ארבעה שבועות ולהגיש לו אותו כדי שייקבע לי תור לדיאטנית.
<תמיר גלעד: אף אחד לא העלה על דעתו שיש לי הפרעת אכילה.
<תמיר גלעד: אף אחד אפילו לא ניחש זאת.
<תמיר גלעד: אני חושב שבאופן כללי בגלל שיש את הסטיגמה הזאת, הרבה מאוד גברים שיש להם הפרעת אכילה מתביישים לקבל טיפול כי זאת מחלה נשית ואם אני גבר, מה זה אומר עלי?
<תמיר גלעד: יכול להיות שהרבה אנשים בכלל לא חושבים שיש להם את זה כי זה בכלל לא במודעות.
<תמיר גלעד: גם לי לקח זמן רב לקלוט.
<תמיר גלעד: אני חושב שיש גם הרבה חוסר ידיעה ורוב הטיפול מכוון לנשים.
<תמיר גלעד: כמו שאמרו, הכול מכוון בלשון נקבה אבל זאת לא רק לשון נקבה אלא הטיפול הרפואי, הטיפול הפסיכולוגי, הטיפול הדיאטני, האבחון של המחלה – הכול מכוון לנשים כך שזה לא רק שנוקטים לשון נקבה.
<תמיר גלעד: יש הרבה חוסר ידע בנוגע לטיפול במחלה אצל גברים.
<תמיר גלעד: אני לא יודע בדיוק מה הנתונים העדכניים של אחד לעשר, או מה בדיוק, ואני בספק אם זה הנתון.
<גדי לובין: זה היום הנתון.
<קריאה: עשרה אחוזים שיודעים עליהם.
עדי קול: כולם מסכימים על כך שיש בעיית מודעות ויכול להיות שהיא גם באה לידי ביטוי במספרים.
עדי קול: תמיר, איך הגעת למיטה בבית השיקומי?
עדי קול: אתה עדיין ישן בחדר של המדריכים?
<תמיר גלעד: אני הגעתי לבית השיקומי בדרך מאוד מאוד מיוחדת, לא קונבנציונאלית.
<תמיר גלעד: אני הייתי באשפוז בתל השומר שגם לו חיכיתי די הרבה זמן ודוקטור גור יכול להעיד על כך.
<תמיר גלעד: מחכים לפתוח חדר לבנים כי שווה לפתוח חדר לבנים כשיש כמה בנים.
<קריאה: כשיש ארבע-חמש מיטות.
<תמיר גלעד: נכון.
<תמיר גלעד: מיטה היא הרי השקעה כספית ואם פותחים חדר לשני בנים, מבזבזים את הכסף.
עדי קול: לכמה בנים מחכים כדי לפתוח חדר?
<איתן גור: המצב הזה הוא מצב זמני ובמחלקה החדשה יהיו חדרים שיאפשרו לקבל בנים ובנות בלי קשר למצב של החדרים.
<איתן גור: זה נכון שבמצב הנוכחי עד שנעבור למחלקה החדשה יש לנו קושי לסגור חדר שלם בשביל בן אחד.
<איתן גור: יש לנו חדר אחד בודד לבן אחד ואם יש שני בנים, אנחנו צריכים לסגור חדר של ארבע-חמש מיטות.
<עומר בונה: עד אז אפשר לבוא אלינו.
עדי קול: לכם יש חדר נפרד לבנים?
<עומר בונה: לנו יש מחלקה שהיא מעורבת.
עדי קול: יש לנו הרבה בעיות עם המחלקה המעורבת והפתוחה עם הפסיכיאטרית ביחד ואיפה זה נמצא.
עדי קול: אתם רואים, אני זוכרת.
<קריאה: זה רק לאנורקסיה ולא להפרעות אכילה.
<קרן לי קופלר: כשאני הייתי במחלקה, היו ארבע בנות וזהו.
<קרן לי קופלר: היו ארבע מיטות והיום יש אולי שמונה.
<עומר בונה: כיום, שוב, באופן כללי לגבי מה שנאמר, אני חושב שאיתן יסכים אתי, ההמתנה למיטות פחתה בצורה משמעותית ביותר.
<עומר בונה: היום אין סיבה לחכות יותר מחודש.
<עומר בונה: לגבי גברים, שוב, אין שום בעיה אצלנו לקבל לפי פניות.
עדי קול: אם אנחנו מדברים על מודעות, אני חושבת שזה חשוב לדעת שאם צריך אשפוז, אפשר להתאשפז בהדסה.
<קריאה: אבל זה רק אנורקסיות.
<תמיר גלעד: אני חייב לומר שאני נכנסתי לרשימת המתנה לתל השומר ולהדסה באותו זמן וחיכיתי לתל השומר שלושה וחצי חודשים.
<תמיר גלעד: להדסה אמרו לי שזה ייקח ארבעה-חמישה חודשים.
<גדי לובין: מתי זה היה?
<תמיר גלעד: אני נכנסתי לתל השומר ביוני.
<קרן לי קופלר: ב-11 ביוני 2012.
<איתן גור: בשנתיים האחרונות משרד הבריאות עשה מהלכים מדהימים מבחינתנו והוסיף מיטות והוסיף מקומות במרפאות.
<איתן גור: לכן הנתונים שאתם מביאים עכשיו הם לא רלוונטיים יותר למצב הנוכחי.
<איתן גור: כרגע אצלי במחלקה יש מקום מיידי לאשפוז ובפיקים זה יכול להגיע למקסימום חודש ולא יותר.
<איתן גור: אותו הדבר לגבי המרפאה.
עדי קול: תדעו שהרבה מהעשייה הזאת נעשתה על ידי המנכ"ל פרופסור גמזו בגלל המודעות שלו ולצוות שלו, גדי ואיגור.
עדי קול: אני באמת חושבת שצריך להכיר בתהליך כי זה שינוי מאוד משמעותי ושינוי גישה.
<עומר בונה: אולי נושא לדיון הוא שיש הרבה מהגברים והנשים שסובלים מהפרעות אכילה שנרתעים מאשפוז במחלקה פסיכיאטרית.
עדי קול: את זה הייתי מעלה כשהיינו מגיעים ל-הדסה.
<עומר בונה: אם רוצים להיות ישרים אפשר לומר שיש נושא שנקרא תחלואה כפולה.
<עומר בונה: יש הרבה מאוד מהבנות, ועוד יותר מהבנים, בלי לפגוע באף אחד, שסובלים ממקרים של תחלואה כפולה וצריך להודות בזה.
עדי קול: גם הפרעת אכילה וגם הפרעה פסיכיאטרית אחרת.
<תמיר גלעד: הייתי באשפוז והייתי צריך מסגרת המשך אבל לא הייתה לי אופציה כי כל מסגרות ההמשך היו מיועדות לנשים.
<תמיר גלעד: הוצע לי דיור מוגן, שזה היה די ברור שזה לא מתאים לי כי מבחינת המצב שלי כחולה בהפרעת אכילה, זאת פשוט לא הייתה מסגרת שמתאימה לי אבל נאמר לי שזה מה שאפשר להציע לי.
<תמיר גלעד: לגבי גברים עם הפרעות אכילה יש אפליה בעולם הזה ועם זה אני צריך להתמודד.
<תמיר גלעד: הגעתי לדיור מוגן ברמת ישי.
<תמיר גלעד: עשו תרגיל.
<תמיר גלעד: שכרנו דירה ליד הבית השיקומי ברמת ישי.
עדי קול: במימון שלך.
<תמיר גלעד: באנו לבית ברמת ישי ושם היינו.
<תמיר גלעד: הלכתי לישון בדירה.
<תמיר גלעד: אחרי כמה חודשים זה לא עבד.
<תמיר גלעד: אני כחולה בהפרעת אכילה לא הצלחתי לעמוד בזה כי המסגרת לא התאימה לי.
<תמיר גלעד: דיור מוגן לא התאים לי.
<תמיר גלעד: הבית השיקומי, אחרי שהוא היה מעורב בתהליך שלי, החליט לא לוותר עלי ובגלל שהם היו מעורבים בי רגשית, הם עשו שינוי בבית, בקונספט, והם העבירו מדריכות למיטה במשרד, עשו שינוי בחדרים והכניסו אותי לתוך הבית.
<קרן לי קופלר: זה היה אפשרי כי במקרה בבית ברמת ישי יש חדר בקומה למטה, בו יכולים להיות בנים והוא לא בקומה שם נמצאים כל חדרי הבנות.
<תמיר גלעד: ואז איכשהו נכנסתי לבית.
<איתן גור: רק לתת פרופורציות.
<איתן גור: בחמש השנים האחרונות הופנו שלושה גברים לבתים השיקומיים ואי אפשר לצפות שבשביל שלושה גברים בחמש שנים יפתחו בית בפני עצמו.
עדי קול: מסכימה, ועדיין מיטה שתהיה מיועדת לגברים, אני חושבת שנראה לי.
עדי קול: אחד הדברים שגיליתי הוא שפשוט אנסו את הבית השיקומי באיזושהי דרך לקבל אותו ואני חושבת שזה לא פתרון שאנחנו כמדינה מקבלים.
<תמיר גלעד: אפשר להעלות את השאלה שאם הייתה האופציה, היו מופנים הרבה יותר.
<איתן גור: או שכן או שלא.
<איתן גור: אנחנו לא יכולים לדעת.
<איתן גור: בכל אופן, זה אותו שיקול שעומד במחלקה שאי אפשר לסגור חדר של ארבע חולות, עומד גם בבית השיקומי.
<איתן גור: זאת הסיבה שאי אפשר להכניס בן אדם אחד לחדר ולוותר על מיטה אחת כי הבית לא יעמוד מבחינה כלכלית אם יוותרו על מיטה.
עדי קול: אני מסכימה אתך ועדיין אני חושבת שכמדינה אנחנו צריכים להציע פתרון גם לחולים גברים ולא באופן כזה.
עדי קול: אני מבינה שעושים את השיקול של חולה קשה יותר או פחות כשיש לנו סכום מוגבל של כסף, אבל לא יכול להיות שאין מענה לגברים.
עדי קול: צריך למצוא פתרון כזה.
עדי קול: אני אגיד כחלק מהמסקנות שאנחנו פותחים עכשיו בית נוסף וצריכה להיות בקרה על כך שיהיה גם מקום לגברים.
עדי קול: תמיר, תודה רבה.
<תמיר גלעד: שלושת הגברים האלה, זה רק מאז שאני הגעתי לבית השיקומי.
<תמיר גלעד: זה לא בהיסטוריה.
<איתן גור: מאז שהוקמו הבתים השיקומיים, הופנו שלושה גברים לבתים השיקומיים.
<קרן לי קופלר: אני אשתדל לעשות את זה ממש קצר למרות שההיסטוריה שלי היא ארוכה.
עדי קול: אבל היא חשובה, אז בקצרה.
<קרן לי קופלר: הייתי חולה 15 שנים.
<קרן לי קופלר: יש פה שני דוקטורים ופרופסור שהם חלק נכבד בתהליך שלי והם פגשו אותי בכמה סשנים בשנים האלה.
<קרן לי קופלר: בין לבין הייתי במקומות אחרים.
<קרן לי קופלר: אני מודה שמעבר לאשפוז הראשון, אני לא חיכיתי הרבה לאשפוזים כי הייתי במצב בו לא יכולתי לחכות הרבה כאשר אחד מהאשפוזים היה דרך הוצאת צו בבית משפט ולכן הגעתי במיידי לטיפול במחלקה בהדסה.
<קרן לי קופלר: בגיל 12 התחלתי את הטיפול שלי בקופת חולים ועד שהגעתי לאשפוז רק אחרי הצבא נפלתי עקב חוסר הידיעה.
<קרן לי קופלר: נשלחתי לדוקטור גנק, מי ששמע עליה, ואני לא רוצה להרחיב.
<קרן לי קופלר: זאת טראומה שכנראה תלווה אותי עוד שנים וזאת קטסטרופה, אבל כנראה מחוסר ידיעה נשלחתי לטיפול אצלה.
עדי קול: היא פסיכיאטרית?
<קרן לי קופלר: היא פסיכיאטרית.
<קריאה: שנויה במחלוקת.
<קרן לי קופלר: סליחה על הבוטות – מפלצת.
<איתן גור: לא, לא יפה.
<קרן לי קופלר: לא נעסוק בה כרגע.
<קרן לי קופלר: אני גם הופניתי לדיאטניות בקופת חולים.