GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<טלי בוהדנה: כמה שלפעמים אנחנו מצטיירים כבירוקרטים, אנחנו קודם כל צריכים לשמור על כללי מינהל תקין כדי לא לאפשר לאנשים לקבל לפני אנשים אחרים.
<טלי בוהדנה: אבל פה, באמת, אני חושבת שזה ה"אפ-גרייד" של כל עובד, גם אם יש לו ימים קשים שהוא מקבל הרבה פניות, הדברים הקטנים האלה הם בהחלט מחיים את התפקיד וגורמים לך לפידבק הכי גדול שיכול להיות.
<טלי בוהדנה: אז יישר כוח לאותה עובדת שלי.
עדי קול: בינתיים רק נציבים אמרנו.
עדי קול: אחר כך, שזה יהיה מישהו מאחור אז תתחילו לחשוב מי מספר מהשורה השנייה.
<ירון שקלאר: אני מאחל לך בהצלחה בתפקיד.
<ירון שקלאר: אני מאגד.
<ירון שקלאר: בפן אחר, אנחנו חושבים מה אפשר לעזור ולסייע במקרים - - אני מתרגש, סליחה שאני אומר את זה, מכל פנייה שמגיעה אלי, שבגינה אין בקשה לפיצוי.
<ירון שקלאר: אנחנו גוף שקל לחבוט בו, אנחנו לא צדיקים ולא טהורים וכדומה.
<ירון שקלאר: דבר שני, בכל זאת סיפור קטן:
<ירון שקלאר: קיבלתי לא מזמן תלונה שאוטובוס נתקע ואין מזגן וחיכו שעה וחצי ובסוף, ברוך השם, תודה לכם, והיתה שם הזמנה לחתונה.
<ירון שקלאר: בזכות הדבר הזה הגעתי לחתונה והוא קיבל ממני מתנה.
עדי קול: איזה יופי.
עדי קול: לפני שאנחנו ממשיכים, אני רוצה להודות לחבר הכנסת דוד אזולאי, שהוביל את הוועדה הזאת במושב הקודם וגם לפניו וגם יצר לה שם מאד מאד טוב בכנסת.
עדי קול: אני מניחה שגם בקרבכם, יצא לכם לעבוד אתו.
עדי קול: תודה לך גם על ההשתתפות וגם על העבודה בשנים הקודמות.
<נורית יצחק: אני נורית יצחק מהמוסד לביטוח לאומי.
<נורית יצחק: אני רוצה לספר על פנייה שעדין נמצאת בעבודה עכשיו, שבעקבותיה אנחנו העלינו - -
עדי קול: אליכם לא פונים אף אחד, אף פעם.
עדי קול: בכלל, אתם גוף שאף פעם אין תלונות אליו...
<נורית יצחק: אנחנו רק מספר 1 בפניות אל נציב תלונות הציבור במשרד מבקר המדינה ובהפרש גדול מזה שאחרינו.
<נורית יצחק: יש לנו כ-11 אלף פניות בשנה בכתב.
<נורית יצחק: הפנייה שאני רוצה לספר עליה היא מקרה של גבר שפנה אלינו בקשר לתביעה שלו לדמי לידה שנדחתה על ידי הביטוח הלאומי.
<נורית יצחק: הוא סיפר לנו שהוא נישא לפני מספר שנים לאישה בריאה, שניהם עובדים ומתפרנסים בכבוד.
<נורית יצחק: זמן קצר לאחר הנישואין אשתו חלתה במחלת ניוון שרירים קשה מאד ובמשך הזמן היא התדרדרה עד למצב שהיא מקבלת מהביטוח הלאומי גם קצבת נכות כללית וגם קצבת שירותים מיוחדים לנכים קשים מלאה, שמאפשרת לה לשכור שירותים לטיפול בעצמה לצורך תפקוד בתוך הבית.
<נורית יצחק: זאת אומרת, נכות מאד מאד קשה.
<נורית יצחק: למרות הנכות הקשה, הם עשו מאמצים גדולים מאד כדי שהיא תיכנס להריון ולאחר טיפולים מאד קשים ומפרכים, היא אכן נכנסה להריון.
<נורית יצחק: ואז, הם נצבו בפני בעיה חדשה מבורכת, שאמורה להיווצר ברגע שייוולד תינוק ותהיה לו אם שלא מסוגלת לטפל בו.
<נורית יצחק: ולכן, הם מיד חשבו על הפתרון, שבאמצעות המוסד לביטוח לאומי, שהוא מאד מתקדם כמובן והוא גם הצליח להעביר באמצעותכם, כמובן, תיקון חקיקה שמאפשר תשלום דמי לידה לגבר, לקבל דמי לידה על בסיס הכנסותיו של האב גם במקרה הזה.
<נורית יצחק: אלא שהזכות לדמי לידה לאב מותנית בכך שגם האם מבוטחת לדמי לידה.
<נורית יצחק: אלה הוראות החוק מאחר והבסיס הוא היותה של האם מבוטחת לדמי לידה.
<נורית יצחק: רק במצב כזה אפשר לחלק את תקופת דמי הלידה בין האם לבין האב ולשלם לאב דמי לידה על בסיס הכנסותיו.
<נורית יצחק: מאחר ומדובר באישה שהיא נכה זה מספר שנים, היא איננה מבוטחת בדמי לידה.
<נורית יצחק: דמי הלידה מושלמים לנשים עובדות, כמובן, כדי להחליף את שכר העבודה שלהן בתקופה של חופשת הלידה ולכן, התביעה שלו נדחתה.
<נורית יצחק: אנחנו היינו סבורים שבמצב דברים כזה, שבו מדובר באישה שאיננה עובדת שלא מרצונה החופשי אלא עקב נכותה הקשה, ובמצב כזה שייוולד ילד למשפחה כאשר האב לא יכול לצאת לחופשת לידה כי הוא לא יוכל להשאיר את המשפחה ללא פרנסה והאם איננה מסוגלת לטפל בתינוק, זאת אומרת שמהיום הראשון ללידתו, הילד יצטרך להיות מטופל על ידי אנשים זרים ובאמצעות מימון שאין לדעת מאין לקחת אותו.
<נורית יצחק: אנחנו העלינו הצעה לתקן את החוק.
<נורית יצחק: אנחנו, פניות הציבור של הביטוח הלאומי, בצורה כזאת שבמצבים כאלה, בהם האם נכה וזאת הסיבה שהיא איננה מבוטחת לדמי לידה ויש אי מסוגלות על פי קביעת רופא הביטוח הלאומי לטיפול בתינוק, האב יקבל את דמי הלידה על בסיס ביטוחו הוא כעובד.
<נורית יצחק: זה עדין נמצא בשלבי חקיקה.
עדי קול: אז ביום ראשון האחרון עברה בקריאה טרומית הצעת חוק של קרין אלהרר, שאני חתומה עליה גם.
עדי קול: אני מקווה מאד שהצעת החוק הפרטית הזאת תקדם את זה.
<נורית יצחק: אני מופתעת לשמוע אבל יפה מאד.
עדי קול: מישהו אחרון מהיציע?
<קרן שירוני: צהרים טובים.
<קרן שירוני: אני קרן שירוני מהמשרד לשירותי דת.
<קרן שירוני: פניה שריגשה אותי באופן אישי: קיבלנו לפני חצי שנה מאישה מבוגרת, למעלה מ-80, שניסתה לאתר מקום קבורה של אמא שלה.
<קרן שירוני: האם נפטרה קצת אחרי קום המדינה ולאן שהיא פנתה, העבירו אותה ממקום אחד למקום אחר.
<קרן שירוני: היא פנתה אלינו וביצענו מיפוי של מספר חברות קדישא בבתי עלמין והצלחנו לאתר את מקום הקבורה של האמא.
<קרן שירוני: היא התקשרה ובכתה שסוף סוף יש לה מקום לעלות אליו ולהתייחד.
<קרן שירוני: אותי זה מאד ריגש.
דוד אזולאי: גברתי היושבת ראש, אני קודם כל מברך פה את כל הנציבים.
דוד אזולאי: אני שמח מאד לראות כזה אולם מלא עם כל הציבור.
<קריאה: דוד, אני לא שומע.
דוד אזולאי: אמרתי שאני שמח לראות כזה ציבור גדול, שמשתתף בדיון כזה.
דוד אזולאי: אין ספק שזו גם הזדמנות להודות לצוות הוועדה, שבאמת עושה עבודה יוצאת מן הכלל כי תמיד אני אומר שרמטכ"ל הכי טוב בלי חיילים טובים, אי אפשר להתקדם.
דוד אזולאי: יישר כוח לכולם.
דוד אזולאי: שמעתי פה כמה דברים שמאד ריגשו אותו באופן אישי, לפחות מה ששמעתי בסוף אבל אני רק יכול להגיד שעוד לפני שהייתי יושב ראש ועדה לפניות הציבור תמיד הוריתי לצוות שלי שכשמגיעה פניה, לא פעם אני שומע את המזכירה אומרת: מה אני יכולה לעשות עם פניה כזאת.
דוד אזולאי: אמרתי לה: זה לא תפקידך.
דוד אזולאי: אנחנו לא קבלני הצלחות.
דוד אזולאי: תפקידנו להשתדל.
דוד אזולאי: לפעמים אנחנו מצליחים ולפעמים אנחנו לא מצליחים.
דוד אזולאי: אבל אנחנו, כאנשי ציבור, צריכים תמיד לעשות את חשבון הנפש האם עשיתי מלאכתי נאמנה.
דוד אזולאי: מלאכתי נאמנה זה ההשתדלות.
דוד אזולאי: תאמינו לי, ואני יכול לספר פה בלי סוף סיפורים איך בעיות נפתרו בטלפון, ואיך בעיות עם פגישות והתכתבויות ומה לא, ולא הצלחנו לקדם שום דבר.
דוד אזולאי: אני בטוח שכולם כאן מכירים את התופעה הזאת.
דוד אזולאי: אני, ברשותכם, רוצה להתייחס לאחד הנושאים שעלו בכינוס הקודם, בהיותי יושב ראש, וזה הנושא של חקיקה בענין פניות נציבים של פניות הציבור בכל משרד ממשלתי.
דוד אזולאי: לצערי הרב, הדבר הזה תקוע.
דוד אזולאי: אני, בכל אופן, הגשתי הצעת חוק ואני מודה לך, ביריה גרנות, שסייעה לי לקדם את החקיקה הזאת ואני מקווה שבבוא היום אנחנו נעלה את הצעת החוק.
דוד אזולאי: אני מבקש מכל הנוכחים כאן, כל אחד, לתרום מה שהוא יכול על מנת לקבל את החקיקה הזאת.
דוד אזולאי: בסופו של יום, היא תשרת את כולנו.
דוד אזולאי: לא תמיד נמשיך לעבוד באותו מקום יבוא יום שאנחנו גם נהיה מחוץ למערכת ונזדקק לשירותים האלה, למרות שאנחנו כל יום אומרים: "אל תביאנו לא לידי מתנת בשר ודם ולא לידי הלוואתם" אבל איך אומרים?
דוד אזולאי: אנחנו בני אנוש ותמיד נזדקק ותמיד נצטרך.
דוד אזולאי: לכן, חשוב שכל עוד אנחנו יכולים לעשות את הדבר הזה, לעשות את זה.
דוד אזולאי: אני מאד מקווה, בעזרת השם, שבמושב החורף הקרוב נוכל להתחיל לקדם את החקיקה הזאת, שבעצם היא לתועלת כולנו.
דוד אזולאי: אני מקווה שהיושבת ראש שיושבת בקואליציה עם מפלגה מאד משפיעה, שיש לה הרבה יכולות, זאת ההזדמנות שלה להוכיח שאפשר לעשות דברים טובים גם בממשלה הזאת.
דוד אזולאי: אני מקווה שהפעם זה יהיה אותו דבר.
עדי קול: השאלה למי את מאחלת מה.
עדי קול: אני רוצה עוד סבב אחד, לפני שנעבור לתכנית.
עדי קול: אני מודיעה לכולם שהישיבה לא מצולמת אז אתם יכולים להרגיש חופשי.
עדי קול: הפניה ההזויה ביותר שקיבלתם.
עדי קול: המייל הראשון שקיבלתי לכנסת, כשנבחרתי, היתה פנייה מאדם שביקש אם אני יכולה לדאוג שבברזיות הציבורית בכל הארץ יהיו מים, ואם אפשר שהם יהיו עם "ויטמינצ'יק" ואם אפשר, בטעם תות.
עדי קול: אז חשבתי שככה נראות פניות ציבור.
עדי קול: פניתי למשרד הבריאות ומסתבר שזה לא מקובל אבל יש הרבה פניות שאנחנו אומרים: מענין מאיפה זה הגיע.
עדי קול: מישהו מוכן לספר?
<דינה פוליאק: אני דינה פוליאק ממשרד הביטחון.
<דינה פוליאק: אני אומר שיש תחרות גדולה לתואר "הפניה ההזויה ביותר".
<דינה פוליאק: בכל אופן, פנייה מצחיקה-עצובה שקיבלנו מאיזה אדם חיפאי, שרצה לתת עצה למשרד הביטחון לראות איך המשטרה כל כך יעילה.
<דינה פוליאק: הוא אומר שהוא יושב בספסל ליד ביתו והמשטרה מצלמת אותו באמצעות תאורת החשמל.
<דינה פוליאק: הוא מרגיש את זה בכל פעם שהוא מתיישב על הספסל, הפנס מתכוונן אליו והוא מתחיל להרגיש חם והוא מציע לנו להתייעץ עם המשטרה ושגם אנחנו נלמד את השיטות.
עדי קול: מעניין.
<דינה פוליאק: אנחנו משתדלים לענות על כל פניה, אני לא רוצה להתעלם.
<דינה פוליאק: אני מודה לו על הפניה שלו ומנסה למצוא איזה שהוא ניסוח שייתן לו להרגיש טוב עם עצמו ועם הפניה.
עדי קול: יכול להיות שבאמת יש דרך כזאת לעקוב דרך הפנסים ורק הוא מכיר אותה ואנחנו לא.
עדי קול: עוד מישהו?
עדי קול: אל תתביישו.
<שמואל שץ: אני נציב תלונות הציבור של חברת החשמל.
<שמואל שץ: לפני מספר שנים קיבלנו פניה/תלונה של אדם שטען שהוא התחשמל בעשת שהוא שיחק כדורגל.
<שמואל שץ: בעקבות זה השיער שלו סומר וזאת אחרי 3 שבועות, השיער שלו ממשיך לעמוד.
<שמואל שץ: בהתחלה אתה קורא את זה ואומר: זה הזוי.
<שמואל שץ: מצד שני, אתה לא יכול לדחות אותו על הסף.
<שמואל שץ: מה שעשינו, בדיעבד, פנינו למומחים שלנו בתוך חברת החשמל, לברר אם תופעה כזאת חשמלית ידועה להם.
<שמואל שץ: מתברר שלא.
<שמואל שץ: ענינו לו שבדקנו את זה עם גורמים מקצועיים.
<שמואל שץ: בדיעבד מתברר שזאת היתה חבורה ששלחה מכתבי תלונה הזויים לכל מיני גורמים ופרסמו את זה כקובץ.
<קריאה: עופר קריספל.
<שמואל שץ: - - - לפחות אצלנו, אנחנו מנסים לראות אולי מאחורי יש תמיד אנשים שהם לא תמיד בסדר, אבל גם למדנו שגם כשהם מצטיירים כיוצאים מן הכלל, לפעמים הם צודקים ולכן, מהניסיון שלנו, צריכים להתייחס לכל דבר ברצינות.
<סוזי לוי: קוראים לי סוזי לוי, אני ראש תחום פניות הציבור במשרד הכלכלה היום, תמ"ת לשעבר, תמ"ס לשעבר.
<סוזי לוי: עבר כמה גלגולים.
<סוזי לוי: האמת שהתלבטנו, אני פה עם החברות לעבודה, אם לספר את זה כי אולי משהו בזה נכון.
<סוזי לוי: לנו זה נראה הזוי.
<סוזי לוי: מגיעה אלינו בפקס פנייה עם קצת ערבית וקצת אנגלית, מעורב, נתתי לתרגם בערבית.
<סוזי לוי: אחת כותבת שיש לה כוחות מיוחדים והיא רואה בהם שהפצצה הגרעינית באירן כבר מוכנה ואוטוטו הולכת להתפוצץ.
<סוזי לוי: בנוסף, אשתו של ברק אובמה מתכננת לרצוח אותו בחג המולד.
<סוזי לוי: זה נראה הזוי.
עדי קול: יש פה מישהו ממשרד החוץ?
עדי קול: אולי כדאי שתודיעו?
<סוזי לוי: - - היא תכננה בזמנו, בחג המולד ההוא.
<סוזי לוי: במקרה כזה אנחנו אובדי עצות והעברנו את זה ללשכת השר.
<סוזי לוי: היא לא ביקשה תשובה, היא פשוט הודיעה.
עדי קול: מלחיץ.
ישראל אייכלר: השאלה מה עשית עם הפנייה הזאת?
<סוזי לוי: העברתי ללשכת השר, אמרתי.
עדי קול: יש פה מישהו ממשרד הבריאות?
עדי קול: קופות חולים, מתחום הבריאות?
עדי קול: הדברים שלנו לא מצחיקים.
<יהודית דובינקי: אני ממשרד הפנים, רשות האוכלוסין.
<יהודית דובינקי: הפנייה פורסמה בתקשורת בשם המלא, כולם מכירים, אורן זריף.
<יהודית דובינקי: הוא ביקש אישור להעסקת עובדים זרים אבל שלא רואים אותם, שהם בלתי נראים.
<יהודית דובינקי: - -
עדי קול: ונתתם?
<יהודית דובינקי: - - - היה אזרח אחד שרצה שיכתבו לו שהוא צעיר ב-10 שנים כי ככה הוא לא יצטרך לקבל ביטוח לאומי ולא פנסיה כי הוא עדין יכול לתרום למדינה והוא יעבוד.
<יהודית דובינקי: אין לי מושג מה מצבו אבל ז מין פניות הזויות.
<יהודית דובינקי: זה מעלה בך חיוך ואת אומרת שכשמישהו כותב את זה, איך הוא בכלל חשב על זה.
עדי קול: זה לספר של ההוא.
עדי קול: .. עופר קריספל.
<אבי סלומה: אני אבי סלומה מארגון "אנשים", ארגון נכי שיתוק מוחין.
<אבי סלומה: אני ממש נרגש מול האנשים הנפלאים פה.
<אבי סלומה: כולנו חכמים, כולנו רגישים, כולנו יודעים את התורה אבל בפועל, נתקלים בקושי מסוים שנקרא: בניגוד לתקשי"ר.
<אבי סלומה: אין לנו תשובות, אנחנו לא מקבלים תשובות בזמן סביר ולא תמיד בצורה חיובית.
<אבי סלומה: כדוגמה: משרד השיכון והבינוי בכלל מתעלם.
<אבי סלומה: אגד, מתעלמת.
<אבי סלומה: העובדים הזרים, שלחתי תלונות כמה פעמים כדי לקבל תשובות.
<אבי סלומה: השאלה היא זאת: אם כולכם רגישים פה, למה אינכם נותנים תשובות בזמן?
<אבי סלומה: תודה רבה.
עדי קול: אמרנו שאנחנו עושים היום ישיבה חגיגית, ותכף נגיע לחלק שנדבר על הנהלים ואיך זה עובד אבל אבי, גם חשוב שאתה תדע שיש פה המון אנשים עם לב מאד מאד גדול שעובדים בעומס מאד קשה ועושים הכי טוב שהם יכולים, לפעמים בתנאים מאד קשים.
עדי קול: אנחנו יודעים שיש הרבה ביקורת, תמיד יש ותמיד אפשר לשפר.
עדי קול: אנחנו מתחילים ליצור יחסי עבודה, אז עוד לפני הביקורת נתחיל בדברים הטובים.
עדי קול: סיפור אחרון?
עדי קול: הפנייה ההזויה?
ישראל אייכלר: אולי אני אספר משהו על האינו נראה ממשרד הפנים?
ישראל אייכלר: פעם בא מישהו לרופא ואומר לו: אני רואה ולא נראה אבל אני לא מרגיש טוב.
ישראל אייכלר: אומר לו הרופא: אני לא רואה שום מחלה אני רק שומע שאתה חולה.
<דוד רגב: מישהי שביקשה לתבוע את אחת מתכניות הבישול כי היא טוענת שהיא פעלה לפי ההוראות של אהרוני שם, היא חתכה והכל אבל נשרף לה כל המטבח.
עדי קול: אז שאלה אחרונה לפני שעוברים לתכנית האמנותית.
עדי קול: האתגר הכי גדול שאתם מתמודדים אתו.
עדי קול: אנחנו מכירים את רוב הדברים הגדולים אבל באמת, דבר שמציק לכם ומכביד עליכם ביום יום את העבודה.
<טלי בוהדנה: אני אגיד שזה לא בפן של התלונות אלא בפן שאני, כמנהלת האגף, אני פשוט מרגישה שאני לא יכולה לקדם את העובדים שלי.
<טלי בוהדנה: כמה שהם עם לב ונשמה, לפעמים אני לא מבינה איך הם מגיעים כל בוקר לעבודה, עם משכורת שחלק זה השלמות הכנסה ומשכורת הזויה, וזה באמת אנשים טובים ותמצאי את זה בכל אגף.
<טלי בוהדנה: בכל אגף יש ביקורות ויהיו ביקורות ואנחנו משתדלים לייעל ואנחנו פה בשביל ייעל את זה וכמה שיותר בפחות זמנים וכמה שיותר תשובות עם מינהל תקין אבל הנושא הזה עגום ואני פשוט מרגישה שאני אובדת עצות.
<טלי בוהדנה: אני רוצה את הסיוע שלכם.
עדי קול: האמת שאני שמחה שאנחנו נמצאים כאן.
עדי קול: יש כאן מישהו שיכול להציע תשובה?
עדי קול: אני מניחה שמצב המשכורות הנמוכות הוא אצל כולם.
<טלי בוהדנה: להסדיר בצורה רוחבית את הנושא של התקינה עם דירוג מסוים, כמו שיש דירוג של פרופסיות אז פה זה יהיה דירוג מסוים כמו עובדים סוציאליים.
<טלי בוהדנה: אז לא פרופסיה אבל דירוג עם תקינה בצורה מסודרת.
<טלי בוהדנה: לעשות מיפוי רוחבי של כל התקנים, לבדוק האם יש הבדלים.
<טלי בוהדנה: וגם אם יש, כולם נמוכים אז להעלות.
<טלי בוהדנה: ליצור את ההירארכיה.
ישראל אייכלר: את חושבת שיש צדק בדירוג פרופסיונאלי ולא לפי העבודה של האדם?
<טלי בוהדנה: לא, בפירוש לא.
<טלי בוהדנה: זה לא פרופסיה ואני עובדת באותה מידה של רמת מקצועיות.
<טלי בוהדנה: אני חושבת שבהחלט צריכים את הדירוג הזה.
<טלי בוהדנה: זו בהחלט אפליה, כפי שאתה פה מעלה את הנושא.
<טלי בוהדנה: אנשים עם לב מאד רחב.
<טלי בוהדנה: אני לא בטוחה שהייתי מחזיקה מעמד - -
ישראל אייכלר: דיברתי עם נציב שירות המדינה בענין אגב.
ישראל אייכלר: אין חוק שמחייב את הדירוג הזה.
ישראל אייכלר: נציבות שירות המדינה החליטה שכל עובדי המדינה צריכים להיות פרופסורים - -
<אבי סלומה: אבל יש תקשי"ר.
ישראל אייכלר: - - אז קבעו בנציבות שירות המדינה שמי שמשכיל יותר, צריך לקבל יותר שכר על אותה עבודה מאדם שהוא לא משכיל במחקר סיני על השפעת קרני התיש על קרני השמש.
<טלי בוהדנה: יש לי עובדת הכי בכירה עם הכי הרבה שנות ותק באגף, אין לה תואר ראשון והיא עונה בצורה יותר מקצועית ממני, עם הניסיון הכי רחב.
<אמנון דניאל: איזה תואר צריך לזה?
<אמנון דניאל: איזה תואר צריך לפניות ציבור?
<אמנון דניאל: עורך דין, עובד סוציאלי, משפטן?
<אמנון דניאל: אם עכשיו יש לי צו פינוי של מישהי או מישהו, אכפת לה מה אני לומד בתולדות הקולנוע?
<אמנון דניאל: אכפת לה מה זה הסטטיסטיקה?
<אמנון דניאל: איפה זה מתחבר?
<אמנון דניאל: אני יכול להגיד כמה מלים?
עדי קול: אבל במסגרת השאלה.
עדי קול: רגע, אמנון, על השאלה, על העיקר הכי גדול.
<אמנון דניאל: כן, כן.
<אמנון דניאל: יכולתי להציג לכם פה דברים הזויים מאד.
<אמנון דניאל: יכולתי להציג לכם דברים שמרגשים אותי מאד.
<אמנון דניאל: היו לי רק השבוע - -
עדי קול: רגע, אמנון, תציג את עצמך כדי שאנחנו לא נציג אותך.
<אמנון דניאל: אני אמנון דניאל, שיקום האסיר.
<אמנון דניאל: אין לי הגדרה מדויקת וגם פניות בכלל.
<אמנון דניאל: יכולתי להציג לכם פה שרק השבוע קיבלתי 3 הצעות התאבדות של אנשים שהם בלחץ.
<אמנון דניאל: מה שמציק לי פה, שאנחנו כמה מדינות.
<אמנון דניאל: נניח, אסיר משוחרר שהוא בתוך בית הסוהר, מנסים לשקם אותו ומוציאים אותו החוצה.
<אמנון דניאל: יש אנשי שב"ס, עובדים סוציאליים, שיקום אסירים מנסים לשקם אותו ואז, כשהוא יוצא החוצה הוא מקבל בומבה מעירייה כזאת, בומבה מההוצאה לפועל, ביטוח לאומי מקזז לו ואז אתה שואל את עצמך: רגע, מה זה?
<אמנון דניאל: יד אחת נותנת ויד אחת גודעת?
<אמנון דניאל: איך זה מסתדר?
<אמנון דניאל: זה לא מסתדר בכלל.
<אמנון דניאל: איפה אנחנו?
<אמנון דניאל: יש מדינת האוצר ויש מדינת הרווחה ויש מדינת השיכון.
<אמנון דניאל: כל משרד הוא משרד בפני עצמו.
<אמנון דניאל: הכי הזוי בעיניי זה שמתקשרים, ואני כבר לא מתקשר, שמחייגים לפניות ציבור ו: נא חייג 1, נא חייג 1 של 1 של 1 ושלח פקס.
<אמנון דניאל: היה לי מקרה לפני חודשים של אשתו של אסיר.
<אמנון דניאל: באמת זה הזוי.
<אמנון דניאל: היא רצתה להיעצר, קיבלה צו מעצר 200 יום או 57,700.
<אמנון דניאל: התקשרתי ללשכת ראש העיר ואמרו לי: שלח לנו פקס.
<אמנון דניאל: אמרתי להם: מה זה פקס?
<אמנון דניאל: הייתי אצלו, החתמתי אותו, הייתי בבית המשפט, נפגשתי עם התובעת ועצרתי את כל המעצר הזה.
<אמנון דניאל: הלכו לעצור אותה.
<אמנון דניאל: הכי הזוי מבחינתי זה שהיא רצתה לשבת במעצר 200 יום, להראות לבעלה מה זה לשבת 200 יום כשהוא ישב 7 שנים.
<אמנון דניאל: אין לך עם מי לדבר.
<אמנון דניאל: איזה מן דבר זה?
<אמנון דניאל: זאת פשוט חוצפה.
<אמנון דניאל: אתה רוצה לדבר עם אנשים.
<אמנון דניאל: אני לא מבקש שאנשים יעבדו כמוני, אני נוסע לכל מקום, אני הולך לכל מקום.
<אמנון דניאל: אני נפגש עם אנשים בנתניה, בצפת, איפה שהם צריכים.
<אמנון דניאל: יש לי שני טלפונים פתוחים 24 שעות.
<אמנון דניאל: אני מקבל טלפונים בחמש בבוקר וגם באחת בלילה כי מי שמתקשר אלי באחת בלילה סימן שהוא במצוקה.
<אמנון דניאל: מי שמתקשר בחמש בבוקר, סימן שהוא במצוקה.
<אמנון דניאל: אני לא מצפה מאף אחד שיעבוד כמוני אבל רבאק, תענו.
<אמנון דניאל: מה זה 1 של 1 של 1?
<אמנון דניאל: למה הטלפונים לא פתוחים.
<אמנון דניאל: הטלפון הזה שלי הוא מטעם המדינה, הוא צריך להיות פתוח.
<אמנון דניאל: למה הוא צריך להיות חסוי?
<אמנון דניאל: אז אני לא מתקשר לפניות ציבור.
<אמנון דניאל: אני מתקשר ישירות למנכ"ל או לשר וככה אני מקבל תשובות.
עדי קול: אני מבקשת מאד בקיצור כי אמרתי לכם כשביקשתם לבוא היום, אמרנו שזו פגישה לנציבים ולא פגישה לעמותות.
<יוליה בן משה: אני אעשה את זה קצר.
<יוליה בן משה: אני יוליה בן משה, אני אמא לילד עם מוגבלות קשה ואני גם מנהלת עמותה שנקראת "כל הזכויות".
<יוליה בן משה: אני רוצה להתחבר למה שאמנון אמר.
<יוליה בן משה: אתם דיברתם על 45 יום, יש לי פניות דחופות.
<יוליה בן משה: התחברתי לכל השאלות.
<יוליה בן משה: פניה שבלב, יש לי משפחה עם ילד בן 9 שהשתחרר מחדר מיון.
<יוליה בן משה: המצב שלו התדרדר, הוא צריך כיסא גלגלים, הוא צריך מכונת הנשמה שלא המליצו לו מה לעשות ועוד אלף ואחת פניות.
<יוליה בן משה: אני צריכה להמשיך לחפש בין חמישה משרדים אבל במקרה הזה אני גם צריכה תושבה תוך 24 שעות ואין לי למי לפנות.
<יוליה בן משה: אז מדברים על חקיקה של 45 יום, אני מדברת על משהו שייתן לי מענה תוך שעה, ואין את זה.
עדי קול: קודם כל, מבחינה מעשית, נציבות פניות הציבור לא אמורה לתת מענה לפניות החירום האלה של תוך 24 שעות.
עדי קול: אני מסכימה אתך שצריך שיהיה גוף ושיהיה מענה ושיהיה גוף שיטפל בפניות חירום.
עדי קול: אחד הדברים שאני מתעסקת אתו זה הקמת מרכז כזה, מוקד חירום לאומי.
עדי קול: אין כזה בארץ ויש בעולם.
עדי קול: אני מתעסקת עם זה בלי קשר אבל באמת, זה לא התפקיד של הנציבים לתת טיפול חירומי במצבים כאלה.
עדי קול: מודיעין פניות הציבור.
<סוזי לוי: מודיעין פניות ציבור.
<סוזי לוי: נפתח מרכז, כמו שאמרת.
<סוזי לוי: זה רעיון.
<סוזי לוי: מרכז מודיעין, משהו.
<סוזי לוי: אנשים לא יודעים מה זה משרד הכלכלה - -
עדי קול: היא יודעת שמשנים את השם כל הזמן, כדי לבלבל...
<סוזי לוי: כן.
<סוזי לוי: כל פעם שבא שר הוא רוצה לבלבל.
<סוזי לוי: ..
דוד אזולאי: הפעם זה אפילו ארוך.
עדי קול: זה כלכלה?
<סוזי לוי: אני גם חושבת, לפני מספר שנים היתה מנהלת פניות הציבור בשם רות ממשרד ראש הממשלה.
<שלומית אבינוח: רות הורניק.
<סוזי לוי: נכון.
<סוזי לוי: לא פעם ולא פעמיים היא יזמה פגישות מעין אלה, ואני חושבת שזה מאד תרם.
<סוזי לוי: זה גורם להרבה עזרה וממשק בין אחד לשני ובין משרד למשרד.
עדי קול: אנחנו נעשה את זה.
עדי קול: אני רוצה לחזור.
עדי קול: אנחנו מדברים על האתגר הכי גדול שלכם היום בעבודה.
<מיכל ריבלין: קורים לי מיכל ריבלין, אני מהמשרד להגנת הסביבה.
<מיכל ריבלין: אני חושבת שהאתגר הגדול ביותר, לפחות לגביי, שאתו אני מתמודדת יום יום זה באמת לתת לכל מי שפונה את ההרגשה, בין אם הוא מתלונן ובין אם יש לו רק שאלה, זה לא משנה, את ההרגשה שהפנייה שלו זה הדבר הכי חשוב.
<מיכל ריבלין: אני חושבת שמצוקת כוח האדם והשחיקה שיש בתפקיד הזה גורמת לנו לפעמים להיות חסרי סבלנות.
<מיכל ריבלין: אני מודה בזה גם על עצמי, אם אני מקבלת בממוצע כ-15,000,13,000 פניות בשנה, ואצלי במטה יושבת עוד מרכזת פניות ציבור אחת, אפשר להבין שיש פה שחיקת עבודה.
<מיכל ריבלין: גם לא מספיקים טכנית לענות לכולם.
<מיכל ריבלין: לא בטלפון, לא בדואר.
<מיכל ריבלין: פתחנו המון ערוצי תקשורת, היה לנו פייסבוק ודואר אלקטרוני וכולם כותבים וערים.
<מיכל ריבלין: מצד אחד אנחנו שמחים ומקבלים את זה ורוצים שאנשים יפנו כי אנחנו מאמינים שהנושא של איכות סביבה הוא חשוב.
<מיכל ריבלין: מצד שני, אין לנו את האמצעים לענות על כל הפניות האלה ואנחנו מפספסים פה משהו, לדעתי.
<מיכל ריבלין: זה מתחבר לענין של התקינה, שצריכים שיהיו עוד תקנים.
<מיכל ריבלין: אם יש גידול, זה חייב להיות.
<מיכל ריבלין: אם הממשלה רוצה לענות כמו שצריך, בצורה מקצועית ואדיבה, היא צריכה אנשים שיעשו את זה.
<מיכל ריבלין: אני לא חושבת שכל מיני מרכזים וכמו שאמנון הזכיר פה, כל מיני שלוחות על גבי שלוחות וכל מיני אמצעים טכנולוגיים יכולים לבוא במקום הקול האנושי.
ישראל אייכלר: יש לך הסבר למה למשרד להגנת הסביבה יש 13,000 פניות בשנה, ובמשרד הרווחה יש 4000 בלבד.
<טלי בוהדנה: זה לא נתון מדויק.
<שלומית אבינוח: פנה אלי היועץ של משרד הרווחה.
<שלומית אבינוח: למה את עונה במקום המשרדים?
<שלומית אבינוח: אני לא מבינה למה את מגיבה.
<שלומית אבינוח: למה את עונה בשמם?
עדי קול: כל אחד ידבר בשמו.
עדי קול: משרד הרווחה, אנחנו נשמח לשמוע אותך.
<רחל זמל: לגבי משרד הרווחה, יש מספר ערוצי תקשורת.
<רחל זמל: הכמות של ה-4000 זה רק פניות ציבור שמגיעות למשרד הרווחה, למשרד הראשי.
<רחל זמל: יש לנו את 118, יש לנו את המחלקות לשירותים חברתיים, שגם נותנות שירות.
<רחל זמל: ולכן, משרד הרווחה זה 4000 פניות בלבד, אם אפשר לומר "בלבד".
עדי קול: ראיתי גם בחלק מהמשרדים ששלחו לי את הנוהל איך מתמודדים עם פנייה, ובאמת יש הרבה פניות שמגיעות לא לפניות ציבור.
עדי קול: במשרד הרווחה אני יודעת, כמי שעבדה מולו הרבה שנים, לא הייתי פונה אוטומטית לפניות הציבור.
עדי קול: אם הייתי רוצה לעזור לאזרחים, לא הייתי חושבת לפניות הציבור, זה היה נראה לי מסורבל.
<רחל זמל: למרות שמי שפונה לפניות ציבור, אין פה חוכמות.
<רחל זמל: אני והצוות שלי ביחד מטפלים בפנייה מול המחלקות לשירותים חברתיים ובודקים כל פנייה ופנייה עד תום.
עדי קול: אני מסכימה שזה יותר יעיל ואני חייבת להגיד לכם בתור מי שהתעסקה בפניות שנים, לא פניתי מעולם לגוף פניות הציבור של המשרדים.
עדי קול: מעולם.
עדי קול: תמיד חיפשתי את מי שאחראי.
עדי קול: מעולם לא חשבתי על זה ואני חושבת שיש בעיה של נגישות לציבור של הגוף הזה.
עדי קול: אבל תכף נשאל את השאלה, אם יהיו יותר פניות, אם בכלל נוכל לעמוד בזה.
עדי קול: בבקשה, משרד הפנים.
<אפרת אורבך: אני דוברת משרד הפנים וממונה על פניות הציבור.
<אפרת אורבך: האתגר הכי גדול שלי הוא האתגר של כל מיש יושב פה, שתהיה מערכת ממוחשבת מקוונת אחת לכל משרדי הממשלה בתחום פניות הציבור, שתייעל את הגוף המצחיק הזה שנקרא "פניות ציבור".
עדי קול: מה, ואין כזה?
<רויטל לן כהן: אין כזה שמחבר בין כל המשרדים.
<אפרת אורבך: רגע, אני רוצה לציין, לפרט ולהסביר לך.
<אפרת אורבך: זה המקום לשפר.
<אפרת אורבך: אפילו הגשתי הצעה למשרד האוצר, שבמסגרת מערכת המחשוב החדשה שהם בונים במשרדי הממשלה, שבטעות ישקיעו כמה שקלים, ואם כבר כל משרדי הממשלה מדברים על תקציבים ועל דברים חשובים באמת, בואו נדבר גם על פניות ציבור.
<אפרת אורבך: הם טענו שזה לא נדרש.
<אפרת אורבך: עכשיו אני אסביר למה זה כן נדרש: אדם פונה.
<אפרת אורבך: קודם כל, כפי שצוין פה, לא כולם יודעים לאן לפנות.
<אפרת אורבך: ככה מתחילה הסאגה.
<אפרת אורבך: אחר כך, כשהוא מגיע אלי, למרות שעבדתי על זה מאד קשה במשרד ואיש המחשוב בנה לי טופס מקוון כי גילינו שלמעלה מ-80% מהפניות מגיעות דרך האינטרנט באופן מקוון, הפנייה מגיעה באופן מקוון והיא בעצם מגיעה כמייל רגיל למרכזת פניות הציבור שמטפלת בזה.
<אפרת אורבך: ואז, היא משקיעה זמן בלהקליד: משה כהן וכולי, במקום לתת טיפול יעיל ללקוח, להתקשר לגורם שצריך לטפל בו, היא עסוקה בלהקליד.
<אפרת אורבך: אחר כך, היא עסוקה בלחשוב, אחרי שהוא פנה, למי צריך להפנות את זה, ואם היא פנתה בול, והמקום הראשון נכון, היא יכולה להמשיך לטפל.
<אפרת אורבך: גילו את אוזני, ובמקרה יש לי חברים בנציבות מס הכנסה כי בעלי עובד שם, שיש להם מערכת מופלאה שהם בנו לבד, שעושה את כל - -
עדי קול: ראיתי את זה.
עדי קול: הם שלחו את כל החומר.
<קריאה: איך קוראים למערכת?
<אפרת אורבך: אני לא יודעת, שמס הכנסה ישוויץ, אני רק מקנאה.
<אפרת אורבך: רשות המסים, נציבות מס הכנסה, יש להם מערכת שהם בנו אין האוס, שעובדת ללא מגע יד אדם ונותנת לאנשים תשובות תוך יומיים, שבוע, שבועיים, מקסים.
<אפרת אורבך: איך זה עובד?
<אפרת אורבך: אני אשוויץ, אני אתאר בשבילך: האדם שולח טופס - -
עדי קול: רגע, אתה רוצה אולי לתת לו שיספר בעצמו ויקבל את - -
<אפרת אורבך: אני עושה לו יחסי ציבור.
<אפרת אורבך: הבן אדם כותב טופס מקוון במייל עם הפרטים החשובים.
<אפרת אורבך: מאחורה יש מערכת מחשובית שבונה את מתכונת הפנייה.
<אפרת אורבך: לא רק זה, היא גם יודעת למי להפנות את זה והיא שולחת את זה למייל הפרטי של הרפרנט במס הכנסה, בעלי מקבל כאלה, ואמרו לי שיש שם תלונות שהוא לא עונה.
<אפרת אורבך: ואז, כתוב שם: איציק אורבך, בבקשה נא לענות לזה וזה ככה וככה.
<אפרת אורבך: איציק אורבך מקבל את זה כמייל, הוא לא רואה טפסים, ניירות, סיפורים.
<אפרת אורבך: הוא עונה והמערכת מאחורה בונה את זה כתשובה ומשיבה לפונה.
<אמנון דניאל: אנשים צריכים לדבר עם בני אדם, לא עם מחשבים ולא עם מיילים ולא עם פקסים.
<אמנון דניאל: לדבר עם אנשים בטלפון.
<אפרת אורבך: אני רוצה לדייק.
<אפרת אורבך: רוב הפניות, לפי הסטטיסטיקה שלנו, 80% זה אנשים שפונים במייל ורוצים תשובה כאן ועכשיו.
<אפרת אורבך: אנשים מסתובבים עם האייפון והם ישמחו מאד לקבל תשובה במייל.
עדי קול: אני אפתח את הדיון כי אשמח לשמוע מה אתם חושבים.
<אפרת אורבך: אם הוועדה תרים פרויקט כזה ותגייס את האוצר להקים מערכת כזאת - -
עדי קול: אני מכירה מישהו באוצר.
<אפרת אורבך: אני לא.
<אפרת אורבך: - - זה יהיה ההישג הכי גדול וזה האתגר שאני חושבת שכולנו נרצה בו.