GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רביד נבו: אנחנו נמצאים בתהליכים מאוד ממושכים מול משרד הכלכלה לקבלת סמל מעון.
<רביד נבו: אני לא יודעת מי מכיר ומי לא, לסמל מעון יש שני מסלולים.
<רביד נבו: אחד, מה שהאדם עצמו שרוצה להכניס את הילדים שלו עובר לקבלת דרגה, והשני להכרה בתינוקיות עצמן, במקרה אלה הגילאים שאנחנו עובדים איתם, לקבלת סמל מעון.
<רביד נבו: אנחנו נמצאים עם שתי תינוקיות, נכון להיום, שהן מאוד-מאוד תקועות בעניין הזה, וזה לוקח המון-המון זמן.
עדי קול: נשמח לעזור כוועדה ולפעול.
<רביד נבו: זה לא שאנחנו לא מקבלים את עזרתו של גיל ארז, גם חשוב לציין, אבל זה משהו שמאוד תוקע את הסטודנטיות שלנו.
<רביד נבו: אנחנו מדברים על חיסכון של אלפי שקלים בחודש למשפחה.
<רביד נבו: יש לנו לא מעט משפחות של שני סטודנטים.
<רביד נבו: בקמפוס עין כרם רוב התינוקות שלנו הם ילדים לשני סטודנטים.
<רביד נבו: זה אלפי שקלים בחודש שאין להם, אין דרך אחרת להגיד את זה, פשוט אין להם.
<רביד נבו: יש לנו סטודנטים שאנחנו "מגרדים" בשבילם כספים ואוכל ממקומות שבאמת השתיקה יפה להם.
<רביד נבו: זה משהו שהמחוקק צריך לתת את דעתו עליו, האדם שנמצא בקצה הפירמידה שלנו, של האנשים שמטפלים בו.
<רביד נבו: גם משרד הכלכלה מוגבל מאוד ביכולת שלו לעבוד, וזה גם דבר שצריך להבין.
<רביד נבו: זה כרגע המקום שלנו.
עדי קול: קודם כול, אמרתי בתחילת הדיון ואני רוצה להגיד שוב, אני לוקחת על עצמי את המשימה הזאת, לראות איפה פותחים את כל השסתומים ואת כל הדברים התקועים, וכמובן חקיקה שנדרשת כדי להקל על הלומדים ולאפשר להם להמשיך ללמוד.
עדי קול: יש תפיסה בעולם שאומרת שצריך ללמוד כל החיים, יש תפיסה שקוראת ללמידה לאורך החיים, לא רק תארים.
עדי קול: אחר-כך כאנשים עובדים מגיע לנו לקבל הכשרות מקצועיות, העשרה.
עדי קול: אנחנו צריכים להמשיך ללמוד, והיום אנחנו לא מסוגלים לעשות את זה, לא כלכלית ולא מבחינת שוק העבודה.
<רביד נבו: הבעיה בתיעדוף גם נובעת ממקור אחר.
<רביד נבו: סטודנטיות מחקר – ואני מדברת כרגע על סטודנטיות למרות שיש בתוך זה גם סטודנטים – לא מקבלות משכורת עבור העבודה שלהן, אלא מקבלות מלגה.
<רביד נבו: למה?
<רביד נבו: בסופו של דבר זה חוסך כסף למי שמשלם.
<רביד נבו: זה מציב אותן במצב שבו הן אלה שצריכות להפריש ביטוח לאומי והן אלה שצריכות להפריש הרבה תשלומים ממקומות אחרים, לכן הן לא מוכרות כעובדות.
<רביד נבו: בגלל שהן לא מוכרות כעובדות, שלא באשמתן, הן נמצאות בתחתית התיעדוף לקבלת דרגות.
<רביד נבו: יש פה מצב אבסורדי.
<רביד נבו: הן בעצם יוצאות קירחות מכאן ומכאן, שלא באשמתן, והן מאוד רוצות ומאוד נלחמות להישאר בעולם התחרותי הזה, שלא משנה איך נסתכל עליו, האקדמיה היא עדיין מקום מאוד-מאוד גברי.
<רביד נבו: גם הן נתקלות בביקורת חברתית מאוד קשה: אבל למה את לומדת אם יש לך שני ילדים בבית?
<רביד נבו: שלא לדבר, לדוגמה, על סטודנטיות לרפואה, שם המסלול נמשך 7 שנים והן נאבקות, וחלילה אם הן רוצות יותר מילד אחד ב-7 השנים האלה בכלל הן נכנסות לבעיה מאוד-מאוד קשה.
עדי קול: הנקודה הראשונה היא נכויות, השנייה היא חופשת לידה, והשלישית לגבי סטודנטיות.
עדי קול: לי יש כמה סוגיות בנושא הזה.
עדי קול: למי שלא יודע, סטודנטיות לתואר ראשון מוכרות כלומדות.
עדי קול: אנחנו מדברים על סטודנטים לתארים מתקדמים.
עדי קול: קודם כול, לתואר שני כרגע מוכרות רק סטודנטיות לרפואה ולרפואת שיניים.
עדי קול: אני חושבת שזה אותה רפואה, אבל הם לא חושבים כך, זה מאבק גדול.
<שלומית אבינח: אין הרבה סטודנטיות לרפואת שיניים.
עדי קול: רפואה ורפואת שיניים הם המקצועות היחידים שמוכרים.
עדי קול: יש מקצועות נוספים לתואר שני, כמו רוקחות.
עדי קול: יש מקצועות שאתה לא יכול לעבוד בהם אם לא עשית תואר שני, למשל פסיכולוגיה, שם תואר שני זה המקצוע עצמו, וכרגע זה לא מוכר.
עדי קול: אז אני שמה על השולחן את נושא המקצועות הנוספים, וכמובן תלמידות מחקר.
עדי קול: עשיתי דוקטורט, לא בארץ אמנם, ואין לי ילדים אז זה לא רלוונטי לגביי, אבל אני מדברת על סטודנטיות למחקר שמקבלות מלגות, וזה כרגע לא נמצא על השולחן, למרות שינוי הקריטריונים.
עדי קול: השאלה איך אנחנו מכירים במלגה לצורך משכורת.
<קריאה: בפעם הבאה שנצטרך למשוך את השמיכה הן אלה שייפגעו ראשונות.
עדי קול: ד"ר נעמי מורנו, בבקשה.
<נעמי מורנו: אני רוצה קודם כול לדבר על המספרים.
<נעמי מורנו: אנחנו דיברנו ממבט של כמה ילדים קיבלו דרגות ולא דיברנו כמה ילדים לא קיבלו דרגות.
<נעמי מורנו: יש פה דוגמאות בודדות, אבל המספרים גדולים.
<נעמי מורנו: ועדיין אם נאמר שיש 70,000 מתוך 110,000 אז יש קבוצה גדולה שלא קיבלה.
<ליאור גבאי: 70,000 מתוך 90,000.
<איטה עטייא: יש לנו 3,544.
<גיל ארז: זה לא הנתון הנכון.
<גיל ארז: בתוך ה-70,000 כלול גם דרגות 12.
<נעמי מורנו: אני רוצה להרחיב לגבי דרגה 12.
<נעמי מורנו: בתוך הקבוצה הזאת, כשאנחנו אומרים מה יש אל מול מה אין, וכל אחד הוא עולם שלם אבל זה עדיין מספרים גדולים, כלולות דרגות 12.
<נעמי מורנו: הבוקר ביררתי כמה אצלנו הם דרגות 12– שיעור גבוה מהקלוטים הם דרגות 12.
<נעמי מורנו: אגב, אני מצטרפת לקולגות שלי ממשרד הכלכלה, אני חושבת שבאמת נעשתה קפיצת דרך ובאמת יש שיפור יפה.
<נעמי מורנו: עדיין יש קבוצה גדולה שלא קיבלה נכון להיום.
<נעמי מורנו: אנחנו כבר לקראת סוף אוקטובר.
<נעמי מורנו: בתוך זה יש קבוצה גדולה של דרגות 12, שזה מי שיש להם כביכול דרגה, אבל אין להם דרגה.
<נעמי מורנו: חלקם אולי באמת 12, אבל חלקם לא.
<נעמי מורנו: זאת אומרת, מבחינת מספרים אמיתיים זה לא בדיוק התמונה.
<גיל ארז: בדרך כלל הממוצע הכלל שנתי הוא 12% מהדרגות זה דרגה 12.
עדי קול: היום אנחנו נהיה 36%.
<קריאה: יש 24%.
<שלומית אבינח: 12% לא זכאים.
<גיל ארז: הממוצע הרב שנתי זה בערך 12%.
<נעמי מורנו: לפחות מחצית מדרגות ה-12, אם אני מבינה את מה שאתה אומר, קבוצה גדולה, לא ניכנס עכשיו לחשבונות, יש קבוצה גדולה של אנשים שקיבלו כביכול דרגות אך עדיין אין להם דרגות.
<נעמי מורנו: קבוצה נוספת שליאור גבאי הזכיר קודם זה הקבוצה של הילדים שנכנסים במהלך השנה, שגם הם יצטרכו לעבור את התהליך של קליטה וקבלת דרגות.
<נעמי מורנו: את כל הדברים האלה אני אומרת גם בגלל שהזכרנו את המספרים והגודל וגם מכיוון שבעצם דיברנו על החזרים רטרואקטיביים של פרק זמן קצוב.
<נעמי מורנו: זאת אומרת, יש קבוצה גדולה שתהיה על השולחן עם החזרים רטרואקטיביים.
<נעמי מורנו: ואני אומרת, כל אחד חשוב.
<נעמי מורנו: זה קבוצה גדולה, אין מה לדבר, זה אנשים רבים.
<נעמי מורנו: ומי שייכנס במהלך השנה מן הסתם ייכלל באותו תהליך.
<נעמי מורנו: חלקם יצליחו וחלקם לא, והם יהיו שוב בסיטואציה, אני מניחה, שהם יוכלו לקבל רטרואקטיבית אחרי פרק זמן קצוב.
<נעמי מורנו: אז אני מצטרפת לבקשה, כפי שהיה בשנים קודמות, מרגע שהעניין הוסדר לכל דבר ועניין מגיע לילד באותה שנת לימודים.
<ליאור גבאי: מעולם לא היה, מעולם בשנתיים האחרונות.
<גיל ארז: בשנתיים האחרונות עברו לינואר.
<נעמי מורנו: זה נקודה אחת.
<נעמי מורנו: נקודה שנייה שאני רוצה להזכיר כאן נוגעת לנושא הצהרונים.
<נעמי מורנו: יש קבוצה גדולה של ילדים במעונות שבהם יש כיתות גן ומפעילים צהרונים שעדיין לא קיבלו דרגה.
<נעמי מורנו: זה קשור גם לכך שלמשל אנחנו לא חתמנו עדיין על הסכם עם משרד הכלכלה כי יש לנו מחלוקת.
<נעמי מורנו: כרגע אני מדברת בשמי, אבל כך גם ארגונים אחרים, מסיבות של אי הבנות לגבי ההסכם.
<נעמי מורנו: כאשר זה נוגע לילדים במעונות יום הילדים מקבלים את הדרגה.
<נעמי מורנו: לעומת זה, ילדים של צהרונים אינם מקבלים את הדרגה וקבלת הדרגה מותנית בכך שנחתום על ההסכם.
עדי קול: זה על חשבון הילדים.
<נעמי מורנו: אני אומרת שבסופו של דבר לא חתמנו על הסכם המעונות והילדים במעונות קיבלו דרגה, לא חתמנו על הסכם המעונות אך הילדים בצהרונים לא יקבלו דרגה?
<שלומית אבינח: זה לא אותן דרגות?
<נעמי מורנו: לא, זה תהליך אחר.
<נעמי מורנו: על אחת כמה וכמה שקבוצת הגיל הזאת, שלא קיבלה התייחסות, מותנית בחתימתנו על ההסכם, והזמן הולך ומתקדם.
<נעמי מורנו: דיברנו על זה קצת בטלפון והסברת לי למה, אבל עדיין הבעיה היא בעיה אובייקטיבית.
<נעמי מורנו: נקודה אחרונה שאני מבקשת להעלות היא בסוגיית הקריטריונים.
<נעמי מורנו: עלה פה עניין הקריטריונים בכלל לקבלה למעונות, בהנחה שיש מחסור במעונות יום, ואת זה אנחנו יודעים.
<נעמי מורנו: הקריטריונים צריכים לחזור לשולחן.
<נעמי מורנו: אנחנו לקראת פתיחת שנה נוספת, ימינה, שמאלה, כבר אנחנו לקראת הרישום לשנה הבאה.
<נעמי מורנו: חשוב שוב לפתוח את סוגיית הקריטריונים.
<נעמי מורנו: עלו פה כל מיני קריטריונים.
<נעמי מורנו: אני חושבת שלמשל מיקום גיאוגרפי הוא קריטריון שאולי לא עלה בדיון אבל הוא מאוד משמעותי, כי הילדים הרי מתקבלים על-פי קריטריונים.
<נעמי מורנו: אין מקום, אז הילדים שגרים בתוך כל אותו אזור גיאוגרפי אין להם שום קדימות.
<נעמי מורנו: יכול להיווצר מצב, על-פי כל מיני קריטריונים, ודיברו פה על חד-הוריות וכן הלאה, לא אחזור, שתושבי שכונה שלמה אין להם מעון ליד הבית, למרות שנבנה, אולי אפילו בשיתוף עם הרשות המקומית, אנחנו באמת מדברים על זה, והקריטריונים הם קריטריונים חיצוניים.
<נעמי מורנו: משהו פה לא סביר ויש לפתוח את הסוגיה הזאת.
<נעמי מורנו: אני רוצה עוד הערה אחת קטנה.
עדי קול: אתן לך עוד משפט אחד.
עדי קול: הזמן שלנו קצר.
עדי קול: אנחנו רוצים גם לשמוע תשובות.
עדי קול: אחת, על נושא המקדמות, אני לא יודעת אם זה איטה עטייא או גיל ארז, נכויות, חופשת לידה, סטודנטיות, על כל הבעיות שלהן, נושא הצהרונים וקריטריונים.
עדי קול: אני רוצה לבקש שאנחנו נפתח שוב לדיון, לא בדיון הזה.
עדי קול: השאלה מתי אתם יכולים.
<קריאה: וסוגיית הרטרואקטיביות.
עדי קול: רטרואקטיביות ביחד עם המקדמות.
עדי קול: אני רוצה מישהו שיענה לי על הכול, לפי הסדר.
<גיל ארז: אני אענה על הדברים.
<טובי עמיר: וגם נושא המשכורות החסרות של המטפלות.
<איטה עטייא: זה המקדמות.
עדי קול: זה נושא המקדמות, איך משלמים אותן, זה שמעבירים רק 75% ותמיד חסר.
<רחל שמחיוף: אני רוצה להוסיף.
<רחל שמחיוף: אני מ"בית יעקב".
<רחל שמחיוף: במהלך כל השנה אנחנו מקבלות דוח, מקבלות את הכסף לקראת כל תחילת חודש.
<רחל שמחיוף: בספטמבר מקבלים את הדוח הראשון בתחילת ספטמבר ועד לסוף אוקטובר אין דוח נוסף.
<רחל שמחיוף: לכן נוצר טווח הזמן הארוך הזה שהמטפלות לא מקבלות את הכסף והארגונים לא מקבלים את הכסף, זה טווח זמן של חודשיים.
<רחל שמחיוף: אם לפני כן גיל ארז ציין שב-5 לכל חודש מקבלים את הכסף, במקרה של ספטמבר-אוקטובר מדובר על טווח זמן של חודשיים ולא של חודש.
<רחל שמחיוף: פשוט צריך לתת עוד דוח.
עדי קול: צריך לתת לזה מענה.
עדי קול: אמרתי את זה בתוך המקדמות, זה היה הנושא הראשון.
<גיל ארז: אנסה לענות תשובות.
<גיל ארז: אתחיל קודם עם השאלות הפרטניות ואחרי זה אגיע לשאלות הכלליות.
<גיל ארז: לגבי הנכויות, קודם כול, גם לי כל סיפור כזה הוא סיפור קשה.
<גיל ארז: אני חדש בתחום הזה ומגיעים לפתחי הרבה סיפורים קשים.
<גיל ארז: אבל אנחנו צריכים כאן מבחינת הייעוד של האגף – הייעוד של האגף הוא בראש ובראשונה להקל על הנטל הכלכלי של משפחות שבהן עובדים או לומדים שני ההורים, ובדגש על סיוע לנשים עובדות שמשתלבות במערכת.
<גיל ארז: יש מקרים של נכים.
<גיל ארז: אנחנו כן רוצים לשלב בעלי נכויות בעבודה, אבל כאלה שעובדים.
<גיל ארז: אלה שלא עובדים בכלל לא נמצאים במנדט שלנו ולכן הפנינו אותך מייד לרווחה, כי זה הגיע אל שולחני.
עדי קול: יש אנשים שעושים שירות בצבא ואז הם חיילים ויש מי שקיבל פטור כי הוא לא יכול לשרת ומגיעות לו בארץ אותן זכויות.
<גיל ארז: זה משרד הרווחה.
<גיל ארז: המנדט שלנו- - -
עדי קול: מבחינת המדינה מגיעות לו אותן זכויות, כי אומרים שהוא רוצה אבל לא יכול.
עדי קול: היא רוצה לעבוד אבל המדינה אמרה שהיא לא יכולה.
<גיל ארז: יש שני מסלולים של כניסה למעון.
<גיל ארז: אחד הוא המסלול של משרד העבודה והשני הוא המסלול של משרד הרווחה.
<גיל ארז: אלה שני מסלולים שבשניהם מגיעים למעון.
<גיל ארז: אנחנו בוועדות הקבלה, מי שמגיע מטעם משרד הרווחה הוא מקום שני בקדימויות, מייד אחרי מי שכבר היו במעון.
עדי קול: איך הן אמורות לדעת את זה?
עדי קול: אם אתה אומר שיש מסלול פנוי שאפילו נותן לה עדיפות- - -
<גיל ארז: יכול להיות שיש כאן פער של מידע.
<סיגל ויז'ניצר: אני חייבת לציין שאני לא ידעתי.
<סיגל ויז'ניצר: בשנה שעברה השארתי את הילד שלי אתי בבית כי מבחינה כלכלית לא יכולתי לעמוד בהוצאות.
<גיל ארז: אנחנו מדברים על משהו אחר, על פער של מידע.
<גיל ארז: מנהלת המעון לא ידעה להפנות, או רווחה או עבודה?
<סיגל ויז'ניצר: לא, אף אחד לא ידע להפנות אותי למשרד הרווחה.
<סיגל ויז'ניצר: רק בגלל שאני פניתי לוועדה הבנתי שאני יכולה לפנות למשרד הרווחה.
<סיגל ויז'ניצר: בשנה שעברה הילד נשאר אתי בבית ואני לא יכולתי לנסות לחזור למעגל העבודה, ואיך בכלל לעשות את זה.
<סיגל ויז'ניצר: אני יודעת שיש רבות כמוני שמחליטות פשוט להישאר עם הילד בבית, בשל סיבה כלכלית, כי זה בלתי אפשרי.
<גיל ארז: היות ואני אחראי על המעונות, גם מקרים של רווחה להכניס מעבר – מגיעות אליי נשים, ויודעים כאן עמיתי שאלו המקרים שאנחנו לפעמים מאפשרים חריגה.
<שלומית אבינח: באינטרנט הם רואים את זה?
<שלומית אבינח: הם רואים שאפשר לפנות לרווחה?
<שלומית אבינח: יש מידע שעליהם לפנות למשרד הרווחה?
<סיגל ויז'ניצר: לא.
עדי קול: כנראה זה לא מספיק.
עדי קול: השאלה איך אנחנו מוצאים דרך להסביר לפונות שיש שני מסלולים, מסלול כזה ומסלול כזה, ושהן צריכות לפנות למסלול הנכון.
<גיל ארז: אלה שני מסלולים בשני משרדים שונים.
<גיל ארז: במקרה הנוכחי אנחנו לא בודקים את הקריטריונים שלה, את זה עושים הביטוח הלאומי ומשרד הרווחה.
עדי קול: השאלה איך אנחנו מקפידים, גם באתר וגם במעונות, שאנשים יידעו.
<גיל ארז: אנחנו רושמים לעצמנו לחדד את העניין.
עדי קול: לחדד את העניין ולהעביר מידע גם דרך הארגונים, שזאת תהיה הודעה שאומרים: "יש שני מסלולים".
<ליאור גבאי: בדרך כלל מנהלות המעונות מודעות לכך.
<סיגל ויז'ניצר: אני פניתי למוקד ואמרו לי: גברת, לא אצלנו.
<גיל ארז: אבל את פונה קודם כול למעון.
<קריאה: הוא עונה תשובה טכנית.
<קריאה: הוא מדקלם.
<סיגל ויז'ניצר: אני פונה אליו קודם כול.
עדי קול: סיגל ויז'ניצר, את צודקת.
עדי קול: איטה עטייא, מוקד זה טכני.
עדי קול: זאת הבעיה שלנו מלכתחילה שמוקד זה טכני.
עדי קול: צריך להסביר לאנשים מה עליהם לעשות שאם יש להם בעיה כזאת.
<איטה עטייא: - - -
<סיגל ויז'ניצר: אגב, באחת מהתשובות למכתבים שאני שלחתי אמרו לי: לא בבית ספרנו, את לא עובדת, זה לא אצלנו.
<סיגל ויז'ניצר: אף אחד לא אמר לי שאני יכולה לפנות למשרד הרווחה.
<סיגל ויז'ניצר: עכשיו אני יודעת, אבל איבדתי שנה שיכולתי להכניס את הילד שלי למעון ולנסות לצאת לעבודה.
<סיגל ויז'ניצר: תבינו, היום אני נמצאת בתהליך וחושבת איך לחזור למעגל העבודה.
<סיגל ויז'ניצר: מאוד אהבתי לעבוד, מאוד אהבתי את המקצוע שלי, אבל הייתי צריכה לוותר על מקום העבודה שלי כי לא היה לי מה לעשות עם הילד.
<גיל ארז: אני מקבל שאנחנו צריכים לחדד את אי-הבהירות הזאת.
<גיל ארז: אבל, שוב אני אומר, זה לא אצלנו.
עדי קול: יש לכם בעיית חידוד, וזה יעלה גם כשנדבר מול הרווחה, עובדה שכן.
עדי קול: אם מישהו במוקד ענה תשובה שזה לא אצלכם ולא נתן פתרון, זה בעיית חידוד.
עדי קול: צריך לחדד נהלים, נקודה.
עדי קול: אנחנו עוברים הלאה.
<גיל ארז: הנקודה השנייה היא נושא חופשת הלידה.
<גיל ארז: זה נושא שתלוי בחקיקה.
<גיל ארז: יש את חוק עבודת נשים שהאריך את חופשת הלידה בצורה מאוד מסודרת והדגיש את ההגנה מפני פיטורים בתקופה הזאת, שהיא תקופה של 26 שבועות.
<גיל ארז: אבל התיקון בחוק, ואתה יודע כעורך-דין, לא עסק בהיבט הכספי של התשלומים אלא רק בהיבט של הגנה מפני פיטורים.
<גיל ארז: המחוקק בנושא הזה, הכנסת, גם לא תיקן את סעיף 7(א) לחוק שעוסק בתשלומים לפנסיה וקרנות השתלמות בתקופה הזאת, ולכן גם הביטוח הלאומי לא משלם.
<גיל ארז: זה 14 שבועות בלבד, וגם משרד הכלכלה, בדומה לביטוח הלאומי, הפריד בין משך הזכאות, בין 14 ו-26 שבועות.
<גיל ארז: כל עוד היא מציגה את כל האישורים ב-14 שבועות היא מקבלת, מעבר ל-14 שבועות זה לא מוכר.
עדי קול: יכול להיות שהמחוקק אמר את דברו בנושא הזה.
עדי קול: הוא אמר: אנחנו רוצים לתת את הזכות אבל לא את ההטבות.
עדי קול: שוב, זה שאלה.
עדי קול: אני לא מביעה דעה כרגע.
<גיל ארז: אני לא רוצה להיכנס לזה יותר אבל יש כאן הסבר חוקי.
<גיל ארז: באשר לסטודנטיות, יש שינוי בשנתיים האחרונות.
עדי קול: לא מספיק.
<גיל ארז: אנחנו מכירים יותר ויותר בחשיבות של הלימוד.
<גיל ארז: חלק מן השינוי הוא בהידברות עם גופים כמו האוניברסיטה וטיפול בבעיות שצפו גם מן הוועדה הזאת.
<רביד נבו: האוניברסיטה הובילה מהלך כלל ארצי, לא רק לאוניברסיטה העברית.
<גיל ארז: כן, אני יודע, גם נפגשתי איתם וזה עלה.
<גיל ארז: הכנסנו הרבה מאוד שיפורים בשנה שעברה וחלק מהשיפורים שלא נכנסו בשנה שעברה נכנסו השנה, מנית את חלקם.
<גיל ארז: גם לתואר ראשון וגם לתואר שני עשינו שינוי של הכרה יותר בתלמידי המחקר, מה שבשנה שעברה היה יותר בעייתי.
<גיל ארז: יש לנו בעיה, כפי שרביד נבו ציינה, גם לקבל את הנתונים.
<גיל ארז: פנינו אל המל"ג לברר מה מוכר בנושא הזה, כדי להבין.
עדי קול: פה אנחנו נעזור.
<רביד נבו: צריך גם לקחת בחשבון שגורמים אקדמיים צריכים להיות חלק מן העניין הזה כי הבעיה לפני שנתיים היתה שדרשו אישורים לא הגיוניים, שאי אפשר היה לספק, או מצב אבסורדי של דרישות לא הגיוניות.
<רביד נבו: שוב, היתה בעיה בקביעת הקריטריונים.
<רביד נבו: לכן אנחנו רוצים לתת מן הניסיון שלנו בזמן ניסוח הקריטריונים או האישורים הנדרשים, ברמה מסוימת.
<גיל ארז: אנחנו בהידברות.
עדי קול: אני גם רוצה להיות חלק מזה ואני גם בהידברות מול המל"ג לגבי הנושא הזה.
עדי קול: השאלה איך אנחנו מקדמים את זה.
<גיל ארז: בסופו של דבר נצטרך לקבל – יושב גוף ממשלתי שיעשה את- - -
עדי קול: מתי זה קורה?
<גיל ארז: עוד חודש מתחילים.
עדי קול: מכיוון שאנחנו רוצים להביע את דעתנו ואת דעת הוועדה, אנחנו נתכנס לישיבה נוספת על נושא הקריטריונים.
עדי קול: אני רוצה שאנחנו נוציא פרוטוקול ועדה עם דרישה שלנו ואני מקווה שתיקחו את זה בחשבון.
<איטה עטייא: תזמנו את נציג משרד האוצר, רן רידניק, זה חשוב.
<גיל ארז: זה חשוב כי חלק מהעניין הוא גם- - -
עדי קול: נשמח לעבוד עם רן רידניק.
<איטה עטייא: הוא בצד של הכסף.
עדי קול: מכירים אותו ואנחנו נעבוד על זה, וגם דיברתי איתו.
עדי קול: אני רק רוצה לשים על השולחן דבר אחד.
עדי קול: כשאתם אומרים, פרט לתואר השני המוכר היחיד במקרה הספציפי הזה של רפואה ורפואת שיניים- - -
<גיל ארז: רפואה הוכר כתואר ראשון יותר ארוך.
עדי קול: סטודנטיות צריכות לעבוד את מרב השעות שנדרשות גם מהיות אמא עובדת.
עדי קול: אנחנו אומרים: קודם כול תעבדי, תהיי אמא עובדת, הלימודים נוספים מעל, זה לא במקום, זה לא מצמצם את מספר השעות שאנחנו דורשים, אנחנו רוצים שתעבדי 24 שעות ואז תלמדי.
עדי קול: זה אומר שאנחנו מניחים שהיא סופרוומן.
עדי קול: אני חושבת שזה דבר שאנחנו צריכים לקחת בחשבון.
<גיל ארז: באשר לקריטריונים, רציתי להגיד שאנחנו כן בודקים את הנושא הזה של מיקום גיאוגרפי.
<גיל ארז: זה לא דבר פשוט.
<גיל ארז: במקרה אני מכיר היטב את ויצ"ו בית הכרם, לשם מגיעים משכונות אחרות בירושלים.
<שלומית אבינח: היה גם סיפור שפניתי בהר חומה למעון של "אמונה" ופשוט לכל ילדי השכונה לא היה מקום במעון הזה.
<ליאור גבאי: יש הרבה דוגמאות.
<ליאור גבאי: יש מצוקה אמיתית.
<גיל ארז: השיקולים של הורה לאן לשלוח את הילד שלו הם שיקולים רבים – קרבה למקום העבודה, קרבה לבן זוג, לקרוב משפחה, ליד הסבתא.
<שלומית אבינח: גם אופי המעון, זה גם שיקול.
<גיל ארז: אפילו אופי המעון.
<גיל ארז: כרגע אין אפליה מן הבחינה הזאת של מקום גיאוגרפי.
<גיל ארז: יכול להיות, יש ישובים קהילתיים ששם אנחנו צריכים לשקול את העניין.
<נעמי מורנו: הם בונים את המעון בשבילם ואחר-כך הם לא יכולים להיכנס אליו.
<גיל ארז: אבל אנחנו לא נכנסים לשיקולים של ההורה איפה לשים את הילד.
<גיל ארז: ברגע שזה ישובים קהילתיים זה נושא לבדיקה.
<נעמי מורנו: נתתי את זה כדוגמה.
<נעמי מורנו: יש סדרה של קריטריונים ששווה לעבוד עליהם לקראת שנה הבאה בצורה ממוקדת.
עדי קול: זה נושא הקריטריונים.
עדי קול: עכשיו יש לנו את נושא הצהרונים.
<איטה עטייא: ילדים במעונות יום יכולים להיות עד גיל 2.9.
<איטה עטייא: מאחר ובמעונות מסוימים על בסיס מקום פנוי מכניסים ילדים יותר גדולים, אז אמרנו: איך נסבסד אותם?
<איטה עטייא: הרי לא ייתכן שהם "יאכלו אותה" פעמיים, כי כאילו הם לא היו בגן אז הם לא יקבלו סבסוד.
<איטה עטייא: אז נקרא לילדים העודפים האלה "צהרון".
<איטה עטייא: זה לא באמת צהרון, אלא זה ילדים שאנחנו מסבסדים כאילו הם בצהרון.
<איטה עטייא: זה יכול להיות ילד במעון, שני ילדים במעון, 10 ילדים.
<ליאור גבאי: זה לא אמיתי.
<ליאור גבאי: זה היה בעבר כיתות גן.
<ליאור גבאי: נגמר, אין כזה דבר.
<ליאור גבאי: את עושה עוול לנתונים.
<נעמי מורנו: לנו יש 40 כיתות גן במעונות, רק אצלנו.
<איטה עטייא: אני אחראית על צהרונים ואני המצאתי את ההסכם.
<איטה עטייא: יש לי כמעט 500 סמלי מעון ואתמול הוצאתי פילוח.
<איטה עטייא: בכל אחד כזה יש לי שני ילדים, שלושה ילדים, ארבעה ילדים, עשרה ילדים, חמישה ילדים.
<נעמי מורנו: לא בקבוצות הגיל האלה.
<איטה עטייא: בקבוצות הגיל האלה.
<איטה עטייא: אני נותנת רק עד גיל 2.9.
<איטה עטייא: חלקן הן גם כיתות גן, אבל חלקן הקטן.
<נעמי מורנו: תלוי באיזה ארגון.
<נעמי מורנו: רק אצלנו יש כמעט 1,000 ילדים בקבוצת כיתות הגן.
<איטה עטייא: אני לא מדברת רק על ויצ"ו.
<איטה עטייא: יש לי את כל הארץ וכל הארגונים.
<נעמי מורנו: אלה המספרים אצלנו, קל וחומר בכל הארץ.
<איטה עטייא: בקיצור, זה הסיפור.
<איטה עטייא: אנחנו מנסים לסבסד את הילדים היותר גדולים שנמצאים במעונות על מנת שהם לא יפלו בין הכיסאות.
<איטה עטייא: אמרנו, איך נעשה דבר כזה?
<איטה עטייא: הרי לא ניתן להם למלא את הנוהל הרגיל של הצהרונים, שהוא ארוך ומייגע ומתיש.
<איטה עטייא: נמציא להם נוהל מקוצר, כי ממילא יש להם כאילו סמל מעון, והנוהל הזה מתבסס על הסכם המעונות.
<איטה עטייא: אני אומרת, מה שכתוב בהסכם המעונות מקובל עליי.
<איטה עטייא: חמשת הארגונים הגדולים החליטו לא לחתום על ההסכם, מטעמים שיקראו להם כפי שירצו, ואני לא יכולה לתת להם אישור מאחר וזה מתבסס על ההסכם הזה.
עדי קול: אבל הבנתי שכן נותנים למעונות דרגות בינתיים.
<איטה עטייא: כל ארגון שחתם על הסכם המעונות- - -
עדי קול: אבל השאלה שלי אחרת.
עדי קול: הבנתי שכן נותנים דרגות לאנשים במעונות, למרות שלא חתמו על ההסכם, אבל לא לילדים האלה בצהרונים.
<גיל ארז: כרגע נתנו מקדמות.
<גיל ארז: אם הם לא יחתמו על הסכם יכול להיות שזה יהיה.
<גיל ארז: אנחנו לא יכולים מבחינת החשבות, ברגע שהחשבות אין לה הסכם היא לא יכולה לתת.
<איטה עטייא: אתה לא יכול להתנהל מול החשבות בלי שיש לך הסכם.
עדי קול: למה זה כן עובד עם המעונות?
<איטה עטייא: כי במעונות נתנו סמל ב-48 והוא "רץ".
<איטה עטייא: בצהרונים מאחר וזה לא עובד כמו המעונות ואנחנו עובדים לפי החלטות ממשלה שמתחדשות חדשים לבקרים אז בכל שנה אנחנו נותנים סמל לצהרון, כי הצהרון יכול היום להיות בכיתה כזו ומחר בכיתה אחרת.
עדי קול: לגבי הצהרונים את אומרת שניתנו מקדמות?
<איטה עטייא: לא ניתן שום דבר.
<איטה עטייא: יש להם שתי אפשרויות, או למלא את הנוהל הרגיל והארוך של הצהרונים ולקבל סמל, או לאמץ את הדרך האחרת שבנינו להם.
עדי קול: אבל ניסינו להקל עליהם.
<קריאה: למה זה לא אותה דרגה?
<איטה עטייא: זה לא אותה דרגה ולא אותם קריטריונים.
עדי קול: האם זו מין דרך לסחיטת הארגונים כדי שיחתמו על ההסכם?
עדי קול: גיל ארז, אני שואלת אותך.
עדי קול: האם אתם לא מעבירים דרגות לילדים כדי לגרום לארגונים לחתום על ההסכם?
<גיל ארז: נתנו 3 חודשים לארגונים לחתום.
<גיל ארז: ההנחיות שלנו, של החשבות שלנו, שכאשר אין הסכם אנחנו לא יכולים להעביר כסף.
<גיל ארז: בואו נגיד שנכון לאתמול 160 ארגונים חתמו.
<ליאור גבאי: לגבי 60% מן הילדים לא חתמו.
<קריאה: למה אתם לא חותמים?
<קריאה: אפשר לפתוח את זה לדיון אבל אני חושבת שזה לא המקום.
עדי קול: אני מבינה את זה, אנחנו עומדים עכשיו מול שביתות רבות והסכמים רבים.
עדי קול: אני יודעת שזה דרך נהדרת של המדינה לעשות את הטריק הזה ולהגיד להם "אנחנו לא מעבירים".
עדי קול: אבל כרגע זה על הגב של ההורים, לא של הילדים.
עדי קול: בסופו של דבר יש כאן מצב שלא ניתנו מקדמות.
עדי קול: איך אתה נותן מקדמות עד שהדבר הזה יסתדר?
עדי קול: 3 חודשים אין מקדמות.
<גיל ארז: אנחנו נותנים מקדמות.
<גיל ארז: הם קיבלו מקדמות.
עדי קול: היא אומרת שבצהרונים לא.
עדי קול: זה פגיעה בילדים.
עדי קול: אתה אומר שזה 3 חודשים.
עדי קול: אל תיתן סמל מעון, תסחט אותם בעניין הזה, אבל לא על חשבון הילדים.
<איטה עטייא: איך אתן לילדים סמל מעון?
עדי קול: אתם לא יכולים להגיד: עשינו נוהל מקוצר כי אנחנו חושבים שלא צריך לעשות את הנוהל הארוך.
עדי קול: אני מבקשת לא לדבר במקביל, גם הפרוטוקול לא שומע את זה וגם יש לי פגישה בשעה 11:00 עם משרד הרווחה שבה אני מנסה למנוע סגירה של מעון בבאר-שבע, לא מעון כזה אלא מעון נעול ולכן אני רוצה להתקדם כי זה חשוב.
עדי קול: לא יכול להיות בעיניי, אתה לא יכול להגיד: אני משלם מקדמות על המעונות למרות שההסכם לא נחתם אבל אני לא משלם מקדמות על הצהרונים.
עדי קול: אני דורשת שישולמו מקדמות.
עדי קול: אני מבינה שזה הולך להיחתם.
עדי קול: יש לך הערכה של זמן?
<ליאור גבאי: מיכל צוק התחייבה שבימים הקרובים הם יעשו את השינויים המתבקשים.
<ליאור גבאי: הרי כל הטענה שלנו היא שהם שינו את ההסכם.
<גיל ארז: לא ניכנס לזה כאן.
<איטה עטייא: אני מבטיחה לך שמרגע חתימת ההסכם הם יקבלו סמלים תוך 48 שעות.
<שלומית אבינח: ההחזר הוא רטרואקטיבי?
<גיל ארז: בוודאי, בצהרונים זה תמיד כך.
<איטה עטייא: בצהרונים אין שאלה מתי הוא מגיש, תמיד הוא מקבל רטרואקטיבית.
עדי קול: אני אומרת לפרוטוקול, כיוון שאתם מכירים זה את זה ואתם מדברים הרבה זה עם זה, את השיחות הפרטיות אתם יכולים לעשות אחד עם השני.
עדי קול: זה שאנחנו בוועדה כאן, חלק מהעניין הוא שאני מנהלת את הדיון.
עדי קול: קודם כול, אני רוצה לומר לפרוטוקול, אם עד 1 בנובמבר לא ייחתם ההסכם אני דורשת שתעבירו מקדמות.
עדי קול: היום אנחנו ב-21 באוקטובר - יועברו המקדמות.
<ליאור גבאי: הערה קטנה.
עדי קול: אנחנו מדברים על צהרונים.
עדי קול: המקדמות יועברו.
עדי קול: אם עד 1 בנובמבר אתם לא חותמים על ההסכם – זה אינטרס של שני הצדדים, ואת אמרת שאם יחתמו על ההסכם תוך 48 שעות יהיה סמל מוסד.
<קריאה: יש להם עד 31 באוקטובר.
עדי קול: עכשיו הנושא הגדול שהתחלנו אתו, תשלום המקדמות, הפער של חודשיים של ספטמבר-אוקטובר והרטרואקטיביות.
<גיל ארז: אני רק רוצה לחדד.
<גיל ארז: ברגע שטופסי החובה, תעודת זהות וקבלה למעון, מגיעים למוקד, מרגע זה סופרים.
<גיל ארז: גם אם הוא צריך להשלים חומרים, זה התאריך הקובע.
<שלומית אבינח: גם אם זה לוקח 4 חודשים?
<גיל ארז: גם אם זה לוקח.
<גיל ארז: הוא לא יקבל דרגה אבל ברגע שהוא יקבל את הדרגה הוא יקבל את זה אחורה, עד התאריך הקובע.
עדי קול: מכיוון שאני משפטנית אתם יכולים להמציא כל מיני תסריטים: ההורים היו מאושפזים בבית-חולים, יכולות להיות סיבות שלא באשמתם בגללן הם התעכבו.
<גיל ארז: אנחנו בודקים כל מקרה לגופו.
<גיל ארז: זה מגיע אליי, חלק גדול מתפקידי הוא לפתור את כל המקרים.
<איטה עטייא: יש לנו מקרים חריגים.
<איטה עטייא: יש לנו מנגנונים שמטפלים בכל המקרים החריגים.
<איטה עטייא: כש-25,000 שאלונים לא הגיעו עד היום- - -
<גיל ארז: 15,000.
<איטה עטייא: הארגונים מקבלים ממני, אחת לחודש אני שולחת להם דף מידע.
עדי קול: אני מבינה שצריך שיהיה גם מקל וגזר, גם להורים, להכריח אותם להגיש בזמן.
<איטה עטייא: למה אתם לא מזרזים את ההורים?
עדי קול: השאלה היא שוב, כמה תור יש לוועדת חריגים, כמה מהם מאושרים, והאם אנחנו רוצים שהילד יקבל עונש על כך שההורים שלו התרשלו במילוי הטפסים.
עדי קול: בסופו של דבר יש ילד שההורים שלו התרשלו במילוי הטפסים.
<גיל ארז: ההורים צריכים לשלם מחיר מלא כי ההורים לא מילאו את הטפסים, וגם הארגונים- - -
עדי קול: אז מאיפה הגיע החודשיים הזה רטרואקטיבית?
<גיל ארז: זה תמיד היה, רק שינינו את הניסוח.
<גיל ארז: גם בדואר.
<גיל ארז: בגלל שזה לוקח זמן בדואר.
עדי קול: על סמך מה הוחלט על תשלום רטרואקטיבי לחודשיים?
עדי קול: זה חישוב רנדומלי?
עדי קול: זה נקבע שרירותית?
<גיל ארז: לא, אמרנו: תחילת החודש הקודם.
עדי קול: אמרת, אני מבינה את הבעיה.
עדי קול: אתה יכול לתת עוד דוגמאות.
עדי קול: עכשיו אנחנו מנסים להבין.
<ליאור גבאי: זה לא דוגמאות.