GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גיא רוטקופף: אגב, הסיוע המשפטי הקים תוך שעות קו חם לפניות בנושא של אפליה וגזענות מכל סוג שהוא, בעקבות המקרה שהיה.
עדי קול: פנו אלינו מהאוכלוסייה האתיופית וטענו שאין מספיק עורכי דין דוברי השפה האמהרית ואנחנו יודעים על עורכי דין דוברי אמהרית שלא מוצאים עבודה.
עדי קול: הם אמרו שחסר שיתוף פעולה, היעדר עורכי דין והיעדר מתרגמים.
<אייל גלובוס: יש לנו הערכות לאוכלוסיה האתיופית, כמו לאוכלוסיה הערבית וכמו לאוכלוסיה הרוסית.
<אייל גלובוס: אני חושב שאין עוד יחידה במגזר הציבורי ששמה את זה כגדל, עם אחוז, כמו אצלנו, עם אנשים במגזר הערבי.
<רן מלמד: השאלה אם האתיופים שיש אצלך הם דוברי אמהרית או טיגרינית.
<אייל גלובוס: נתקלנו בבעיה כזו עם בנות שירות בחיפה, שלא ידעו את השפה.
<אייל גלובוס: יש מספר לא מבוטל, למרות שהוא יחסית קטן, של עובדים מהאוכלוסייה האתיופית.
<אייל גלובוס: גם בסגל הפנימי, גם מנהלה, גם עורכי דין בסגל הפנימי, לצערי מעט.
עדי קול: לי נאמר שמתחת לגיל 30 אף אחד מהם כמעט ואינו דובר את השפה.
<אייל גלובוס: יש קושי, אני עובד עם טבקה ומנסה לגייס עורכי דין לאוכלוסייה האתיופית, גם ללא קשר לתקנים של העדפה.
עדי קול: אני מכירה פניות של סטודנטים למשפטים שלא מוצאים מקומות להתמחות.
עדי קול: נראה שיש פה בעיה, אם הם לא מוצאים עבודה ואתם לא מוצאים סטודנטים, אולי צריך לעשות שידוך.
<גיא רוטקופף: חלק מהבעיה שאנחנו צריכים עורכי דין שיפקחו על עורכי דין אחרים וחלק גדול מהפניות אלינו, לא רק מהמגזר הזה, הוא של עורכי דין בתחילת הדרך, שההכשרה שלהם אחרת לגמרי, עשו הכשרה בפלילי ואז אין קשר לבעיית שפה, כי הם דוברי עברית בדיוק כמוני.
<גיא רוטקופף: התוספת לא חייבת להיות בתקנים של עורכי דין, היא יכולה להיות בתקני סטודנטים וכך אפשר לפתור את הבעיה באופן מידי.
עדי קול: אין כמוך.
עדי קול: שלום לכולם, אני פותחת את ישיבת הוועדה לפניות הציבור בנושא דרגות סבסוד למעונות יום.
עדי קול: אנחנו מתכנסים היום לישיבה אחרי שנערכו אי-אלו ישיבות בנושא הזה בוועדה לפניות הציבור בעבר.
עדי קול: מנהלת הוועדה, שלומית אבינח, עדכנה אותי בנושאים שעלו בעבר ועקבתי אחר ההתפתחות וההתקדמות, על המעבר למוקד וכל התהליך שקרה סביב זה.
עדי קול: שמחתי מאוד לראות את הנתונים, גם הנתונים המשופרים בהרבה לגבי המערכת והטיפול שלה ומהירות הטיפול בפניות.
עדי קול: מי שכבר היה בוועדה הזאת יודע שאני מאוד נקמנית, אז כשיש דברים טובים חשוב להגיד אותם, לפרגן ולהעריך.
עדי קול: היה תהליך ארוך, אבל בסופו של דבר התחלנו בדרך חדשה.
עדי קול: ועדיין אנחנו מקבלים בוועדה פניות מפניות שונות בנושא המעונות.
עדי קול: אני מניחה שתמיד יהיו פניות, זה תמיד יהיה כך.
עדי קול: ניהלתי אתמול שיחה טלפונית כהכנה לדיון, רק כדי שאוכל להבין את הנושא שמטריד אותי, ותיכף אגיד לך איפה אני מתמקדת.
עדי קול: אבל זה תמיד בסופו של דבר עניין כלכלי, חייבים להגיד.
עדי קול: יש סכום כסף מסוים המוקצה לנושא סבסוד מעונות ולכן צריך להחליט מי מקבל הנחה ואיזו, ובסופו של דבר, כפי שאומרים תמיד, את השמיכה אנחנו מושכים מצד לצד.
עדי קול: זה החלטה של מדיניות, של המדינה, מה היא רוצה להעדיף ומה היא רוצה לקדם או לעודד.
עדי קול: המדינה עד לפני שנתיים, אחד הדברים הכי חשובים לה היו אימהות עובדות.
עדי קול: זאת אומרת, היה אינטרס שאימהות יעבדו וזה היה מרכז הסבסוד.
עדי קול: בשנתיים האחרונות, לשמחתי הרבה, יש איזו הכרה באימהות לומדות, ואני עדיין חושבת שהיא לא מספיקה.
עדי קול: אני חושבת שאם מסתכלים על העולם, לאיזה כיוון העולם הולך, וגם במציאות הישראלית, הכלכלה דורשת מנשים, ובכלל מעובדים, להיות מקצועיים יותר, ללמוד יותר, יותר מתואר אחד ברוב המקרים.
עדי קול: היום תואר ראשון הפך להיות מה שפעם היתה תעודת בגרות ולכן תואר ראשון הוא must ואנשים צריכים להמשיך ללמוד לתואר שני ואפילו מעבר לזה.
עדי קול: נשים צריכות לצאת לעבוד, כולן, אי אפשר להסתפק במשכורת אחת, ולכן מרבית הנשים עובדות ולומדות ומנהלות משפחה, שזה שלוש משרות קשות מאוד וכמעט בלתי אפשריות.
עדי קול: המילה "לג'נגל" היא מילה שאולי הומצאה על נשים במאה העשרים ובמאה העשרים ואחת.
עדי קול: אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל מדינת ישראל נמצאת בבעיה מאוד-מאוד קשה מבחינת פריון.
עדי קול: זאת אומרת, היכולת שלה לייצר פר שעה.
עדי קול: אנחנו במקום 34 מתוך 36, או מקום מאוד-מאוד נמוך מבחינת היכולת שלנו לייצר פר שעה.
עדי קול: לוקחים את התוצר הלאומי הגולמי, מחלקים בעובדים ובשעות עבודה.
עדי קול: אנחנו לא עובדים טוב, אנחנו לא עובדים מספיק מהר ומספיק ביעילות.
עדי קול: ניסו לבדוק למה זה.
עדי קול: אמרו, קודם כול, שהתשתיות שלנו לא משהו אז לוקח לאנשים הרבה זמן להגיע לעבודה, כפי שראינו הבוקר, אבל גם העובדים שלנו לא מספיק מיומנים.
עדי קול: יש שתי כלכלות בישראל, אחת כלכלה מתקדמת מאוד, תעשיית ההיי-טק, שם אנחנו מאוד-מאוד יעילים, מאוד מתקדמים, וכלכלה אחרת, שבה העובדים שלנו פחות מיומנים.
עדי קול: יש אינטרס של המדינה לעודד למידה.
עדי קול: זה פחות בא לידי ביטוי עדיין בהחלטות שלה, ואחד התהליכים שבשבילם באתי לכנסת הוא כדי לקדם את זה, אז התחלתי והגדרתי שנשים עובדות ולומדות מבחינתי הן אוכלוסיית יעד, וגם גברים שעובדים ולומדים.
עדי קול: אשמח אם נתחיל, ניתן הזדמנות לגיל ארז להציג את הדברים באופן כללי.
עדי קול: אנחנו רוצים לשמוע גם סקירה על השיפור במצב ואחר-כך ניתן לפונות להציג וגם אשמח אם נציגת האוניברסיטה העברית תוכל להציג את עמדתה.
עדי קול: גיל ארז, בבקשה, רק תציג את עצמך לפני כולם ולפרוטוקול.
<גיל ארז: אני המנהל בפועל של אגף מעונות יום ומשפחתונים במשרד הכלכלה.
<גיל ארז: לשמחתי אני לא הייתי בדיונים הקודמים של הוועדה הזאת.
<קריאה: אתה לא יודע עד כמה לשמחתך.
<שלומית אבינח: הם היו סוערים.
<גיל ארז: הדיונים שבהם הוצגו הנתונים הקצת פחות טובים.
<גיל ארז: השנה המוקד גם נכנס לעבודה.
<גיל ארז: למעשה ועדות קבלה היו עד 21 במאי ומייד אחרי זה המוקד התחיל לתפקד.
<גיל ארז: באמצע אוקטובר יש לנו כבר – תיכף אתן לאיטה עטייא, שאחראית על הנושא וגם על השיפור, ביחד עם עוד אנשים, לתאר – אבל אנחנו מדברים על יותר מ-76,000 ילדים שנמצאים כבר הנתונים שלהם, יותר מ-71,000 כבר קיבלו דרגה, שזה נתון מאוד-מאוד גבוה יחסית לשנים קודמות.
<גיל ארז: רק תדעו, כרגע בצהרונים זה עדיין רק התחלת הקליטה, לא נקלטו בצהרונים.
<גיל ארז: בשנה שעברה בסוף השנה היו 91,000 במעונות יום ובמשפחתונים, והיום כבר 76,000 במערכת.
<גיל ארז: כלומר, כל מי שיקבל דרגה סופית עד סוף החודש הזה אמור כבר לקבל את הדרגה אליו.
<גיל ארז: אחד השינויים הוא גם עלייה גדולה מאוד של מילוי הטפסים באינטרנט, גם כתוצאה מחינוך ומהעלאת המודעות בקרב הלקוחות.
<גיל ארז: יותר מ-61% מן הטפסים השנה מולאו באינטרנט.
<גיל ארז: אם מילאת באינטרנט ואין בעיות עם הטפסים שלך, תוך 24-48 שעות תקבל את הדרגה.
<גיל ארז: אבל אתן לאיטה עטייא להרחיב על השינויים.
עדי קול: תתייחסו גם לפער בין קבלת הדרגה ובין הזמן שלוקח עד שמתקבל באמת הכסף בקרב הארגונים, המשפחתונים והמעונות.
<איטה עטייא: תהליך העבודה עם המוקד התחיל לפני 4 שנים.
<איטה עטייא: אין עוד מוקד במדינת ישראל שעושה את הפעולות שהמוקד הזה עושה, זאת אומרת, גם נותן מענה טלפוני כמו "קול סנטר" וגם מבצע פעולה אמיתית של בדיקת מסמכים וקבלת דרגה.
<איטה עטייא: זה מוקד שהוא ייחודי.
<איטה עטייא: כשפתחנו את המוקד הזה לא היה לנו כל-כך ממי ללמוד, למדנו תוך כדי תנועה, ולמדנו, ולמדנו, והיו 3 שנים נוראיות, אני מודה.
<איטה עטייא: זה היה פשוט נושאת מטוסים שהיה מאוד-מאוד קשה להזיז, בכל זאת 100,000 ילדים זה לא פשוט.
<איטה עטייא: ולאחר מכן גם ניגשו אלינו וביקשו- - -
עדי קול: הוא פתוח מחודש מאי?
<גיל ארז: הוא פתוח כל השנה.
<איטה עטייא: הוא פתוח מדצמבר 2010.
<איטה עטייא: לפני שנה גם ניגשו אלינו- - - ברור לך שזה שישה- - - אז זה הפך את עבודת המטה ליעילה.
<איטה עטייא: בקיצור, לקחנו את העניינים לידיים לפני שנה, עשינו ניתוח של כל המערכות, של דרך הפעולה, של המוקדנים, של האיכות שלהם.
<איטה עטייא: עבדנו קשה מאוד והגענו, אני מקווה ויודעת, לדרך הנכונה.
<איטה עטייא: אנחנו במצב שאנחנו משיבים לארגונים ולהורים שמילאו שאלונים.
<איטה עטייא: אחרי שהקליטה מתבצעת יש פעם בחודש עידוד.
<איטה עטייא: זה אומר שלוקחים את הדרגות- - - כמו שכל מדינת ישראל מקבלת שכר פעם בחודש, אנחנו עושים עידוד פעם בחודש.
<איטה עטייא: אם הורה רואה את הדרגה שלו ב-5 בחודש, הוא יחפש את זה, הוא יקבל רק ב-5 בחודש שאחרי כן.
<איטה עטייא: ברור, תמיד יהיה פער של כמעט חודש ימים מן הרגע שההורה רואה ועד הרגע שהכסף מגיע לארגון.
<איטה עטייא: אנחנו לא מעבירים כסף באופן שוטף.
<איטה עטייא: - - - ולהפעיל את כל המערכת הכספית של המשרד.
<איטה עטייא: זאת פעולה שצריכה להתבצע.
<איטה עטייא: באותו יום המוקד משותף, המערכת משותפת ומבצעים את הממשק בין הדרגה לכסף.
<איטה עטייא: הכסף עובר לארגון אחת לחודש, אז תמיד יהיה פער של חודש מאז שההורה רואה את הדרגה שלו ועד שהכסף מגיע לארגון.
<איטה עטייא: זה תדיר.
עדי קול: תמיד ההורים נדרשים לשלם את הסכום המלא ומקבלים אחר-כך החזר או לא?
<איטה עטייא: תלוי מאוד בארגון.
<איטה עטייא: בדרך כלל אנחנו נתנו מקדמות- - - ובכל מקרה בשוטף יהיה תמיד פער של חודש.
<גיל ארז: רק כדי להשלים, אנחנו מדברים על כ-120,000 ילדים במערכת, כולל צהרונים.
עדי קול: לעניין המקדמות, אתם טוענים שזה יותר מחודש?
<אבלין מורד: השנה כן.
<אבלין מורד: אני מן המשפחתונים ונציגת "כוח לעובדים".
<אבלין מורד: לפי מה שהבנתי מן המטפלות, הן קיבלו למשל בחודש ספטמבר מקדמות.
<אבלין מורד: אף אחד לא אמר להן מה הסכומים המדויקים.
<אבלין מורד: יש הורה שאומר: רגע, סליחה, אני צריך לשלם רק 400 שקלים, למה אני צריך לשלם את כל הסכום?
<אבלין מורד: עד שאת תקבלי את הכסף תספגי את ההפרש.
<אבלין מורד: אבל אף אחד לא נותן לה מענה, אין כסף.
<אבלין מורד: למשל החודש אין להם כסף.
<איטה עטייא: בספטמבר, וכבר אוקטובר, אותו דבר.
<אבלין מורד: הם נתנו להם כאילו את ספטמבר באוקטובר.
<גיל ארז: במשפחתונים או במעונות?
<אבלין מורד: במשפחתונים.
<גיל ארז: אנחנו מעבירים את הכספים לא ישירות להורים אלא דרך הארגונים או הרשויות המקומיות.
<גיל ארז: אנחנו מעבירים את הכספים, כפי שאיטה עטייה אמרה, עד 5 בחודש בדרך כלל ואז הארגונים מעבירים את הכסף למטפלות בפרק זמן נוסף.
עדי קול: לגבי השנה הזאת אתם יודעים אם היה איזשהו עיכוב?
<גיל ארז: העברנו בתחילת השנה מקדמות, כי בתשלום הראשון עדיין אין דרגות.
עדי קול: איך נקבעות המקדמות?
<איטה עטייא: על בסיס נתוני הקליטה בשנה הקודמת.
<גיל ארז: על-פי אלגוריתם מסוים העברנו לארגונים, והארגונים העבירו הלאה.
<טובי עמיר: אם אני יכולה לסיים את הקטע של המשפחתונים.
<טובי עמיר: שמי טובי, אני גם נציגה של המטפלות ושל "כוח לעובדים".
<טובי עמיר: העניין הוא שלאורך השנים כל הסיפורים האלה של מקדמות, לא מקדמות, אף פעם זה לא הסכום האמיתי והמטפלת יוצאת זאת שנותנת קו אשראי לממשלה.
<טובי עמיר: בספטמבר ובאוקטובר, עד שהכול מתארגן, המשכורת שלה תמיד לא מושלמת ואין מי שנותן מענה.
<טובי עמיר: היינו באין-ספור ועדות וכולם מזדעזעים וכולם לא מבינים, וזה ממשיך כך בכל שנה ושנה.
<טובי עמיר: המטפלת שבקושי מרוויחה שכר מינימום צריכה עוד בכל תחילת שנה לתת שירות מלא ולא לקבל שכר.
עדי קול: למה המקדמות עומדות על 75% ולא על 100%?
<גיל ארז: כי הם עוד לא חתומים, אין עוד ילדים במערכת.
עדי קול: למה לא נותנים מקדמה של 100% בהנחה שאתם יודעים שיש שינוי וגדילה משנה לשנה?
<גיל ארז: אי אפשר להניח כזה דבר.
<גיל ארז: גם אנחנו לוקחים סיכון מחושב.
עדי קול: אבל טווח הביטחון שלכם רחב מאוד.
<גיל ארז: רק שנבין, ברגע שיש דרגה במערכת הם יקבלו את הכול.
<קריאה: אבל מתי?
<גיל ארז: ברגע שתהיה דרגה במערכת.
<אבלין מורד: הבעיה שהדרגה מגיעה והכסף לא מגיע.
<ליאור גבאי: אני מנכ"ל "נאות מרגלית".
<ליאור גבאי: אני רוצה לעשות סדר בכל נושא המקדמות.
<ליאור גבאי: גם במעונות וגם במשפחתונים התפיסה היא יותר ארגונית מאשר בקרב המשרד, בגלל שכל ארגון פועל בשיטה שהוא רוצה לפעול, ברצון שלו לדאוג לאוכלוסייה הזאת.
<ליאור גבאי: יש ארגונים שאומרים: בסדר, אנחנו ניתן דרגת ביניים עד שההורים יקבלו דרגה.
<ליאור גבאי: יש ארגונים שאומרים: לא, אתה ההורה תשלם באופן מלא.
<שלומית אבינח: אין דרגות ביניים.
<ליאור גבאי: יש ארגונים שבינם לבין עצמם אומרים: בסדר, אנחנו רוצים להקל על מצוקת ההורים ולכן ניתן דרגת ביניים זמנית עד שתתקבל דרגה, וכאשר תתקבל דרגה אנחנו ניישר קו.
<ליאור גבאי: זאת תפיסה אחת.
<ליאור גבאי: תפיסה שנייה אומרת: לא, אנחנו ניגבה באופן מלא, וכאשר תתקבל דרגה יתקבל הכסף.
<ליאור גבאי: ייאמר לזכותו של המשרד, לא האמנתי בשנים עברו שיגיע היום שאוכל להגיד דבר כזה, שחל שיפור ממש-ממש משמעותי.
<שלומית אבינח: הכול מוקלט.
<ליאור גבאי: כל מי שמכיר יודע שכל פעם באנו והתלוננו.
<ליאור גבאי: ייאמר לזכותו של המשרד, יש שינוי משמעותי.
<ליאור גבאי: אבל, וזו פואנטה לא פחות חשובה, המשרד עדיין שוכח שבסך הכול בסוף-בסוף בקצה יש את המטפלת המסכנה שמתמודדת עם קשיים.
<ליאור גבאי: לא מסכנה במובן- - -
<אבלין מורד: אנחנו מאפשרות לאימהות- - -
<קריאה: הן לא מסכנות.
<אבלין מורד: אנחנו עובדות ואנחנו לא מסכנות.
<אבלין מורד: אנחנו מנוצלות עד הסוף.
<ליאור גבאי: אני לוקח את המילה בחזרה.
<ליאור גבאי: מטפלת שקשה לה, מטפלת מנוצלת שנמצאת בקצה הפירמידה.
<ליאור גבאי: אני לא רוצה להגיד עכשיו טרמינולוגיה, זה לא נהיר לי.
<ליאור גבאי: אבל דבר אחד פשוט, המשרד שוכח את העניין הזה, שבקצה-בקצה יש או הורה שקשה לו, או מטפלת שקשה לה, או ארגון שקשה לו.
<ליאור גבאי: אציג דוגמה, המשרד הוציא לנו נייר רשמי: רבותיי, תנו להורים מקדמות כי אנחנו ניתן לכם מקדמות ונקזז אותן בנובמבר.
<ליאור גבאי: זה נייר רשמי שהמשרד הוציא.
<ליאור גבאי: מה קרה אחרי זה?
<ליאור גבאי: אנחנו כארגונים, ואני בטוח שגם הרשויות, אמרנו למטפלות במעונות ובמשפחתונים: תהיו רגועות, תנו להורים מרווח נשימה כי יש לכם חודש-חודשיים, רק בנובמבר המשרד יקזז.
<ליאור גבאי: מה שקרה בפועל, בשונה מהמכתב שחתום עליו יקירי גיל ארז, שעושה עבודה נאמנה, המשרד קיזז באוקטובר.
<ליאור גבאי: אנחנו באנו להורים ואמרנו להם: רבותי, יש לכם אפשרות, יש לכם מרווח מחיה של חודשיים, אבל בפועל המשרד קיזז את המקדמה במכה אחת בחודש אוקטובר, כלומר חודש לפני מה שהוא התחייב.
<ליאור גבאי: אם אני מסתכל על ההורה בקצה, שאמר: בסדר, יש לי חודשיים עד שאקבל דרגה, בינתיים אני מקבל דרגה זמנית, אחרי חודש קיזזו לו את המקדמה והוא נאלץ לא רק לשלם את הדרגה המלאה אלא גם להתמודד עם מה שהיה לו בחודש הקודם.
<ליאור גבאי: זאת בעיה אחת.
<ליאור גבאי: אני יודע שגיל ארז עשה מאמצים גדולים.
עדי קול: גם אלינו הגיעו פניות כאלה.
<ליאור גבאי: וזה בשונה מנייר רשמי של המשרד.
<ליאור גבאי: המשרד הוציא נייר רשמי: בנובמבר יהיה קיזוז, אך הכסף קוזז באוקטובר.
<ליאור גבאי: בעיה שנייה שאני מודע לה מקריאה של הנתונים בשטח, גם גברת נעמי ריבקין שמנהלת את ויצ"ו וגם שאר הארגונים, כמו נעמ"ת, אנחנו בקשר רציף, אני רוצה להגיד שאנו חוששים מאוד מפני השינוי שהמשרד עשה השנה, וזה בנושא של דרגה רטרואקטיבית של חודש אחד בלבד.
<ליאור גבאי: זו בעיה עצומה.
<ליאור גבאי: היום אנחנו עדיין לא מתמודדים איתה כי אנחנו עדיין מתקשים בתהליכי קליטת הילדים בתחילת השנה.
<ליאור גבאי: כשנגיע להמשך ההתמודדות תהיה קשה יותר.
<ליאור גבאי: בעבר ההורה יכול היה לקבל דרגה כשהסתדר כל התהליך שלו, חודשיים ושלושה חודשים אחורה, והיום אומרים: אתה תקבל רק חודש אחד.
<ליאור גבאי: למה?
<ליאור גבאי: כי לא הבאת את כל המסמכים כפי שצריך.
<קריאה: לא חודש אחד.
<ליאור גבאי: חודשיים, סליחה.
<ליאור גבאי: גם חודשיים – אנחנו מכירים את המונחים.
<ליאור גבאי: עיטה עטייא, ערכת בדיקות בעבר ואת יודעת שהמספרים של אותם הורים שנמצאים ב-loop הזה- - -
<שלומית אבינח: אבל רטרואקטיבית זה רק אם המוקד אשם או גם אם ההורה אשם?
<גיל ארז: בכל מקרה שבו מרגע הקליטה- - -
<ליאור גבאי: אז אומרים חודשיים.
<ליאור גבאי: זה גורף מדי.
<ליאור גבאי: זה יכול לגרום למצב שהורים רבים יתמודדו פתאום עם מצב שעד שהם הגיעו לדרגה המיוחלת יאמרו להם: עכשיו רק חודשיים אחורה.
<ליאור גבאי: זה חמור, זה דבר שאנחנו מתריעים מפניו.
<ליאור גבאי: התרענו מול המשרד ואנחנו מתריעים גם פה.
עדי קול: מה שיעור המקרים שבהם קורה שדרגה מגיעה בשלב מאוחר יותר מחודשיים?
<גיל ארז: זה קרה בעבר יותר.
<גיל ארז: חלק מהשיפורים היום, ראשית, המוקד עוקב אחרי כל פנייה, חלק מן הקריאות למוקד מוקלטות, אז יש לנו מעקב טוב יותר מאשר בעבר.
<גיל ארז: דבר שני, מה ששיפר מאוד את העניין הוא האינטרנט, שאז בתוך 48 שעות מקבלים תשובה.
<גיל ארז: זה משפר מאוד.
<קריאה: יש אוכלוסיות שלמות שאין להן אינטרנט.
<גיל ארז: נכון, אבל מה היה השיקול של הזמן אחורה?
<גיל ארז: ברגע שיש דואר רשום, זה התאריך הקובע מבחינתנו.
<ליאור גבאי: אני רוצה להעיר, זו נקודה שאם נסתכל עליה, היום עוד אין כל-כך הרבה רעש על זה מן הציבור כי הציבור עדיין מתמודד לקבל את הדרגה הראשונה, אבל בעוד חודשיים-שלושה, כאשר אותם הורים יגיעו ופתאום יגידו להם שהם מקבלים רק חודשיים אחורה, הצעקה תהיה המונית.
<ליאור גבאי: אני חושב שלא מדובר במספרים בשוליים, בכלל לא.
<ליאור גבאי: מדובר על מספרים גדולים מאוד.
עדי קול: מה נראה לך הזמן הראוי?
<ליאור גבאי: אין דבר כזה.
<ליאור גבאי: אם הורה נמצא במערכת – מה היא ההחלטה השרירותית הזאת על חודשיים?
עדי קול: אני גם רוצה להבין.
<איטה עטייא: איזו מערכת?
<גיל ארז: אני גם לא מבין.
<גיל ארז: ברגע שהוא במערכת זה התאריך הקובע?
עדי קול: הבטחתי לאיטה עטייא שתוכל לומר משפט ואחר-כך הפונים, כי זה ועדה לפניות הציבור ובדרך כלל הם מקבלים את המקום.
<איטה עטייא: ראשית, המערכת נפתחה לקליטת הורים ב-15 במאי.
<איטה עטייא: היום אנחנו בסוף אוקטובר.
<איטה עטייא: ועדות הקבלה הסתיימו מתי?
<גיל ארז: ב-21 במאי.
<איטה עטייא: זאת אומרת, היתה הזדמנות לכל ההורים, מעל 5 חודשים, לשלוח את החומר.
עדי קול: אבל ברור שאם זה היה תקלה שלכם אז מגיע רטרואקטיבית מהתחלה.
<איטה עטייא: מרגע שמגיע למוקד אפילו מסמך אחד, נתת והוא רשום.
<גיל ארז: זה התאריך הקובע.
<איטה עטייא: אנחנו לא מתחשבנים עם אלה ששלחו.
<איטה עטייא: אנחנו מתחשבנים עם אלה שלא שלחו בכלל.
<איטה עטייא: אלה שלא שלחו בכלל – על מה אנחנו נפצה אותם?
<איטה עטייא: על זה שהם לא שלחו?
<גיל ארז: התאריך הקובע הוא התאריך בו הגיע המסמך הראשון.
<איטה עטייא: לפני שנתיים 25,000 הורים לא שלחו בכלל.
<איטה עטייא: איתם אנחנו צריכים לחשוב מה לעשות.
<אבלין מורד: מה קורה עם הורה שכן שלח וקיבל תשובה?
<אבלין מורד: אתן לך דוגמה, במקרה הזה זה אישי.
<אבלין מורד: הנכד שלי נמצא במשפחתון.
<אבלין מורד: הבת שלי, כמו ילדה טובה, ב-15 במאי נרשמה, ביוני היא קיבלה תשובה שיש לה דרגה.
<אבלין מורד: אנחנו עכשיו בסוף אוקטובר והמטפלת שלה עדיין לא קיבלה כסף והבת שלי משלמת תשלום מלא.
<אבלין מורד: למה?
עדי קול: אני רוצה שנעבור אחד-אחד.
עדי קול: זה אחד הנושאים שניגע בהם.
<איטה עטייא: אני מבקשת רק להתייחס לנקודה.
עדי קול: אחזור לזה.
עדי קול: אני רוצה לתת רשות דיבור לפונים שלנו, סיגל ויז'ניצר ראשונה ואחריה שיאון מורבצ'יק ואחרי זה האחרים, בבקשה.
<סיגל ויז'ניצר: בעקבות לידת בני השני הפכתי לנכה והיה לי אובדן כושר עבודה, יש לי 100% נכות ואני מוכרת בביטוח הלאומי.
<סיגל ויז'ניצר: רשמתי את הילד שלי למעון ופשוט לא התייחסו אליי בכלל.
<סיגל ויז'ניצר: לא מספיק שאני לא יכולה לצאת לעבוד.
<סיגל ויז'ניצר: כשניסיתי לשלוח את המסמכים דרך אתר האינטרנט – דרך אגב, אין לי שום יכולת להוכיח את הנכות שלי, לא מתייחסים אליי – שלחו לי מכתבים שאומרים: את נכה, את לא עובדת, לא מעניין אותנו למה את לא עובדת, מעניין אותנו שאת פשוט לא עובדת.
<סיגל ויז'ניצר: "התברברנו" קצת.
<סיגל ויז'ניצר: אמרו לנו לפנות למשרד הרווחה.
<סיגל ויז'ניצר: שלחתי מכתבים לחברי הכנסת ושאלתי למה אני לא יכולה לקבל איזו הכרה כנכה, ויש רבים במצב שלי.
<סיגל ויז'ניצר: אנחנו לא יכולות לעבוד, אנחנו קורסות תחת הנטל.
<סיגל ויז'ניצר: אני רוצה להגיד לכם, רבותי, אני לא מתביישת בזה.
<סיגל ויז'ניצר: בשנה שלא עבדתי ולא הוכרתי בביטוח הלאומי לא היה לי מה לאכול בבית, נקודה.
<סיגל ויז'ניצר: יש לי שכן שעובד במפעל לנקניקים.
<סיגל ויז'ניצר: זה מה שאכלתי.
<סיגל ויז'ניצר: אני לא מתביישת לומר.
<סיגל ויז'ניצר: זה המצב.
<סיגל ויז'ניצר: הוכרחנו לפנות למשרד הרווחה.
<סיגל ויז'ניצר: אני לא חושבת שזה צודק לפנות למשרד הרווחה, למרות שבמשרד הרווחה, אני חייבת להגיד, אני גרה בראש העין, פניתי למשרד הרווחה וטיפלו בי יפה.
<סיגל ויז'ניצר: למרות שהם היו צריכים לצאת לחופשה, הגעתי אליהם בתחילת אוגוסט, דקה לפני שהם יצאו לחופשה הם העבירו לי את כל הטפסים ובסופו של דבר קיבלתי הנחה.
<סיגל ויז'ניצר: אבל אני חושבת שזה לא צודק כי יש המון אנשים כמוני שפשוט נתקעים במערכת.
<סיגל ויז'ניצר: אני חושבת גם שאני לא צריכה לפנות למשרד הרווחה.
<סיגל ויז'ניצר: רק רציתי עזרה כדי שאוכל לקבל קצת הנחה, קצת עזרה.
<סיגל ויז'ניצר: כל שקל קובע, אין מה לעשות.
<סיגל ויז'ניצר: אני לא יודעת עוד מה יהיה לי במשרד הרווחה, אבל אני חושבת שאני לא צריכה להטריח את משרד הרווחה בעניין הזה.
עדי קול: אני מעריכה מאוד את זה שהגעת לכאן.
עדי קול: אני יודעת שכביכול הבעיה נפתרה.
<סיגל ויז'ניצר: נדרשתי למאמץ, אני לא יכולה לצאת מן הבית.
<סיגל ויז'ניצר: זה היה חשוב לי מאוד כי אני לא יכולה לצאת מן הבית בשעות הבוקר, אלה שעות קריטיות בשבילי, אלה השעות הקשות שלי, אבל עשיתי מאמץ.
עדי קול: אני מאוד מעריכה את זה, ובאת בהתרעה קצרה.
עדי קול: לסיגל ויז'ניצר היה כוח אישי לפנות לחברי הכנסת ולחבר חיבור עם משרד הרווחה, עם איזו המלצה ופניות שאנחנו העברנו, אך יש אנשים רבים שאין להם כוח והייאוש מול המערכת, ובטח מול מערכת ממוחשבת שמבקשת תלושי שכר כאשר אין להם תלושים – אז אין מה לעשות.
עדי קול: אחת הבעיות שלנו היא שהתייעלות המערכת הופכת להיות משהו פורמליסטי ולכן יש צבעים שאנחנו לא רואים, אנחנו רואים שחור-לבן ופחות אפור.
עדי קול: קודם כול, אני באמת מאוד מעריכה את זה שבאת ואת המאבק שאת עושה למען אנשים אחרים.
עדי קול: קשה לי נורא לשמוע את הדברים שאת אומרת.
עדי קול: אנחנו צריכים לנסות לראות איך אנחנו פותרים וסותמים את החורים האלה, כי בסוף למדינה יש כלים להתמודד ורק צריך להתאים אותם ולראות איך מחברים את כל החוטים.
עדי קול: שיאון מורבצ'יק, בבקשה.
עדי קול: למען הגילוי הנאות, שיאון ואני למדנו ביחד בכיתה בתיכון.
<שיאון מורבצ'יק: אני עורך-דין שיאון מורבצ'יק.
<שיאון מורבצ'יק: הפנייה שלי נובעת ממשהו שנתקלתי בו באופן אישי, אבל יש לה השלכות ציבוריות.
<שיאון מורבצ'יק: אשתי ילדה במזל טוב בחודש אפריל.
<שיאון מורבצ'יק: ברגע שהתווספה נפש נוספת למשפחה רמת ההכנסה לנפש ירדה וכתוצאה מכך זכינו לדרגה.
<שיאון מורבצ'יק: אלא שהדרגה הוכרה רק למשך 14 השבועות הראשונים של חופשת הלידה ולאחר מכן, החל מן השבוע ה-15, אמרו לי שאשתי תצטרך ללכת ולמצות את כושר ההשתכרות שלה.
<שיאון מורבצ'יק: איפה אני רואה כאן את הבעיה?
<שיאון מורבצ'יק: חוק עבודת נשים תוקן בשנת 2010 באופן שבו הוגדר כי חופשת לידה תימשך 26 שבועות.
<שיאון מורבצ'יק: מדובר בסעיף 6(ב)(1).
<שיאון מורבצ'יק: היתה כאן קביעה ערכית של המחוקק, שראוי לאם טרייה לשבת עם התינוק הטרי בבית במשך חצי שנה, כדי שהיא תוכל לטפל בו, ולא רק 14 שבועות כפי שהיה קודם לכן.
<שיאון מורבצ'יק: אלא שאותה קביעה ערכית לא גובתה בהסדרים אחרים.
<שיאון מורבצ'יק: לכן כתוצאה מכך בפועל בין השבוע ה-15 לשבוע ה-26 אישה שבוחרת להישאר בבית, "בוחרת" במירכאות כפולות, היא בעצם בתנאים של חל"ת, היא לא מקבלת קצבת לידה מביטוח לאומי ואפילו נגרמות לה הוצאות נוספות, כי אם אין לה הסדר קיבוצי שמגן עליה היא צריכה להפריש על עצמה ביטוח לאומי והיא צריכה להפריש לעצמה לקרן הפנסיה כדי לשמור על רצף ביטוחי.
<שיאון מורבצ'יק: במקרה שלפנינו יש כאן גם עניין של אובדן דרגה.
<שיאון מורבצ'יק: במקרה שלי המעבר היה מדרגה 12 לדרגה 10, ואז בעצם חזרה לדרגה 12.
<שיאון מורבצ'יק: אני לא יודע מה המשמעות של מישהו שהוכרה לו דרגה עם סובסידיה גבוהה יותר, האם הוא חוזר חזרה לדרגה 12 כי הוא לא ממצה כושר השתכרות, או שהוא חוזר לדרגה הקודמת שהיתה לפני הלידה?
<שיאון מורבצ'יק: אני סבור שיש כאן בעיה.
<שיאון מורבצ'יק: חופשת לידה לא מסויגת ל-14 שבועות.
<שיאון מורבצ'יק: היא מסויגת ל-14 שבועות שאחריהם האישה ברצונה יכולה לחזור לעבודה, אבל היא מוגדרת כ-26 שבועות.
<שיאון מורבצ'יק: מצופה ממנה, לפחות מבחינה חברתית-ערכית, לשבת בבית 26 שבועות, ואז מגיעה בעצם הרשות המבצעת ואומרת: חרף הקביעה של המחוקק, שקבע מה הנורמה הראויה בחברה, אנחנו מעודדים אותך לחזור לעבודה כבר בשבוע ה-15.
<שיאון מורבצ'יק: אני חושב שיש בזה טעם לפגם וסבור שיש מקום לתקן.
<שיאון מורבצ'יק: כרגע אני לא נכנס לשאלה מה קורה אם אישה בוחרת להאריך את החופשה ללא תשלום מעבר לשבוע ה-26, למשל עד לתקופה של שנה, מאחר וחוק עבודת נשים לא התייחס למצב הזה.
<שיאון מורבצ'יק: הוא פשוט קבע כהגדרה 26 שבועות.
<שיאון מורבצ'יק: אני חושב שראוי שהוועדה, או כל פורום אחר מתאים, בין אם זה המחוקק ובין אם זה השר, שצריך לבדוק את הנושא, ייתן התייחסות לזה ויאפשר לנשים לגדל את הילד לתקופה המתאימה, 26 שבועות.
עדי קול: עוד גילוי נאות, אחותי הגדולה עושה דוקטורט ונאלצה להתמודד עם מערכת הדרגות בשנה שעברה, עם הקושי שהיה עם תלמידי מחקר.
עדי קול: יש לה נטייה להתרסק ואת הרמת אותה.
עדי קול: אז היא מסרה קודם כול תודה.
<רביד נבו: אני חושבת שבאמת זה המקום להגיד גם לגיל ארז וגם לאיטה עטייא שהמוקד – אני נכנסתי לתפקידי באוגוסט בשנה שעברה ומאז ועד היום המוקד עשה- - -
עדי קול: אולי תגידי רק את תפקידך.
<רביד נבו: אני רכזת מגדר והורות באוניברסיטה העברית, בדיקן הסטודנטים.
<רביד נבו: שוב, לפני הכול, גיל ארז ואני ניהלנו מעין דין ודברים שנבע מכעס גדול מאוד של סטודנטיות בשנה הקודמת על כך שלמעשה שלא באשמת משרד התמ"ת דאז, היום משרד הכלכלה, כפי שאמרת, השמיכה נמשכה מצד לצד ומי שנפגע זה באמת סטודנטיות מחקר.
<רביד נבו: תיכף ארחיב על זה, אבל המוקד עשה עבודה נהדרת, וראוי להגיד את זה.
<רביד נבו: נכון שהיו תלונות אבל גם היום סטודנטיות אומרות שהמוקד במצב הרבה יותר טוב, המוקדנים גם יותר מקצועיים וגם המענה הרבה יותר איכותי ומהיר.
<רביד נבו: צריך להגיד את זה.
<רביד נבו: התסכול שלנו הוא, שוב, לא כלפי משרד הכלכלה אלא כלפי המחוקק, שלא כולל התייחסות לנשים הלומדות.
<רביד נבו: לא אחזור על כל ההיסטוריה של מה שקרה כי זה באמת תוקן, לא במאת האחוזים לשביעות רצוננו, כי כן היתה איזו הבטחה שדברים יתוקנו גם רטרואקטיבית וזה לא קרה.
<רביד נבו: אנחנו מבינים שזה מתוך מצוקה תקציבית, אבל התקציב הוא מה שצריך בעצם להתייחס אליו.
<רביד נבו: כפי שאמרת, הנשים הלומדות נמצאות בדרגת העדיפות האחרונה.
<רביד נבו: צריך להבין, שוב, לא אחזור על מה שאמרת בנושא תעודות, תעודת בגרות ותארים מתקדמות, הנשים האלה נושאות בשלוש משרות.
<רביד נבו: לא חוכמה להוציא את הנשים החוצה ולא להחזיר מישהו פנימה.
<רביד נבו: נכון להיום נשים מתמודדות עם שלוש משרות או שתיים: עובדת, לומדת, וזו שאחראית על התא המשפחתי.
<רביד נבו: נכון להיום עדיין יש סטודנטיות שהבעיה שלהן לא נפתרה.
<רביד נבו: ברפואת שיניים כן נפתר, ברוקחות לא נפתר.
<רביד נבו: לדוגמה כל המקצועות הקליניים זה משהו שעדיין לא נפתר.
<רביד נבו: אני כן רוצה להגיד שאף אחת מן המערכות המדינה לא יודעת להתמודד עם זה, גם המערכות באוניברסיטאות.
<רביד נבו: כלומר, זה לא אשמת משרד הכלכלה.
<רביד נבו: גם המערכות האוניברסיטאיות לא יודעות להתמודד עם הנושא הזה.
<רביד נבו: אני עצמי פועלת מתוקף התיקון לחוק זכויות הסטודנט, שנכנס לתוקפו בשנת הלימודים תשע"ג, בשנה הקודמת שנפתחה, שבעצם מסדיר את זכויות הסטודנטים ההרות וההורים, לרבות אלה שנמצאים בטיפולי פוריות.
<רביד נבו: מעבר למסגרת הזאת, האוניברסיטה העברית מפעילה מערך של משפחתונים, של תינוקיות, בכל אחד מן הקמפוסים שלה.
<רביד נבו: בחלקם אנחנו עדיין בתהליך שנמצא בהרבה עבודה מול משרד הכלכלה.
<שלומית אבינח: זה לא מיועד לעובדים?
<רביד נבו: זה מיועד לסטודנטיות, קודם כול ולפני הכול לסטודנטיות.
<רביד נבו: הקימה את זה – חשוב לתת את הקרדיט – קודמתי בתפקיד, נילי בן עמי, למי שמכיר, היא חזקה במאבק בעניין עובדי הקבלן ומוכרת בתחום.