GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד רגב: הסיכוי מצוין ואני אגיד לך למה, קיבלנו את אותו מקרה.
<דוד רגב: תראי, אם הוא יפנה לבד, קשה לי להאמין שהוא יקבל מענה.
<דוד רגב: דרך נציבות, אני חושב שפה אתה כבר בא לידי ביטוי.
<דוד רגב: אנחנו קיבלנו את אותו מקרה.
<דוד רגב: אני הייתי פונה ישירות לאותה רשת.
<דוד רגב: אני דוגל בשיטה שאני מגיע לאותו גורם שאליו מוגשת התלונה, מדבר אתו - -
<נורית יצחק: אבל הוא פנה.
<דוד רגב: לא, אני מדבר כפניות ציבור ולא ישיר.
<נורית יצחק: לפניות הציבור של רשת המזון?
<נורית יצחק: אני הייתי ממליצה לפנות לגורם שהוקם על פי חוק, שיש לו סמכויות, המועצה הישראלית לצרכנות.
<דוד רגב: את יודעת מה?
<דוד רגב: אני אגיד לך משהו יותר הזוי מזה?
<דוד רגב: אני מקבל פניות ציבור של ביטוח לאומי, שהן לא קשורות אלי.
<דוד רגב: כשאני קורא אותן, אני גם פונה לביטוח לאומי.
<דוד רגב: אני אגיד לכם למה: אני חושב שכשבן אדם פונה ישירות, לא תמיד קשובים, לא תמיד מקשיבים.
<דוד רגב: כשאני, כנציב פניות ציבור, פונה - -
עדי קול: אני רוצה להבין, אתה פונה לביטוח לאומי בפניה שלא קשורה לתקשורת?
<קריאות: אני עושה את זה המון.
<דוד רגב: כן, לא ברמה של לבדוק.
<דוד רגב: אני מנצל את ה"טייטל" שלי כי אני חושב שאם אני אפנה כנציב פניות ציבור עם אותה תלונה שלא שייכת אלי ואגיד: חבר'ה, הגיעה אלי תלונה שהיא לא קשורה אלי ואני מעביר אותה אליכם ואני רוצה אותה במערכת - -
עדי קול: רגע, אתה מעביר לפניות ציבור של הגוף הזה?
<נורית יצחק: לא, אני מניחה שאתה לא פונה אלי.
<נורית יצחק: אני רוצה לומר לך שכל מי שפונה אלי, ולא משנה מי, הוא מקבל בדיוק את אותו טיפול.
<נורית יצחק: אין לזה שום משמעות, מבחינתי, מי הגורם שהפנה את הפנייה.
<דוד רגב: אני מנצל את ה"טייטל" ודרך אגב, כשרואים את זה, יש איזו קולגיאליות מסוימת.
<דוד רגב: ..
<דוד רגב: אני לא מדבר עליך, אני מכיר אותך, אני מדבר באופן כללי.
<דוד רגב: חוזרים אלינו, מקשיבים וקשובים ואם אפשר לנצל את זה, אז למה לא?
עדי קול: נציג אגד, בבקשה.
<ירון שקלאר: אני לא פה, סליחה שאני אומר את זה.
<ירון שקלאר: אני פה אבל לא פה.
<קריאה: אתה רואה ואינו נראה.
<קריאה: בא לשולחן...
<ירון שקלאר: אני פה.
<ירון שקלאר: אנחנו כאן מדברים לאן הפניות ילכו, למי להעביר אותן.
<ירון שקלאר: אני נציג פניות הציבור של אגד.
<ירון שקלאר: פניה שמגיעה אלי, מה אני עושה ואיך אני פועל?
<ירון שקלאר: זאת המטרה.
<ירון שקלאר: למי לשלוח, זה לא מעניין אותי כל כך כרגע.
<ירון שקלאר: מגיעה אלי פניה, חובתי וחובת המחלקה שלי לטפל בפניה מתחילתה ועד סופה.
<ירון שקלאר: אולי אני טועה ולא הבנתי נכון אבל לא דרך לשלוח למחלקה X שתיתן תשובה Z.
<ירון שקלאר: התשובה תבוא אלי.
<ירון שקלאר: אני אבדוק את התשובה.
עדי קול: הבנת נכון.
עדי קול: אנחנו מנסים לעלות על איפה הבעיות כי הרבה פעמים מעבירים למישהו - -
<ירון שקלאר: הפניה צריכה להגיע לפניות הציבור הרלוונטיות.
<ירון שקלאר: אם יהיה חסר גורם, גוף, שמחר מטפל בכל פניות הציבור, למי לפנות ובאיזה הקשר, אולי צריך להקים מחר מוקד כזה, למידע בלבד.
<ירון שקלאר: לא לטפל.
עדי קול: אני מסכימה אתך אבל אני מנסה להגיד שיש לנו את הבעיה הראשונה של האזרח, למי לפנות.
עדי קול: אחר כך, כשהוא פונה, יש את הבעיה שאמרנו.
עדי קול: הרבה פעמים מקבלים תשובה לאקונית ואומרים לו: העברנו את פנייתך לגורם - -
עדי קול: זאת שאלה מעניינת.
<קריאה: בגלל זה מבקר לא צריך להיות תלונות.
<טלי בוהדנה: אני חושבת שהרעיון של הפתרון, כולנו בהחלט מוכנים להיפתח למשהו של מרכז מידע, של הידברות אבל כמובן, צריכים לבדוק את הנושא מבחינה משפטית.
<טלי בוהדנה: יש פה היבטים של צנעת הפרט.
<טלי בוהדנה: אני חושבת שאני, בתור אזרחית, אם אני פונה לשיקום האסיר, אני לא רוצה שהוא יפנה לביטוח לאומי.
<טלי בוהדנה: אני אשקול את צעדי מתי אני רוצה לפנות לביטוח הלאומי.
<טלי בוהדנה: שלא יגדיל ראש בבקשה.
<דוד רגב: אני מדבר על פניות שהגיעו בטעות.
עדי קול: הוא הגדיל ראש.
<דוד רגב: למה לזרוק אותו?
<טלי בוהדנה: אני רק רוצה לסיים.
<טלי בוהדנה: אני רק אומרת שתי נקודות: אבל אני, בתור אזרח, אם אני פונה לגורם מסוים, אני לא רוצה שיעבירו את זה לאף גורם.
<שלומית אבינוח: כי את לא יודעת אם הגורם הזה יעזור לך או לא.
<טלי בוהדנה: דבר שני, אם אני היום, כמשרד הקליטה, מגיע לי נושא של הבטחת הכנסה.
<טלי בוהדנה: אם אני מבקשת ממנה, אני חושבת שכבר נתקלתי בדבר שאסור לה למסור מידע על אותו אדם.
<טלי בוהדנה: יש פה את חוק הגנת הפרטיות, החוק לצנעת הפרט.
<נורית יצחק: אסור לי למסור לך מידע ואני גם לא אמסור לך מידע.
<דוד רגב: אני לא מחפש.
<דוד רגב: חבר'ה, כל המטרה היתה לקצר הליכים.
<דוד רגב: שמישהו יספור אותו.
<דוד רגב: כשאני פונה בשמו, מישהו סופר אותו.
<דוד רגב: זה כל הסיפור.
<ביריה גרנות: ברשות מקומית זה שונה לגמרי.
עדי קול: רגע, אין לנו עוד הרבה זמן.
עדי קול: אני אמרתי שרק הנציבים היום.
עדי קול: היום זו פגישת נציבים.
עדי קול: אני רוצה לעשות עוד מקרה אחד ואז נמשיך.
עדי קול: רק נציבים היום.
<מיכל ריבלין: תשמעו רגע, אני חושבת שההתייחסות לציבור שפונה למשרדי הממשלה לא צריכה להיות כזאת.
<מיכל ריבלין: הציבור לא מטומטם.
<מיכל ריבלין: 13 אלף פניות שאני מקבלת בשנה היו בול במקום.
<מיכל ריבלין: 99% היו בול במקום.
<מיכל ריבלין: אז אם אחוז אחד פנה אלי במקום לרשות החשמל כי הוא לא הבין מה עושים אם התאים הפוטו וולטאים בסדר, אני אפנה אותו בדיוק לגורם הנכון ואני אתן לו את הכתובת ואת הטלפון ואת השם של אותו בן אדם ספציפי.
<מיכל ריבלין: הרצון הזה לעזור הוא מאד ברור לי וגם אני, במקרים מיוחדים, מנצלת את קשריי ופונה בשמם של אותם אזרחים שנראים לי קצת אבודים לגופים שבאמת אמורים לטפל ואני מנצלת את הקשרים שלי ומטפלת.
<מיכל ריבלין: אבל ברוב המקרים, האזרחים יודעים לעשות את זה.
<מיכל ריבלין: צריך לתת להם את הכלים הנכונים לעשות את זה.
<מיכל ריבלין: הבירוקרטיה הזאת, שאנחנו מתייחסים אליה באופן שלילי היא לא תמיד שלילית כי צריך שיהיה איזה שהוא סדר.
<מיכל ריבלין: אם אין לי כוח אדם לטפל בפניות שהן בחצר שלי, בסמכות הטיפול שלי, אני לא יכולה, אני מצטערת שאני אומרת את זה, לבזבז במירכאות או שלא במירכאות זמן על העברת פניות או התכתבויות עם גורמים אחרים.
<מיכל ריבלין: אני חייבת להיות מאד יעילה כדי לטפל בפניות שלי ואני חייבת להיות ממוקדת מטרה.
<מיכל ריבלין: ואם לאותו אדם שטעה, אמרתי לו: תפנה לזה זה וזה, אז הוא יעשה את זה.
<מיכל ריבלין: כמו שהוא כתב אלי, הוא יכתוב גם למישהו אחר.
<מיכל ריבלין: אנשים מתקשרים ושואלים אותי מה הטלפון של ביטוח לאומי.
<מיכל ריבלין: הגעת לטלפון שלי, מצאת אותו בגוגל, תקיש ביטוח לאומי בגוגל וגם תגיע.
<דוד רגב: זה הכל ענין של ראיה.
<מיכל ריבלין: זה לא שאני מנסה להיות קשה אבל אם אני צריכה לטפל בכל כך הרבה פניות אני לא מספיקה הכל.
עדי קול: אני אגיד לכם מה.
עדי קול: יש פה הרבה אנשים שרוצים לדבר ואני מבינה את העומס ואת העובדה שיש המון פניות.
עדי קול: גם מעט כוח אדם, בגלל זה התחלנו את התהליך.
עדי קול: אני יודעת שיש קושי מאד גדול ובסופו של דבר, כשאנחנו נפגשים אנחנו מול הפנייה, יש תסכול מאד גדול ואני מבינה שאתם לא יכולים לטפל בפניות או בנושאים שלא נוגעים אליכם.
<קריאה: למה רק 60% אם קבעת שזה מוצדק?
<צבי וושלר: ראשית, יש 20% פניות לא מוצדקות.
<צבי וושלר: כמו כן, יש דברים שמסתדרים על ידי הצרכן בעצמו.
<צבי וושלר: הצרכן יכול לפנות אלינו ובמקביל הוא ממשיך את המהלכים שלו מול בית העסק ולפעמים הוא רוצה דברים שהם מעבר למה שבית העסק חייב כי הוא רוצה פיצוי.
עדי קול: אצלכם אפשר יחסית בקלות לדעת אם הם קיבלו תשובה או לא, מרוצים או לא.
עדי קול: אני מניחה שכשפונים למשרדים אחרים, ביטוח לאומי ומשרד החינוך, להיות מרוצים זה נדיר.
<רחל זמל: זה לא התפקיד שלך.
<רחל זמל: אתה הדרג המקצועי.
<נירית אלקלעי: לפני שאני עונה, אני מבקרת פנימית של רשות האוכלוסין וההגירה.
<נירית אלקלעי: רציתי להתייחס לנושא שמוצדק - - - הנושא של להגיד אם פנייה מוצדקת או לא מוצדקת, אם אדם פונה בפניה הומניטרית ומספר סיפור באמת נוגע ללב, על פי הנהלים אנחנו בודקים את המקרה גם אם הבן אדם הזה לא זכאי על פי הנהלים היבשים.
<נירית אלקלעי: בכל המקרים החריגים, דיבר קודם חבר הכנסת אייכלר לגבי לפנים משורת הדין וכולי.
<נירית אלקלעי: אני לא חושבת שהמקום של פניות ציבור זה להחליט בעצמם אם מקרה מסוים מטופל לפנים משורת הדין או לא.
<נירית אלקלעי: את זה, בכל משרד, יש ועדות מיוחדות שהוקמו לטיפול במקרים ההומניטריים המיוחדים האלה, גם במשרד שלנו.
<נירית אלקלעי: אם אותן ועדות בוחנות את המקרה ההומניטרי ומוצאות שבאמת ניתן לחרוג, וכמובן שיש לזה סמכות בחוק.
<נירית אלקלעי: זה לא דבר וולונטרי.
<נירית אלקלעי: החוק מסמיך ועדות מסוימות שיטפלו במקרים חריגים.
<נירית אלקלעי: הם דנים בכל מקרה במיוחדות של אותו מקרה.
<נירית אלקלעי: אם אותה ועדה הומניטרית או ועדה חריגה מחליטה שבאמת מדובר מבחינה הומניטרית בחריג ונותנת לו אישור, אז מצוין ואפשר להיענות לבקשה שלו.
<נירית אלקלעי: במידה ולא, לנו, כפניות ציבור או כביקורת פנימית, אין סמכות להחליט בכזה דבר.
<ביריה גרנות: צריך ללוות את זה אישית.
עדי קול: דרך אגב, אני רוצה להעלות את הסוגיה, וזה עלה מכמה מקרים במהלך הדברים שכתבתנו לגבי הסמכות.
עדי קול: מה הסמכות של נציב פניות הציבור?
עדי קול: האם הסמכות שלו היא רק לענות, האם יש לו איזו שהיא סמכות להשפיע בתוך המשרד?
עדי קול: שזו סוגיה שאני מאד אשמח כשנתקדם לפתור בעיות, אשמח לשמוע את דעתכם בנושא.
<נירית אלקלעי: אני רוצה לומר כשאנחנו בוחנים את אותו מקרה שמגיע - -, אנחנו יכולים לבחון האם באמת המקרה הזה נדון ונבדק אצלנו על פי אמות המידה שנקבעו אצלנו בנוהל, בחוק, בתקנות, לא משנה מה נקבע באותו משרד.
<נירית אלקלעי: פעם שמצאנו שזה באמת אכן נבדק, אנחנו יכולים להפנות את הפונה לאותה ועדה הומניטרית.
<נירית אלקלעי: לנו, בעצמנו, אני לא חושבת שזה נכון שפניות הציבור, להם תהיה הסמכות להחליט שבאמת יש מקרים מיוחדים שניתן להחריג אותם.
<קריאה: אבל הם יכולים להמליץ.
עדי קול: אני מסכימה, אבל הם יכולים להמליץ.
<יהודית דובינקי: בעקבות מה שנירית אמרה, אנחנו מאותו משרד, שבעקבות פניות ותלונות וביקורת הוקמו שתי ועדות: האחת לשיפור נהלים והאחת לתיקון ליקויים.
<יהודית דובינקי: זאת אומרת, אנחנו, בראיה שלנו, יכולות לראות אם - -
עדי קול: אם זה חוזר על עצמו.
<יהודית דובינקי: - - ואז זו לא ועדה הומניטרית.
<יהודית דובינקי: אנחנו מקיימים על זה דיון ובעקבות זה גם תוקנו נהלים ונעשו שינויים.
עדי קול: אז שוב, אחד הדברים שפניות ציבור יכולים לראות זה בעיות שהן כרוניות, שדורשות פתרון יותר משמעותי.
עדי קול: לא, אני מעבירה את רשות הדיבור.
<נירית אלקלעי: אבל לא דיברתי בכלל.
<נירית אלקלעי: הצבעתי והצבעתי.
עדי קול: אנחנו נעשה מפגש נוסף כדי שימשיכו לדבר ויש פה הרבה אנשים שלא דיברו ואני מצטערת.
<שמואל שץ: אני חולק על דעתך למרות שאנחנו, בנציבות, חלק מהביקורת הפנימית בחברת החשמל, יש לנו שיקול דעת וגם את הסמכות להניע את הארגון לחשוב מחוץ לקופסה.
<שמואל שץ: לא צריך לעבור על החוק, אני לא צריך לעבור על ההוראות אבל יש המון שטח אפור, המון גישה יצירתית שאתה יכול לפתור בעיות בלי לחרוג מהנהלים.
<שמואל שץ: אני יכול להגיד שלפי הנוהל, לפי התקנות, לפי אמות המידה של הרגולטור, לא מגיע לך.
<שמואל שץ: אני יכול, מצד שני, במקרים יוצאים מן הכלל ויש מקרים אנושיים, מקרים פרטניים, שבו אתה חושב מחוץ לקופסא.
<קריאה: פתרון יצירתי.
<שמואל שץ: כן.
<שמואל שץ: זו הסמכות שלך ואני חושב שזו גם החובה.
<שמואל שץ: עכשיו בקשר ל - - - אצלנו הנציבות מניעה תהליכים.
<שמואל שץ: כאשר אנחנו מונעים כשל מערכתי, אנחנו מפעילים הפקת לקחים לאורך כל שרשרת הניהול ואנחנו מקיימים - - - זה כולל שהדוחות שלנו נידונים אצל המנכ"ל של החברה ונערכים שם - - -
עדי קול: אני מצטערת שאני עוצרת אתכם באמצע.
עדי קול: אני צריכה לסיים כי אני אאחר למליאה ויתלו אותי.
עדי קול: זה החוקים של בית הספר הזה.
עדי קול: אני מאד מאד מודה לכם על ההשתתפות ועל הרצון הטוב לקחת חלק בתהליך הזה.
עדי קול: כתבתי לי המון נושאים שעלו וסוגיות, ויש עוד המון.
עדי קול: יש עוד דברים שעלו מהכתיבה.
עדי קול: אנחנו נעשה סיכום ונשלח לכם שאלות נוספות, ברשותכם, לא משהו ארוך.
עדי קול: אנחנו נשלח לכם שאלות נוספות כדי להבין מה כולם חושבים כי יש פה הרבה אנשים שלא הספיקו לדבר ואנחנו נעשה מפגש נוסף.
עדי קול: כשאני אומרת מראש, במפגש הנוסף ננסה לעבוד בקבוצות יותר קטנות כי זאת קבוצה מאד גדולה, ולהתחלק לפי הנושאים שמעסיקים.
עדי קול: למשל, השאלה שאמרנו מה זאת פניה, אז להתחלק ולהגדיר את הפניה.
עדי קול: או מערכת ממוחשבת כן או לא, ומה צריכים להיות התפקידים שלה, כדי שנוכל אנחנו להוציא מסקנות אמתיות.
עדי קול: אני חושבת שאחד הקשיים הגדולים בחקיקה שדיברו עליה קודמיי, קודם כל, משרד המשפטים לא אוהב נציבויות חדשות, וזו אחת הבעיות.
עדי קול: דבר שני, גם כשמציבים איזה נציב אחד כזה, התפקיד שלו לפקח והוא לא תמיד מצליח.
עדי קול: יש יותר סיכוי שאנחנו נצליח מהשטח ליצור איזה שהוא נוהל התנהגות ואיזו שהיא אחריות ושיתופי פעולה מאשר כשזה יבוא מלמעלה באיזו חקיקה מסודרת.
עדי קול: אני מעט זמן פה אבל גילית שהכוח של החקיקה הוא לא תמיד הכי נכון והכי משמעותי לפתרון ולהתמודדות עם קשיים.
עדי קול: אני מאד אשמח אם תרתמו לתהליך המשותף הזה.
עדי קול: אמרת בהתחלה, שזה חשוב לפרגן ולהעריך וונטילציה, גם שלכם, על הקושי והתסכולים ובאמת על העומס הגדול.
עדי קול: אני מקווה שהמקום הזה יהיה בשבילכם גם מקום כזה ואני מקווה שנוכל לעזור.
עדי קול: הוועדה לפניות הציבור היא מין צינור כזה.
עדי קול: זה לא התפקיד שלנו אבל אני חושבת שכצינור אנחנו יכולים לבוא וגם לרכז וגם לעודד וגם לתמוך ואולי גם לנסות לפתור בעיות.
עדי קול: אנחנו הפורום היחידי שהחליט שהוא רוצה לקחת אחריות על החיבור הזה.
עדי קול: עוד לא דיברנו בכלל על שיתופי פעולה ובאמת אמרת שפניה אחת, חלק יעבירו את הפניה וחלק לא.
עדי קול: אם היה איזה איזה שהוא פורום או שהיתה מערכת פניות או שאתם הייתם יכולים לשלוח: הגיעה אלינו פניה כזאת וכזאת, למי להעביר, כדי להתייעץ אחד עם השני וכדי להקל באמת על הסרבול הזה, אני חושבת שזה היה עוזר לכולנו.
עדי קול: אנחנו נוציא סיכום של הישיבה עם פרטי קשר, דף קשר, שבתור התחלה תוכלו לדעת מי אצל מי ואנחנו נמשיך משם ונזמין אתכם לדיון הבא.
עדי קול: אני עדי, יושבת ראש הוועדה.
עדי קול: חברת הכנסת שולי מועלם היא חברה פעילה בוועדה.
עדי קול: אני מאוד שמחה שאנחנו מקיימים כאן את הדיון.
עדי קול: לא שמחה מהפניות כמובן, אבל מההזדמנות לעשות שירות לציבור, שירות כל כך חשוב בוועדה לפניות הציבור.
עדי קול: קיבלנו אי אלו פניות מחיילים ואני רוצה לחלק אותם לכמה נושאים.
עדי קול: הנושא הראשון שדובר עליו זה תנאי הכליאה, יחס משפיל שמופנה כלפי הכלואים.
עדי קול: הדבר השני שעלה מתוך הפניות, וגם קיבלנו פניות נוספות, על כך שמרבית החיילים הכלואים הם חיילים במצב סוציו אקונומי מאוד מאוד קשה.
עדי קול: אנחנו גם יכולים לראות מהנתונים שקיבלנו - - - ושוב, אני אגיד את זה כמה פעמים, מאוד קשה לקבל נתונים מהצבא ועד הרגע האחרון ממש לא קיבלנו נתונים לחלק מהשאלות שלנו ועדיין לשאלת השאלות, כמה מהחיילים הכלואים שהם עם רקע סוציו אקונומי קשה, לא קיבלתי תשובה.
עדי קול: אני אשמח לקבל אותה עכשיו.
עדי קול: אני חושבת שאם מסתכלים על תופעה עם אחוזים כל כך גבוהים של חיילים מרקע סוציו אקונומי קשה שנמצאים בכלא ושרובם נמצאים על בעיה של עריקות, אנחנו רואים איזה שהוא חוסר התאמה בין התנאים שהצבא מספק להם לצורך שירות לבין באמת המצב הכלכלי.
עדי קול: מהנתונים שלנו עולה שאוכלוסיית החיילים המגיעים לכלא היא אוכלוסייה קשת יום, ענייה, החיילים ברובם ללא גב הורי, ללא תמיכה כספית ואחרת, הם מתגלגלים לכלא, מגיעים עקב נסיבות חיים קשות, חובות כבדים ומצוקה כספית קשה שלא מקבלת מענה הולם בצבא.
עדי קול: קיבלנו גם פנייה מעמותת בית חם לכל חייל, שמטפלת בעשרות אלפי חיילים בשנה, שמצאה ש-90% מהחיילים שמגיעים לכלא הם חיילים עניים, והם מנסים לערוק אך ורק כי הם הגיעו לצמתים בלתי אפשריים בהם היו צריכים לעבוד לכיסוי חובות שלהם או של המשפחה.
עדי קול: התחושה שלי כחברת כנסת, ואני חושבת של כל הציבור וגם מי שיושב כאן, היא תחושה מאוד מאוד קשה.
עדי קול: אנחנו מבקשים מהחיילים, מהצעירים האלה לתרום מזמנם, אנחנו מדברים כבר איזה זמן על שוויון בנטל, אנחנו מבקשים מהם לשאת בנטל מאוד מאוד כבד ואנחנו לא נותנים להם את המענה הדרוש מבחינה כלכלית, זאת מראה מאוד לא מחמיאה לחברה הישראלית ואנחנו מחפשים לדעת מי הפנים והשמות מאחורי הסטטיסטיקה.
עדי קול: לא קיבלנו אישור שחיילים במדים יופיעו בפני הוועדה, אבל יגיעו לפה חיילים משוחררים ונציגי משפחה ואנחנו נשמח אם הם יוכלו לשתף אותנו בסיפור שלהם.
עדי קול: עוד נתונים שעולים, ואני יודעת שאנחנו לא הראשונים שאומרים את זה, אבל אחוז מאוד מאוד גבוה מהכלואים הם יוצאי אתיופיה.
עדי קול: דוח מבקר המדינה דיבר על שליש מהחיילים יוצאי אתיופיה שהיו בכלא לפחות פעם אחת במהלך השירות הצבאי.
עדי קול: זה אומר שהנה, עוד בעיה מאוד קשה שעוד לא נידונה כאן בכנסת, לפחות על השירות של יוצאי אתיופיה.
עדי קול: אנחנו יודעים כבר שזו לא בעיה ספציפית בקרב העדה, זאת אומרת עם אחוז כל כך גבוה של מתגייסים סימן שהבעיה היא של המערכת ואנחנו יודעים שגם דוח מבקר המדינה הזכיר את האוכלוסייה האתיופית באופן בולט.
עדי קול: הנתון שאנחנו קיבלנו, ב-2012 14,000 חיילים היו כלואים בכלא צבאי.
עדי קול: זה מספר עצום, כ-10%.
עדי קול: אין מספר ספציפיים לגבי מספר החיילים בצבא אבל כ-10% מהחיילים, זה 1 מ-10, זה המון חיילים.
עדי קול: אני מצטטת גם אמירה של קצין חינוך ראשי שהייתה בדוח מבקר המדינה שאמר שמרבית הכלואים ביצעו עריקות כתוצאה מבעיות כלכליות בבית.
עדי קול: אם זה המצב זה אומר שזו לא פשיעה מאורגנת, לא איזה עברה מאוד מאוד חמורה, פשוט אנשים שצריכים לשאת בעול הפרנסה שלהם, של המשפחה שלהם, ולא יכולים לשרת באופן שנקבע להם.
עדי קול: אני חושבת שהצבא צריך להיות מותאם לזה ואני יודעת שעושים מאמצים מאוד גדולים כן לעשות את זה, ובכל זאת אם הבעיה כל כך חמורה סימן שהצעדים לא מספיקים.
עדי קול: אנחנו מדברים פה הרבה על הגיוס של החרדים, זה מאוד בכותרות, המפלגה שלי חרתה את זה על דגלה ואנחנו מאוד שמחים עם החוק שחוקק עכשיו ועובר תהליכים מתקדמים בכנסת ועדיין, גם כשמשלבים חרדים בצבא מדברים על העובדה שמדובר באוכלוסייה הענייה ביותר בישראל וצריך לתת לכך מענה, גם מענה כלכלי.
עדי קול: רובם בעלי משפחה, הם יקבלו שכר יותר גבוה, לא שכר יותר גבוה בגלל שהם חרדים, אלא שכר יותר גבוה בגלל מצבם המשפחתי, ואני חושבת שצריכה להיות איזה שהיא התייחסות לאוכלוסייה של חיילים עניים, איך הצבא נותן מעטפת משפחתית.
עדי קול: יש נתונים על שכר גבוה יותר לחיילים נשואים עם ילדים, אבל אין שום הכרה בעובדה שלחיילים יש משפחות ויש הורים ועד שהם התגייסו הם לקחו חלק בפרנסת המשפחה, חלק משמעותי, ועכשיו כשהם בצבא הם לא יכולים לעשות את זה.
עדי קול: אני חושבת שאולי צריך להרחיב את ההגדרה ולהגיד שלא רק חיילים נשואים עם ילדים, אלא גם חיילים שהפרנסה שלהם היא חלק מפרנסת הבית.
עדי קול: חשוב לציין גם שהשכר של החיילים לא הועלה בשנים האחרונות בצורה משמעותית והמצב הכלכלי הולך ונעשה קשה והפערים החברתיים גדולים.
עדי קול: אני חושבת שהבעיה הזאת רק תלך ותגדל וחשוב לי מאוד שנדבר על הבעיה הזאת כאן, כי זה המקום.
עדי קול: הוועדה לפניות הציבור היא ועדה שהמטרה שלה היא לשקף את הקשיים והסוגיות והבעיות שמטרידות את הציבור ובשביל זה אנחנו כאן.
עדי קול: אני חושבת שזה חשוב שהוועדה לפניות הציבור תהיה מסוגלת להגיד שאנחנו כתובת גם לחיילים.
עדי קול: אנחנו כתובת לכל הציבור ואנחנו נדרוש גם מהצבא ומכל הגופים שאנחנו עובדים מולם תשובות.
עדי קול: אני רוצה להקריא מכתב, את המכתב שנגע לי מאוד שקיבלנו, חייל שלא יכול להיות כאן, כי הוא משרת בצבא.
עדי קול: אני אקריא כי אני חושבת שזה מתאר את כל הבעיות ביחד במכתב אחד.
עדי קול: "התגייסתי ביולי 2011 לחיל השריון.
עדי קול: אני בא ממשפחה חרדית בביתר עלית", גם חרדים וגם עניים.
עדי קול: "למרות פניותיי הרבות ובקשותיי להיות מוכר כחייל בודד עדיין צה"ל, אחרי שנתיים הצבא לא מכיר בי כחייל בודד.
עדי קול: בגלל שמשפחתי התנגדה לגיוסי לצה"ל אין לי בית ומשפחה, אין לי כל תמיכה כספית או כל תמיכה משפחתית.
עדי קול: הגעתי למצבים שבהם אין לי כסף לחיות וכך הגעתי לחובות לחברות סלולר ולבנקים של כ-20,000 שקל.
עדי קול: בשלב מסוים פניתי לעמותת בית חם לכל חייל בגלל חוב לחברת פלאפון והם עזרו לי מאוד בחוב הספציפי והם הפחיתו מ-6,000 ל-3,000 ורק עכשיו סיימתי לשלמו.
עדי קול: אבל לגבי שאר החובות לא הצלחתי לשלמם ולהתקיים מ-354 שקלים שקיבלתי בטירונות ולאחר מכן 700 שקל כלוחם".
עדי קול: אנחנו גם מצפים מהחיילים האלה להיות לוחמים.
עדי קול: "למרות הקשיים הרבים שהיו לי סיימתי מסלול כלוחם שריון והתגלגלתי בין בתים של חברים ומכרים מבלי לדעת אף פעם היכן אני ישן בפעם הבאה.
עדי קול: כאשר הבנתי שהצבא לא מוכן בשום אופן להכיר בי כבודד, למרות שכך הייתי, ולא מוכן לתת לי שום סיוע כלכלי וכאשר החובות הלכו ותפחו החלטתי בעל כורחי לערוק כדי לעבוד ולהתחיל לשלם את החובות.
עדי קול: עבדתי בעבודות מזדמנות, באבטחה ובקפה קפה, ובסופו של דבר לאחר ארבעה חודשי עריקות, בהם עבדתי בפרך, ולמרות שבגלל העריקות הופסקה לי המשכורת הצבאית המגוחכת הצלחתי להחזיר 80% מהחובות.
עדי קול: נשארו לי כ-4,000 שקל לשלם לבנק ועוד כ-2,600 לסלקום.
עדי קול: אחרי ארבעה חודשי עריקות לוכדי עריקים הסגירו אותי למעצר ענתות ומשם לכלא 4.
עדי קול: אחרי המשפט הועברתי לכלא 6.
עדי קול: בכלא 4 הייתי עד להתעללויות נוראיות.
עדי קול: חייל בשם", אני לא אציין, "לאחר שאזקו אותו עם ידיים מאחור וכמובן שגם רגליו היו באזיקים, במו עיניי ראיתי ששישה-שבעה מדריכי כליאה נתנו לו מכות אלימות ביותר.
עדי קול: כלומר בן אדם אזוק וקשור ושבעה אנשים אלימים עליו.
עדי קול: לאחר מכן לקחו אותו לרופא הכלא, נתנו לו כדורים פסיכיאטריים וזרקו אותו באגף הבידוד.
עדי קול: "לכלא 4 חזרתי בשנית בשלב מאוחר יותר, לאחר שהמצוקה הכלכלית והנפשית דרדרה אותי שוב למקומות קשים.
עדי קול: ב-20.7.13 בשעה רבע ל-6 בבוקר הגיעו חוקרי מצ"ח לחדרי, חדר 216 בבית החייל בירושלים, עצרו אותי ועוד כמה חיילים באופן ברוטאלי ואלים ביותר, תוך שהם מקללים וצועקים מילים גסות מבלי לתת לנו אפילו אפשרות למלמל או לשאול למה בדיוק עוצרים אותנו.
עדי קול: "ברגע שהגעתי לכלא דיווחתי על בעיות רפואיות קשות שיש לי, אך במשך 40 ימי כליאה לא זכיתי לראות פעם אחת רופא והדבר היחיד שקיבלתי זה כדורי אקמול.
עדי קול: לא זכיתי לראות את הקב"ן (קצין בריאות נפש), למרות שהייתה הוראה מבית דין צבאי שאראה קב"ן.
עדי קול: היחס של המפקדים כלפי הכלואים היה משפיל, מבזה, אלים, בוטה ונוראי.
עדי קול: כולנו הגענו לכלא בגלל חובות כספיים ונסיבות חיים קשות והתייחסו אלינו כאל רוצחים.
עדי קול: "בכלא 6 אם חייל לא סיים משפט במילים 'כן, המפקד', ישר הוא היה עולה למשפט ונענש בתוספת ימי כליאה ועונשים נוספים.
עדי קול: בנוסף נאלצנו לעמוד שעות רבות במסדר בחי"ת בשמש הלוהטת וחיילים רבים, במיוחד אלה עם בעיות רפואיות, היו מתעלפים.
עדי קול: "אנא עזרי לי ועזרי לשאר החיילים להשמיע את קולם".
עדי קול: אני חושבת שהחיילים לא יכולים להשמיע את קולם, כי הם לא יכלו להיות פה בוועדה.
עדי קול: אני שמחה שיש עמותות שעוזרות להם, אבל אני חושבת שאנחנו, חברי הכנסת, צריכים להשמיע את הקול שלהם ואני אשמח לתת לחיילים המשוחררים ולבני משפחותיהם להגיב, כי, אני חייבת להגיד, מתהפכת לי הבטן כשאני מקריאה את זה.
עדי קול: זה לא יכול להיות בעיניי שאנחנו מסכימים לדבר כזה.
עדי קול: אני יודעת שיש פה הרבה נציגים של הצבא ואני אשמח לראות איך אנחנו קודם כל מתמודדים עם הבעיה בכללותה ואחר כך גם פותרים את הבעיות של החיילים הספציפיים.
עדי קול: יש לנו כאן שמות, מספרים, אנחנו מאוד רוצים לקבל תשובה לגבי כל אחד מהאנשים שפנה ולגבי המקרה שלו.
עדי קול: שפרה, את תתחילי?
<שפרה שחר: כן, אני אשמח להתחיל, אבל אפשר אולי מילה אחת שחנן יאמר?
<מאיר אוחנה: אפשר רק אולי להציג פה?
עדי קול: אתם תציגו את עצמכם לפי הסדר של הפונים.
<שפרה שחר: אני שפרה שחר ואני מנהלת עמותת בית חם לכל חייל, עמותה שייסדתי לפני ארבע שנים אחרי שנה של פעילות.
<שפרה שחר: לא ייסדתי את העמותה כדי לטפל בחובות סלולר, לא ייסדתי את העמותה כדי לטפל בחיילים בכלא, לא ידעתי בכלל על הדברים האלה אז, המטרה הייתה אז מאוד אצילית ויפה וככה מצטלמת טוב, משפחות מאמצות לחיילים בודדים.
<שפרה שחר: עד היום שלחנו למעלה מ-300 חיילים למשפחות מאמצות, אחד מהחיילים המאומצים סיים לפני שבועיים קורס קצינים, הרבה מאוד דברים יפים, אבל לאט לאט, כיוון שאנחנו מטפלים באמת במאות חיילים כל חודש, עד עכשיו עברו בעמותה מספרים שבאמת קשה לעמותה קטנה כמו שלנו להכיל אותם, והחיילים מספרים.
<שפרה שחר: לסיפורים האלה ולשכמותם אנחנו נחשפנו כבר מזמן, הרבה מאוד, אלא שחיילים שפנו לאחרונה וביקשו ממני לעזור, אמרתי להם, 'תשמעו, אם אתם רוצים לעזור אתם תצטרכו להתחיל לכתוב', כי כשאני מספרת והכול זה נשמע אחרת, וכשאתם כותבים זה אחרת.
<שפרה שחר: ואז באמת כמה וכמה כתבו ואני העברתי את כל הפניות ואני חייבת לומר שהן טיפה בים, ואילו הייתי חושבת שיש כאן איזה שהיא דמגוגיה או איזה שהיא הגזמה, או איזה שהוא משהו, אז לא הייתי מסכנת, לא את שמי ולא את שם העמותה בדבר הזה.
<שפרה שחר: חשוב לציין שהמטרה של העמותה שלנו היא לסייע לחיילים בצה"ל להצליח בצה"ל ובכך גם לסייע לצה"ל.
<שפרה שחר: כלומר זה חשוב לנו.
<שפרה שחר: בגלל שאנחנו מתעסקים בנושאים המאוד לא, אני אשתמש במילה שאני לא אוהבת אבל משתמשים בה כל הזמן אחרים, מאוד לא סקסיים, למרות שאנחנו מתעסקים בדברים האלה, באמת בחצר האחורית של המדינה, בחצר האחורית של צה"ל, אז אנחנו מצטיירים ככאלה שיוצאים נגד צה"ל.
<שפרה שחר: ממש לא.
<שפרה שחר: אבל יחד עם זאת יש הרבה מאוד דברים בצה"ל שהם באמת לא יעלו על הדעת במדינת ישראל, שהיא מדינה שמתיימרת להיות מדינה מתוקנת, עם חוקה וחוקי יסוד כבוד האדם.
<שפרה שחר: מה שקורה בכלא, בידיעת המפקדים הבכירים, או שלא בידיעתם, אין לי מושג, אני מעולם לא ביקרתי בכלא, למרות שהוזמנתי, אני חייבת לציין, אני רק מסתמכת על העדויות והעדויות הן קשות.
<שפרה שחר: אנחנו כן מכירים את המצב האין סופי הזה של חיילים שלא מצליחים להתכלכל, לא מצליחים להתקיים מהמשכורת שלא עודכנה כ-12 שנים, אין להם גב הורי.
<שפרה שחר: אני יודעת שהבנים שלי, כשהם היו בשירות סדיר הצליחו להתפרנס כי אני פרנסתי אותם, ופרנסתי אותם בהרבה מאוד כסף, ולא משהו לוקסוס.
<שפרה שחר: הם היו לוחמים, אז לקנות להם נעלי ספורט, כל שלושה חודשים קניתי, לשלם את הטלפון הסלולרי שילמתי.
<שפרה שחר: יש כאלה שאין להם את זה, זה כ-50,000 חיילים בצה"ל.
<שפרה שחר: לפי נתונים שאני קיבלתי 50,000 חיילים הגישו בקשה לסיוע כלכלי בשנה האחרונה.
<שפרה שחר: בוא נגיד שזה לא נכון, בוא נגיד שזה חצי, וזה לא חצי, כי יש נתונים שהתפרסמו והבאתי אותם, זה המון.
<שפרה שחר: זה המון חיילים שלא מצליחים לשרוד והם עורקים לא בגלל שהם רצו לערוק.
<שפרה שחר: אותו בחור שאת קראת את המכתב שלו, במקרה, יכולת גם לקרוא מכתבים אחרים, אומר לי 'כל כך רציתי להצליח, כל כך רציתי להיות לוחם, כל כך היה לי את הסרט הזה בראש שאני אהיה גיבור ואני אהיה.
<שפרה שחר: ..', הוא באמת רצה להצליח בשירות שלו, הוא באמת לא רצה לערוק, הוא הגיע לפינות בלתי אפשריות.
<שפרה שחר: ואם זה היה אחד, אז היינו אומרים, זה אחד, זה שניים, זה שלושה, זה ארבעה, חלשים, טיפשים, אפשר להגיד כל מיני דברים, אבל עם כאלה קבוצות גדולות אי אפשר לטמון את הראש בחול ולהגיד שכולם לא בסדר.
<שפרה שחר: יש כאן מערכת שלא מתפקדת.
<חנן כהן: שמי חנן כהן ואני עורך דין שמסייע לעמותה בכל מה שאני יכול לסייע.
<חנן כהן: לא בכל התחומים, אבל בתחומים שאני יכול אז אני מסייע.
<חנן כהן: שפרה מדי פעם מפנה אליי חיילים שצריכים עזרה, אם הם לא יכולים לממן עורך דין אז אני, בשם העמותה, עוזר להם במה שאני יכול.
<חנן כהן: לאחרונה קצת דיברו על העניינים של חברות הסלולר, זה משהו שחוזר על עצמו הרבה, שחיילים נופלים.
<חנן כהן: רק רציתי להגיד שטלפון סלולרי זה לא איזה מותרות היום, ולאור הרפורמה האחרונה יכול להיות שקצת צריך לשקול אולי להכניס את החיילים בתוך המכרזים שלו, כי ב-50, 60 שקל לדעתי יכולים לתת תכנית לכל חייל וזה לא הרבה.
<חנן כהן: לחייל עצמו זה כן הרבה, אבל לצה"ל זה לא יהיה הרבה.