GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יצחק בן-ציון: סליחה שאני מתערב, אבל אני חושב שאנחנו כל הזמן מתעסקים רק עם אנורקסיה כי זה הנושא שהציבור מדבר על הפרעות אכילה, זה מה שהוא שומע.
<יצחק בן-ציון: אבל יש עוד כמה הפרעות אכילה שבהם כקופות אנחנו מתעסקים לא פחות שאחד זה בולימיה נברוזה, ועוד דבר, מכה חדשה, זה אורתורקסיה.
<יצחק בן-ציון: אורתורקסיה זה נשים, בדרך כלל לפעמים גם גברים שמאוד מקפידים במזונם, שוקלים את המזון, לא מחברים דבר עם דבר, חיים על עשב חיטה.
<יצחק בן-ציון: אנחנו רואים דברים הזויים, אנשים הזויים שמטפלים בחולים, שמסבירים להם שיש להם כל מיני מחלות נסתרות ופטריות ותולעים, וכל הדברים.
<יצחק בן-ציון: צריך לגרש אותם בכל מיני אמצעים, הדבר הזה הוא עול מאוד גדול על צווארי הקופות, וגם בזה אנחנו נדרשים לטפל.
<יצחק בן-ציון: שאלת איך חלוקת הנטל, כשזה גופני, אז זה ברור שזה אצלנו.
<יצחק בן-ציון: כשזה נפשי, אז כבר מתחילים להתווכח.
<יצחק בן-ציון: כשזה מגיע לאישפוז, במיוחד בבתי חולים כלליים, הקופות נושאות בזה, במחלקה פנימית, זאת אומרת, זה טיפול כללי.
<יצחק בן-ציון: חברת הכנסת מועלם ואני למען גילוי נאות, הרבה לילות עשינו יחד בסורוקה, אבל מבחינה מקצועית אנחנו אשפזנו את הילדות האלה במחלקת ילדים, והיא הייתה אחות אחראית של מחלקת ילדים, והיינו רצים אחרי אנורקסיות, בולימיות ואורתורקסיות כאלה בתוך מחלקה של בית חולים כללית.
שולי מועלם-רפאלי: אנורקסיה מגדילה את טווח הגילאים, כי מדובר על אנשים - - -
<יצחק בן-ציון: אני בטוח, חברת הכנסת מועלם, שאת מכירה כמה וכמה אנשים בקהילתך שמאוד מקפידים במזונם בצורה מוזרה, ולפעמים האנשים האלה עושים נזקים בריאותיים מאוד גדולים.
<יצחק בן-ציון: אני רוצה להגיד את עמדת הקופות.
<יצחק בן-ציון: אנחנו מאוד היינו רוצים שיהיו מקומות לטיפול בקהילה.
<יצחק בן-ציון: אנחנו חושבים שבית החולים הוא המפלט האחרון, זה כבר השוער בכדורגל.
<יצחק בן-ציון: אנחנו היינו רוצים להתעסק במרכז הרחבה.
<יצחק בן-ציון: במרכז הרחבה צריכים להיות עמותות, צריכים להיות ארגונים.
<יצחק בן-ציון: ההסכם עם משרד הבריאות שאנחנו חתומים עליו, עד 2015 אסור לנו לקנות.
<יצחק בן-ציון: אנחנו הקופות אסור לנו לקנות שירותים מבחוץ.
<יצחק בן-ציון: אנחנו אמורים לייצר אותם in house.
<יצחק בן-ציון: קשה מאוד במיוחד בקופה קטנה כשלי.
<יצחק בן-ציון: אני הנציג של קופת חולים לאומית, היא הקופה הקטנה בישראל, אבל הכי מרוחה בעצם דק על פני כל המדינה, כמו קופת חולים כללית.
<יצחק בן-ציון: אני הקופה של ישראל הקטנה, ישראל הפריפרית.
<יצחק בן-ציון: אצלי אנשים לא רוצים ללכת לטיפול בבית חולים, הם לא רוצים את הסטיגמה.
<יצחק בן-ציון: אנחנו קופה של ההתיישבות, אנחנו הקופה של הפריפריה.
<יצחק בן-ציון: זה אנשים שלא רוצים להתאשפז, זה אנשים שצריכים כן להוציא להם הוראת אישפוז, ואנחנו נמצאים בבעיה מאוד קשה.
<יצחק בן-ציון: אנחנו לא מקבלים פיצוי כמחלה קשה, אם יש לבן אדם איידס, זה ברור לגמרי שהקופה צריכה לקבל עבור זה פיצוי.
<יצחק בן-ציון: אם לאשה יש אנורקסיה, ואני רק רוצה לסבר את האוזן, טיפול בבחורה אנורקטית זה סדר גודל של מיליון שקל בשנה אם רוצים לתת לה טיפול כמו שצריך.
<יצחק בן-ציון: אז מה קורה?
<יצחק בן-ציון: איפה ה-50 אלף, כאשר מכפילים 50 אלף במיליון, מגיעים לתקציבים שאי אפשר לעמוד בהם.
<יצחק בן-ציון: אז מה שקורה, כדי לחסוך, אנחנו בעצם נותנים טיפול לא טוב.
<יצחק בן-ציון: אני יכול גם להגיד גם מהצד השני - הייתי סמנכ"ל מרכז רפואי סורוקה במשך 5 שנים.
<יצחק בן-ציון: רצו שנקים – הסטודנטיות האלה הפגינו מול הבית שלי, בצדק, בתפקידי לא נתתי להם את המענה שהם היו צריכים.
<יצחק בן-ציון: אנחנו בשירות בריאות כללית שהייתי, או בבית החולים סורוקה, לא יכולים להקים מחלקה כי בא לנו, אנחנו צריכים להקים מחלקה אם התמחור של האישפוז יאפשר למחלקה הזאת לשרוד.
<יצחק בן-ציון: בתמחור הנוכחי, אי אפשר לשרוד, ולכן מנהל בית חולים צריך להיות מתאבד שיעי בשביל להקים משהו שהוא מראש הפסדי ברמות ענקיות.
<יצחק בן-ציון: עכשיו גם ככה הקימו יחידה להפרעות אכילה שהיא הפסדית ביותר, והיא בתפוסה עצומה, וזה קשה, זה עתיר כוח אדם.
<יצחק בן-ציון: אני רק אסבר את אוזנך, חברת הכנסת קול, מדובר על כל מטופלת אחת כ-5-6 אנשי צוות, זה מאוד עתיר בהוצאות.
<יצחק בן-ציון: אני אומר, כקופות אנחנו היינו מאוד שמחים לתת את השרות.
<יצחק בן-ציון: צריכים לתמחר את זה כמחלקה קשה, ברגע שזה יתומחר כמחלקה קשה, את תראי שהקופות ירוצו אחרי האנשים האלה.
<יצחק בן-ציון: עד אז, אנחנו נידונים לזה שזה יהיה מטופל רע.
עדי קול: פניתי למשרד הבריאות לפני הדיון הזה, עברו איתי על הנקודות מהדוח, ואמרו שיש לכם תשובה לכמעט כל הנקודות, חוץ מנושא התמחור שזה עדיין בבעיה.
עדי קול: זאת אומרת, שאם אנחנו נצא מהדיון הזה, ויגידו, כל הבעיות בסדר, רק התמחור, זה אומר שלא פתרנו שום דבר.
<גדי לובין: אז בוא נצא מהדיון, ואני מעדכן פה, שאנחנו כן נפתח את סוגיית התמחור לבחינה.
<גדי לובין: אומר את זה בכנות.
שולי מועלם-רפאלי: אבל אחת הבעיות שגם המבקר נותן עליהם את הדעת, וגם בדיון בוועדת העבודה והרווחה, דיברנו עליה לא מעט, היה הפערים בין מרכז לפריפריה, גם שם אני לא רואה תשובות לפני 2015, אז תיתן את הדעת על כל הדברים האלה כמובן.
<גדי לובין: אני רוצה לעדכן לגבי מה נעשה בשנה האחרונה בקיצור.
<גדי לובין: דיבר פרופ' גמזו על עשייה שבכל זאת נעשתה, אפשר להגיד טיפה בים, או אפשר להגיד עבור הבן אדם, מתוך לדוגמה 150 המטופלים במרפאה החדשה ברמב"ם, זה עולם ומלואו.
<גדי לובין: יש מרפאת ילדים חדשה ברמב"ם.
<גדי לובין: המבוגרים שציינתי קודם זה ב"זיו" מרפאה חדשה, ל-150 מנויים.
<גדי לובין: יש מרפאה חדשה של נוער ב"רמב"ם" 250 מנויים.
<גדי לובין: יש מרפאה חדשה ב"שיבא" של נוער ילדים 250 מנויים.
<גדי לובין: יש 5 מיטות נוספות חדשות שהחלו לפעול ב"הדסה" עין כרם.
<גדי לובין: אני דיברתי על המיטות החדשות, סך הכול הוא 10.
<גדי לובין: יש 3 מיטות חדשות ב"שיבא" להשלמה של עוד סך של 5 מיטות נוספות.
<גדי לובין: זאת אומרת, 8 מיטות נוספות, עם השלמת הבנייה ב"שיבא" בנובמבר כצפי, אלה הדברים, בתל השומר זה יהיה 32 מיטות.
<יצחק בן-ציון: אני רק רוצה להגיד, ש"לאומית", שלא שמופיעה, בעצם מופיעה בתור של הממשלתי, כי אנחנו קונים את השירותים שלנו מתל השומר, מרמב"ם, ומסורוקה.
<יצחק בן-ציון: אנחנו בעצם מעורבבים בתוך המספרים האלה, שלא ייצא שהטור שלנו הוא ריק.
<יהודה ניניו: ד"ר לובין, יש לנו עוד 20 עמדות טיפוליות בהפרעות אכילה - - -
<גדי לובין: מופיע ברעות.
<גדי לובין: זה המרפאות, יש לנו שקף נוסף.
עדי קול: כיוון שאנחנו קצרים בזמן - - -
<גדי לובין: אני דיברתי עד עכשיו על מרפאות, וציינתי בעל פה את המיטות הנוספות.
<גדי לובין: רעות, 20 מיטות, אישפוז יום בהפרעות אכילה.
עדי קול: גדי, אני מרגישה שהנתונים לא תואמים את השטח, זה בעיה.
עדי קול: מנהלי בתי החולים יושבים כאן, והנציגים, אומרים שזה לא נכון.
עדי קול: בבקשה, ד"ר איתן גור.
<איתן גור: אני רוצה להגיד משהו על עבודת הוועדה.
<איתן גור: משפחת חבשוש פנתה בשנת 2007, לוועדה הזאת, בטענה שאז נראתה לי ממש תמימה, שהמדינה צריכה לקחת אחריות על הטיפול בהפרעות אכילה.
<איתן גור: אני הוזמנתי לדיון הזה, בתמימותי אז חשבתי יהיה דיון, ידברו כמה מלים, כל אחד יגיד כמה מלים, ובזה זה הסתיים.
<איתן גור: להפתעתי, חברי הכנסת אמנם השתנו, ויושבי ראש הוועדה השתנו, אבל הצוות המקצועי של הוועדה, ומשפחת חבשוש ופונים אחרים לא נתנו לעניין הזה למות.
<איתן גור: כתוצאה מהפנייה שלהם, אני יכול להגיד שהיום הוגש דוח מבקר המדינה.
<איתן גור: אני יכול להגיד שהנושא הוצף גם במדיה וגם במשרד הבריאות, ופרופ' גמזו יש לנו אצלו אוזן קשבת, והוא עושה דברים כדי לקדם את התהליך שהוא עוד רחוק מלהיות מושלם, אבל בהחלט היתה התקדמות בתקופה שהוא משמש כמנכ"ל משרד הבריאות, וגדי ראש בריאות הנפש, ואני חושב שצריך להמשיך הלאה.
<איתן גור: צריך להבין שעדיין אין מספיק מיטות, הן לא מפוזרות נכון בארץ, אין מספיק מרפאות, אין טיפול יום, אישפוז יום, הכול חסר, זה תהליך שללא ספק ייקח זמן.
<איתן גור: אבל חשוב גם להגיד את הדברים שכן נעשו, אני לא חושב שהמצב הוא קטסטרופה.
<איתן גור: אני חושב שכל חולה שזקוקה לאישפוז דחוף תתקבל באותו יום, אני יכול להגיד לגבי המבוגרות.
<איתן גור: אני חושב שרשימת ההמתנה התקצרה בעקבות תוספת המיטות שמשרד הבריאות הוסיף בשנה האחרונה.
<איתן גור: אני חושב שהולכת להיות בעיה מאוד גדולה מבחינת התקצוב, והיא תחמיר עוד יותר שקופות החולים ייקחו עליהם את האחריות על התשלום למרכזים הרפואיים, כי עלות טיפול של חולה באישפוז הוא בין 150 ל-300 אלף שקל, זה סכום אדיר שהקופות לא יכולות לעמוד בו.
<איתן גור: מה שהקופות יעשו, דבר שהיה בשנות ה-90, הם יבואו ויגידו שחרר את החולה, היא לא בסכנת חיים, לא סיימת את הטיפול, אבל שחרר אותה, מזה אנחנו חוששים.
<איתן גור: יש לקופות בקרים בבתי החולים, זכותם להגיד האישפוז הסתיים אם התנאים האלה התקיימו.
<איתן גור: אנחנו חוששים מזה מאוד, אנחנו גם לא רואים איך הקופות מתארגנות כדי לתת את טיפולי ההמשך, הם הצטרכו לתת טיפולים מרפאתיים.
<איתן גור: קשה לנו לראות איך הם יוכלו לתת מענה למסה הגדולה של הפונות ולטיפול האינטנסיבי.
<איתן גור: מבחינת התקצוב, גם המרפאתי וגם אישפוז יום, אישפוז יום לא נפתח בגלל שהתקצוב הוא לא אפשרי.
<איתן גור: גם במרפאות, אני רוצה להגיד לכם, חולה שדורכת במרפאה שלנו, אנחנו מקבלים ממשרד הבריאות 1,700 שקל, אם היא הופיעה פעם אחת בשנה, חולה כזאת מקבלת בממוצע 40 טיפולים פסיכו-תראפים בשנה, 40 מעקבים דיאטטיים בשנה, ולפעמים גם טיפול משפחתי, כל זה ב-1700 שקלים לשנה.
<איתן גור: זה תמחור שהוא לא סביר בכל קנה מידה.
<איתן גור: אני מבין את הקשיים של משרד הבריאות, גם התקציביים, גם העקרוניים, לפרוץ את המסגרת הזאת, אבל ככה אי אפשר יהיה לטפל בהפרעות האכילה.
<יעל לצר: אני נציגת רמב"ם, אני רוצה שוב להודות למשפחת חבשוש, אני חושבת שבלעדיכם הנושא הזה לא היה נמצא פה וממשיך בפעילות.
<יעל לצר: אני רוצה להצטרף לנימה אופטימית של חברי איתן, שבדרך כלל הוא לא אופטימי, ואם הוא אופטימי, אז תתייחסו לזה ברצינות.
<יעל לצר: באמת נעשים דברים, אבל המרחק בין מה שנעשה, לבין מה שקורה היום בפועל הוא מאוד רחוק.
<יעל לצר: אני מייצגת את אזור הצפון, באזור הצפון אין לנו אישפוז למבוגרים, תור ההמתנה למרפאות הוא בין חודשיים עד 3-4 חודשים.
<יעל לצר: הסיבה לתור ההמתנה, זה כי אין לנו תקנים.
<יעל לצר: התקנים שקיבלנו לראשונה הם רק לילדים.
<יעל לצר: לאחרונה, כשקיבלנו את התקנים, ועל זה אני מברכת, יש לנו מרפאה למופת לילדים ובני נוער, בהחלט זה צעד אדיר מצד משרד הבריאות.
<יעל לצר: תור ההמתנה הוא בגלל שיש לנו רופא אחד, פסיכיאטר במרפאה, ובגלל שהמודל הוא רפואי, וצריכים להתקבל רק דרך רופא, התהליך של הקבלה נתקע בגלל זה, לכן יש בעיה מאוד קשה של תורי המתנה.
<יעל לצר: לגבי רצף טיפולי שלא דובר פה הרבה.
<יעל לצר: בהפרעות אכילה יש צורך מכריע להחלמה ברצף טיפולי, החל ממרפאה שמרבית המטופלים נמצאים במרפאה, ואני תומכת בנושא של קהילתיות, דרך אישפוז יום ודרך אישפוז מלא, ולסיים בנושא של שיקום שהוא לא פחות חשוב מאשר כל התהליך ברצף הטיפולי.
<יעל לצר: אם יהיו 3 מרכזים כאלה עם רצף טיפולי - - -
עדי קול: את יכולה להתייחס למניעה?
<יעל לצר: כן, בהחלט.
<יעל לצר: אם אנחנו נמלא את הרצף הטיפולי הזה, ועכשיו אני מתייחסת אל רצף טיפולי, אנחנו נחסוך הרבה מאוד כספים מתקציב המדינה, ואת זה הרבה פעמים לא יודעים.
<יעל לצר: חבל לי שמנכ"ל משרד הבריאות לא נמצא פה, כי היה לנו דין ודברים בחצי שנה האחרונה סביב 10 מיטות אישפוז שהובטחו לנו כבר לפני שנים.
<יעל לצר: כל הדיונים היו סביב זה, והטיפול הוא לא ריאלי על מיטות אישפוז יום.
<גדי לובין: אישפוז יום, זה לא כולל לינה.
<יעל לצר: זאת אומרת, אישרו לנו 10 מיטות, הן לא ממומשות בגלל שהתמחור הוא לא ריאלי.
<יעל לצר: ובצדק, מנהל בית החולים אומר, גם ככה אנחנו מקבלים 2 מנויים על כל מטופל במרפאה, זאת אומרת, 1,600 או 1,700 שקל למטופל.
<יעל לצר: זאת אומרת, שהיום, כשאני נותנת טיפול תזונתי, טיפול משפחתי, פסיכותרפיה, מעקב אנדוקריני ומעקב פסיכיאטרי, הכול עבור 2 המנויים האלה שאני מקבלת לשנה.
<יעל לצר: אני עושה מניעה, אני עושה מניעה ב-3 רמות המנע, ועל זה לא ניתן את הדעת במערכת הבריאות.
<יעל לצר: אני רוצה שני משפטים, אחד על מניעה ואחד על השיקום.
<יעל לצר: בנימה האופטימית, אני רוצה לציין שהוקמו 2 בתים שיקומיים בישראל, וזו ברכה מאוד גדולה.
<יעל לצר: זה לקח לנו הרבה מאוד זמן, יש לנו בית שיקומי במרכז, ויש לנו בית שיקומי בצפון.
<יעל לצר: יש לנו 14 משתקמות בכל בית עם תור המתנה של קרוב לחודשיים מאוד מוצלח עם הרבה מאוד תקווה למה ששמענו פה גם לסיוון, וגם למה שאת דיברת, ואני מבינה את הקונסטלציה ואת הבעייתיות שאת הצגת.
<יעל לצר: ממשרד הבריאות אני רוצה שיקדישו תשומת לב לפתיחת עוד 2 בתים שיקומיים, יש לזה ערך.
<יעל לצר: אז את המניעה נחכה עכשיו.
שולי מועלם-רפאלי: אני מתנצלת שאני צריכה לצאת.
שולי מועלם-רפאלי: החוק הראשון שלי עולה לדיון, ואני חייבת כמובן להיות שם.
שולי מועלם-רפאלי: אבל אני רוצה להגיד שני דברים.
שולי מועלם-רפאלי: התחושה גם מקריאה של כל הפרוטוקולים מ-2007 בכנסות קודמות, שכל הזמן מדברים על אותם דברים.
שולי מועלם-רפאלי: כתבתי לי אותם, וראה זה פלא, גם דוח מבקר המדינה מתייחס בדיוק לארבעתם.
שולי מועלם-רפאלי: הנושא של תיעוד ורישום, שאני מניחה שחלקו יקבל מענה במעבר ברפורמה לבריאות הנפש אל הקופות.
שולי מועלם-רפאלי: הנושא של הרצף הזה של מניעה, אישפוז, מרפאות יום, אישפוז כפוי, בתי שיקום וכו', בעיקר הנושא של תמחור שעושה רושם שהמרחק הוא עצום בין המחיר שמקבלים היום לבין מה שצריך להיות, ואיך אפשר להתחיל לגשר על הפער הזה.
שולי מועלם-רפאלי: שוב, אני אדבר על מה שאני מדברת בכל מקום.
שולי מועלם-רפאלי: הפער הבלתי נתפס בין המרכז לפריפריה, בלתי נתפס מבחינתי.
שולי מועלם-רפאלי: איך אפשר להתחיל בכלל לדבר על מענה לנשים צעירות, או לנשים בטווח גילאים, שגרות במרחק של שעתיים נסיעה או שעה וחצי נסיעה מכל מקום שמאפשר להם איזשהו רצף טיפולי שאומרים אנשי המקצוע וגם אתה שהוא בעצם עומד בבסיס ההתחלה של ההחלמה או ההתקדמות בחיים שלהם.
שולי מועלם-רפאלי: אני מרגישה שעל ארבעת הדברים האלה דנו פה מ-2007, גם מבקר המדינה נותן עליהם את הדעת, והשאלה אם הכול ייפתר באותה רפורמה מופלאה של 2015.
<יוסף בר-אל: אני חושב שאחת הטעויות שאנחנו עושים כאן ולאורך השנים, זה שמדברים כל הזמן על מיטות אישפוז.
<יוסף בר-אל: אנחנו צריכים לדבר על מערך שירות להפרעות אכילה, שכולל טיפול מרפאתי, טיפולי יום, אישפוז, אישפוז יום, את כל הרצף.
<יוסף בר-אל: אני הייתי שותף לתהליכים של הקמת היחידה בסורוקה בילדים שהדרישה הראשונה עלתה פה בוועדה, לפני 5 שנים בעקבות תלונה שנדונה, ובאו אלינו ואמרו, תקימו יחידה לאישפוז.
<יוסף בר-אל: אנחנו התעקשנו ואמרנו לא, אנחנו מוכנים להקים שרות מלא, או שאנחנו מקימים שרות מלא, או שאנחנו לא מקימים שום דבר.
<יוסף בר-אל: בסופו של דבר קם שירות שאני חושב שאולי היחידי היום בארץ שנותן את כל הרצף.
<יוסף בר-אל: אני חושב שכאשר נותנים לבית חולים אישור לפתוח מיטות להפרעות אכילה, צריך להתנות את זה בזה שהוא יפתח בעצם את כל הרצף, החל ממרפאה, טיפול יום, כי זה ברור לנו לגמרי, שככל שיהיו יותר מסגרות אמבולטוריות, נצטרך פחות מיטות אישפוז.
<יוסף בר-אל: אשפוז זה הרע במיעוטו, מגיעים לזה כי אין ברירה, אבל ככל שיהיו יותר מסגרות אמבולטוריות, יהיה פחות צורך בפחות מיטות אישפוז.
<יוסף בר-אל: אני רוצה להתייחס למה שהעירו כאן לגבי הקופות ומה יקרה בעידן הרפורמה.
<יוסף בר-אל: כאשר תהיינה הרבה יחידות אמבולטוריות, יהיה אפשר לשחרר את האנשים לקהילה בהרבה יותר שקט, בלי חשש שהם יחזרו כעבור זמן קצר, כי בעצם רוב הטיפולים בבריאות הנפש נעשים בעצם במסגרות הקהילתיות, ואת זה צריך לפתח.
<יוסף בר-אל: אני חושב שצריך להתעסק בנושא של שרות מלא, בקופות אנחנו יכולים לתת שרות אמבולטורי פה ושם לקופה הכללית יש גם בתי חולים, אז גם שם אנחנו נקים יחידות אישפוז בתנאי שזה ייכלל בתוכניות של משרד הבריאות.
<יוסף בר-אל: שמחנו לשמוע על האישור של ה-200 מיטות החדשות.
<יוסף בר-אל: אני מקווה שזה יחולק גם בצורה מסודרת גם בפריפריה.
<יוסף בר-אל: תודה.
עדי קול: אני אמקד את השאלות שלי.
עדי קול: קודם כל מבחינת האחריות של הוועדה, אנחנו לוקחים על עצמנו את האחריות לקדם את הנושא של חקיקה.
עדי קול: עכשיו האחריות שלכם להגדיר תוך כמה זמן פותרים את בעיית התמחור, כפי ששולי אמרה, אנחנו מלווים אותם מ-2007.
עדי קול: אני מסכימה איתך מאוד לגבי שאלת הרצף, זאת אומרת, לא לדבר על מיטות, לדבר על טיפול כולל שמדבר על כל המערך, ואני אשמח לראות איך אנחנו יכולים – כפי שאמרת, יצאה דרישה מהוועדה הזאת לגבי הטיפול בסורוקה לילדים, יש דרישה מאוד ברורה מהוועדה הזאת לדאוג לטיפול גם בצפון וגם בדרום, טיפול, שוב, לא רק מיטה, לכל הרצף למבוגרים, ואנחנו רוצים לוחות זמנים, זה השורה התחתונה.
<גדי לובין: השלמה קטנה, אם היו פערים, הייתה הערה קטנה על טיפול מרפאתי ב"הדסה" ילדים, זה נכון, אבל לא יהיו פערים נוספים ביחס למה שהצגתי, למעט סוגיית האישפוז / טיפול יום, לא כולל מיטות אישפוז.
<גדי לובין: אבל בסך הכול, התמונה היא זו שהוצגה כאן, ושאר ההערות התייחסו פשוט לשטחים אחרים.
<גדי לובין: לדוגמה, מסגרת "רעות", שהייתה בשקף אחר, ככה שאנחנו כן מיושרים, אנחנו יודעים מה קורה, ציינו מה פיתחנו עד עכשיו.
<גדי לובין: באר שבע, בשורה מלפני שנתיים, לא מלפני הרבה שנים.
<גדי לובין: צפת, התקדמות יפה.
עדי קול: אבל זה ילדים, ולכן אנחנו רוצים את התשובות למבוגרים.
<גדי לובין: המיטות הם גם לא רק ילדים.
<גדי לובין: לגבי סוגיית התמחור, בכוונתנו לקיים שני מהלכים.
<גדי לובין: אחד – פורום שהתכנס מבחינתי פעמיים, שני חצאי יום, לא מתכוון למרוח את זה עם אנשי מקצוע מובילים, ולנסות לאפיין ברמה הלאומית צרכים על כל הרצף מהמניעה למרפאה לטיפול היום לאישפוז, ולאישפוז יום.
<גדי לובין: שיקום - אנחנו מתכננים השנה להקים הוסטל שלישי במודל המוצלח של ה-2 הקיימים, ההוסטל יהיה בדרום, יש צפון ומרכז.
עדי קול: מה עושים כשהקרן מסיימת?
<איתן גור: הם מתומחרים על ידי סל שיקום.
<גדי לובין: במסגרת חוק שיקום בקהילה, יש לנו תקציב לזה, גם תקציב הפיתוח.
<גדי לובין: שירותי שיקום אחרים חוץ מהוסטלים, בתוך הסיפור הזה אנשים יכולים להשתלב ומשתלבים כבר היום מההוסטלים האלה למערכות שיקום אחרות, אותן 14 בנות כפול שני מקומות, הם לא נמצאים שם בשיקום ללא השתלבות במקומות עבודה, ובמאמצים שיקומיים שמוכרים לך בהקשר של קשיים אחרים.
<גדי לובין: הם משתלבים בהקשרים האחרים בנוף הכולל של מערך השיקום שלנו.
<גדי לובין: לא צריך לייצר מקצה לקצה שיקום נוסף להפרעות אכילה.
<גדי לובין: אם אשה בשיקום רוצה ללמוד באוניברסיטה, יש לנו פרוייקט יפה של חונכות, אפרופו שיקום ללימודים באוניברסיטה, היא משתלבת שם, היא לא צריכה מסגרת חדשה.
עדי קול: דיברו על תמחור.
<גדי לובין: התמחור – זאת סוגיה מאוד מורכבת, כאמור, העדכון שלי פה לוועדה, שאנחנו ניכנס לעובי הקורה של התמחור.
<גדי לובין: לוחות זמנים בכנות, זה עבודה של אגף תקצוב ותמחור אצלנו, לא עבודה שלי, אם זה היה עבודה שלי, הייתי יכול להגיד חודשיים ואני מתחייב לזה.
עדי קול: אני אומרת חודשיים, בשבוע האחרון למושב הזה, לפני שהכנסת תצא לחופשת הקיץ, שבוע אחרון של יולי, אנחנו נקיים פה דיון המשך, ואנחנו רוצים תשובה לגבי העניין הזה.
<גדי לובין: לגבי סוגיית התמחור.
<עומר בונה: אתם תפרידו תמחור הפרעות אכילה מהתמחור הכללי, כי כל המספרים שהיו כאן הם מספרים כלליים לגבי מרפאות וכו'.
שולי מועלם-רפאלי: זה העניין, זה עלות של העניין שתמחור הפרעות אכילה חייב להיות אחר.
עדי קול: יש דיון כאן.
<ליביו סיגלר: אני נציג "מכבי", שמעתי כמה הערות לגבי החרדה, הם מוצדקות רק בחלקן, כי "מכבי" ספציפית נערכת בכל נושא הרצף הטיפולי.
<ליביו סיגלר: אבל אני חושב, גדי, שמאוד חשוב יהיה כשדנים בנושא של התמחור לחזור למה שפרופ' בונה פה העלה, צריך לעשות דיפרנציאציה הפרעות אכילה ידוע, וזה מוכר בספרות, צורכות משאבים בצורה אדירה.
<ליביו סיגלר: פה, זה קשת של משרד הבריאות, שהחליט לצרף את הכול, לזרוק את הכול לאותו סל, ולקרוא לכל בריאות הנפש אותו דבר, וזה לא.
<ליביו סיגלר: זה הזדמנות לכולם לעשות חשיבה מחדש.
עדי קול: אני מתנצלת בפני כל מי שלא דיבר.
עדי קול: אני חושבת שזו הקריאה המשמעותית שאנחנו יכולים להוציא מהוועדה הזאת – הסתכלות הסל הזאת, בעיית בריאות הנפש והתמחור הכולל הזה לא הגיוני, ולכן אנחנו מבקשים תוך חודשיים לקבל את התמחור השונה ותשובות בעניין.
<יצחק בן-ציון: עכשיו זה חוק ההסדרים, עכשיו זה הזדמנות להכניס את זה לרשימת המחלות הקשות.
<יצחק בן-ציון: לא ייכנס, אנחנו ניפגש פה עוד הרבה.
<שריל סיטמן: מה עושים היום?
<שריל סיטמן: ת' מסיימת טיפול עוד מעט, אני רוצה תשובה, מה היא אמורה לעשות?
<שריל סיטמן: עוד חודשיים היא מסיימת.
<יהודה ניניו: מרכז רפואי "רעות" מעניק לשי, יש לנו את הזכות להעניק לה טיפול כוללני, באמת, עם מטריה מאוד רחבה של שירותים.
<יהודה ניניו: אנחנו לוקחים תקציב שמוקצה על פי החוזה לחודשיים עבור כל נערה, ואנחנו מעניקים לה טיפול של עד שנה, ואנחנו מתחייבים לזה.
<יהודה ניניו: העמותה כולל יסבסד את הטיפולים אם צריך.
<יהודה ניניו: יש לנו בעיה קשה מאוד בנושא הזה.
<יהודה ניניו: אני חושב שיותר קשה מלהעניק טיפולים לאורך תקופה מאוד ארוכה, זה ה-Joined Forces הזה שקיים גם בינינו לבין הקופות, כי אני לא נציג של הקופה, אני ממרכז רפואי שנתמך על ידי משרד הבריאות, שזו בעיה מה יקרה אחרי הרפורמה.
<יהודה ניניו: אבל ללא ספק, גם היכולת שלנו להעניק לנשים, כי אנחנו יודעים שהממוצע לטיפול לפעמים הוא יותר משנה, אז היכולת שלנו לקבל גם איזשהו פוקוס מיוחד להגדלת תקציב לפי צורך, כי לפעמים יש דברים לא צפויים.
עדי קול: רוני, אנחנו רוצים אותך, כי אנחנו רוצים תוך חודשיים לקבל תשובה בנושא התמחור, כדי לפתור את הבעיה אחת ולתמיד.
עדי קול: גדי דיבר פה על זה שאתם מתחילים ליצור צוות שיעשה תקצוב דיפרנציאלי של המחלה הספציפית.
עדי קול: אנחנו דרשנו דיון בסוף המושב, בשבוע האחרון של יולי, עם תשובה אחת ולתמיד בנושא התמחור, כדי לפתור את הבעיה גם במסגרת הרפורמה.
עדי קול: את הבעיה של מרכזי בריאות נצטרך להתמודד איתם בפעם אחרת, אבל אני רוצה התחייבות אחת שאנחנו מקבלים את התשובות האלה תוך חודשיים.
<רוני גמזו: נאמר בשיא הגילוי, הבעיה התמחורית אם היא משפיעה על עלות הרפורמה, אז אנחנו נכנסים כאן לשאלה תקציבית.
עדי קול: היא משפיעה בלי ספק.
<רוני גמזו: כשאנחנו נכנסים כאן לשאלה תקציבית, אני יודע לבלוע את זה, בא נאמר נגיד בשנים שאני מבטח ב-15 ליולי, זה כבר שאלה תקציבית שנכנסת למגרש האחר, ואם היא שאלה תקציבית רחבה וגדולה, אז הגמישות שלי היא מוגבלת.
<יצחק בן-ציון: פרופ' גמזו, הצענו להכניס את זה לרשימת המחלות הקשות, אם זה ייכנס לשם, זה יפתור את הבעיה.
<רוני גמזו: אני לא חושב שזה מתאים לרשימת המחלות הקשות, כי הם לא בסדרי גודל של שיעורים כאלה.
<שריל זיטמן: אני רוצה תשובה לשאלה שלי, מה ת' אמורה לעשות בעוד חודשיים?
<שריל זיטמן: הבת שלי מסיימת בעוד 5 חודשים, יש לי עוד מישהי שאני עוזרת לה בירושלים, שבכלל לא מקבלת שום מענה להפרעת אכילה.
<שריל זיטמן: אני רוצה לדעת היום מה הבנות האלו יכולות לעשות - לא מעניין 2015.
<גדי לובין: האופציה בירושלים, נוכל לנסות לסייע גם ברמה הפרטנית.
עדי קול: שריל, פרופ' גמזו אמר שהוא יקבל אותך לשיחה אצלו.
עדי קול: אנחנו מתנצלים שזה מסתיים כך.
עדי קול: שלום, תודה שבאתם.
עדי קול: יש פה נציגים, אבל לא הנציגים שביקשנו.
עדי קול: סיכמנו את הישיבה הקודמת עם שתי החלטות ודרישות.
עדי קול: אחת מהן, להחזיר מיד את האפשרות לטסטים באזור של נצרת, ונאמר כאן שניתן יהיה למצוא פתרון ואפשר יהיה לעשות את זה למחרת, וכאמור, הדבר לא קרה.
עדי קול: דבר שני, ביקשנו לקדם את פתיחת הסניף בנצרת מחדש.
עדי קול: הבאנו כמה הצעות איך לעשות את זה וקיבלנו תשובה מאוד לקונית, כללית, שמדברת על העברת האחריות התקציבית אל הרשות המקומית, אחרי שקיבלנו כאן עמדה שזה לא חוקי, לא נכון, למרות שנעשה במספר יישובים.
עדי קול: אני פניתי למנכ"ל באופן אישי והוא לא נענה - גם מתוך הוועדה, אתם זוכרים?
עדי קול: התקשרתי אליו מכאן והוא הבטיח לי שיהיה פתרון.
עדי קול: פנינו אתמול וביקשנו שהוא יגיע או נציג מטעמו – גם זה לא נענה.
עדי קול: אני יודעת שאתה הנציג, ואנחנו שמחים שהגעת, מר כהן, אבל אני חושבת שראוי שיתייחסו לוועדה באופן הולם וישלחו נציג רלוונטי אחראי לסוגיה, שייתן לנו גם תשובות למה מתעלמים מהחלטה של ועדה.
עדי קול: אנחנו נמשיך לקיים ישיבות ועדה עד שנקבל את התשובות המתאימות.
עדי קול: בעיניי, ההתייחסות והתוצאה שקרתה בפעם שעברה זה ביזוי של ועדה של הכנסת.
<גילי- גלעד כהן: התשובות שיש אצלי הן התשובות שבעיקר ימנעו או לא ימנעו - - -
עדי קול: ואני גם יודעת שלא הגיעו אנשים בגלל איזה אירוע.
<גילי- גלעד כהן: אצלנו במשרד?
עדי קול: אני רוצה רק לציין לפרוטוקול שיש אירוע שהוא יותר חשוב.
<גילי- גלעד כהן: מה האירוע?
עדי קול: יש איזו חגיגה שקוראים לה "מחוזיאדה", שהיא יותר חשובה מהדיון על משרד הרישוי.
<גילי- גלעד כהן: אני לא משוכנע, כי אני מנהל קבוצה במחוזיאדה ואני עדיין פה.
חנא סוייד: יכול להיות שהוא בא להגיד שהם פותחים את המשרד.
עדי קול: אם באת להגיד את זה, אז אין בעיה.
<יצחק שדה: אבל אנחנו רוצים להבין גם למה לא יישמו את החלטות הוועדה אחרי שישבנו פה והיתה החלטה שלמחרת בבוקר, ביום רביעי בבוקר, יהיו טסטים, ואנשים שמו פס על כל המערכת.
<ג'מאל נסאר: זאת אומרת, בעברית צחה, הדרישה שלך לא יושמה בכלל.
<יצחק שדה: שום דבר לא יושם.
עדי קול: לגמרי.
עדי קול: אתה רוצה לענות למה?
<גילי- גלעד כהן: האמת היא שאני שומע בפעם הראשונה על ההחלטה שהתקבלה פה בפעם הקודמת.
עדי קול: אז איזה מין שליח אתה?
<גילי- גלעד כהן: לגבי פתיחת הטסטים ביום למחרת.
<גילי- גלעד כהן: אני יודע שאנחנו עושים מהלכים לפתיחת מקום חדש לטסטים, אנחנו צריכים למצוא מקום.
<גילי- גלעד כהן: אי-אפשר להוציא טסטים מחניון.
עדי קול: אני רוצה להיעלב באופן רשמי ופומבי מהתשובה הזאת.
עדי קול: קודם כול, מהתשובה הראשונה שלך שהיתה: אני לא יודע מה היתה ההחלטה.
עדי קול: אם אתה הנציג הרשמי, והמנכ"ל התעקש שאתה הנציג הרשמי, אתה צריך לדעת מה דיברו פה, את פרוטוקול - - -
<גילי- גלעד כהן: אני יודע מה דיברו פה.
<גילי- גלעד כהן: אני לא מכיר את זה שביקשתם לפתוח יום אחרי.
עדי קול: ביקשנו, ואפילו ציון מזרחי היה פה ואמר.
עדי קול: יש לנו פה מכתב, ועוזי יצחקי, המנכ"ל, אומר: יחד עם זאת, ובמענה לבקשתך, הנחה שר התחבורה, חבר הכנסת ישראל כץ, לאתר באופן מיידי מקום יציאה למבחני נהיגה מעשיים.
עדי קול: אז אני יודעת שאי-אפשר מהחנייה או כל מיני דברים כאלה.
עדי קול: רק אל תיתן לנו את התשובות האלה, כי המנכ"ל אמר את זה.
עדי קול: הוא אמר "מיידי", והוא גם ענה לי את זה בטלפון באותה שיחה.
עדי קול: אם זאת התשובה, אז בואו - - -
<דוד תמיר: הוועדה גם מכירה את לוחות הזמנים של התנהלות - - -
עדי קול: לכן שמחנו שהבטיחו לנו יום אחרי.
עדי קול: שמחנו.
<דוד תמיר: אני לא יודע מי הבטיח, אבל גם מה שנכתב כאן על-יד המנכ"ל – כשהמנכ"ל אומר "מיידי", זה אומר שהמשרד פועל בעיצומם של ימים אלה.
<דוד תמיר: והוא לא התחיל לפעול היום, הוא התחיל לפעול עוד לפני הדיון שהיה בישיבה הקודמת, ולכן זה נאמר "באופן מיידי".
<דוד תמיר: פועלים למציאת פתרון.
<דוד תמיר: היום בשטח יש אתר ברחוב התוצרת בנצרת עלית, שאמורות להסתיים בו העבודות להכשרה ליציאה.
<שמעון גפסו: רבותי, אני אומר לכם מראש - לא תקבלו היתר לפתוח שם.
<שמעון גפסו: מדובר במבנה תעשייה.
<שמעון גפסו: איך משרד ממשלתי יכול להשתין בקשת על החוק?
<שמעון גפסו: אני לא אתן לכם לעשות דבר כזה, אני אומר לכם מראש.
<דוד תמיר: המקום הזה מחייב רישיון עסק?
<שמעון גפסו: המקום מחייב רישיון עסק והמבנה הוא מבנה תעשייה בלבד.
<שמעון גפסו: יש מספיק משרדים - תשכרו, בבקשה, בשמחה רבה.
<שמעון גפסו: אני גם אמרתי ליזם שכל העסק שלו ייסגר במידה שהוא ישכיר לכם.
<שמעון גפסו: חבל שאתם לא בודקים, אני מתפלא.
<שמעון גפסו: אני מבטיח לסמס עכשיו לישראל, מה זה החוצפה הזאת?
<שמעון גפסו: זו חוצפה ממדרגה ראשונה.
<שמעון גפסו: אתם משרד ממשלתי?
<שמעון גפסו: אתם חלטוריסטים.
<דוד תמיר: דווקא התגובה הזאת מאוד טובה לעמדה של משרד התחבורה, כי משרד התחבורה מתפקד – אני לא מדבר על עכשיו, אני מדבר על שלוש שנים אחורה - - -
חנא סוייד: טובה למשרד התחבורה, אבל היא לא טובה לתושבים.