GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תקווה חדד: הוא ראה את המדף של הבורקסים והתחיל לבכות ולרעוד.
<תקווה חדד: הוא רצה.
<תקווה חדד: אז תארי לך שביום יום לילד אין מה לאכול בבית, או מה לשתות.
<טלי אלמי: אני רק רוצה להוסיף: אנחנו פנינו למשרד הפנים, במכתבים.
<טלי אלמי: לא קיבלנו אף פעם תשובה.
<טלי אלמי: 22 לינואר, 2012, לעורכת הדין רינה נשר מהלשכה המשפטית, לראש דסק צפון, הדס טריץ.
<טלי אלמי: לא קיבלנו תשובה.
<טלי אלמי: שלושה חודשים אחרי זה שלחנו תזכורת, בקשה לקבלת תשובה, אז קל לבוא ולהגיד – למה את לא עשית, אבל אתם, משרד הפנים, לא עניתם.
<טלי אלמי: זה בניגוד לחוק.
<טלי אלמי: למה אתם לא עונים?
<עמוס ארבל: אני לא - -
<טלי אלמי: אתה לא משם, ואתה לא עשית את התחקיר על זה, ואני לא יודעת אם ראית את זה בתחקיר, אבל זה ממש ממש ממש לא תקין, וזה מראה איזה מאמץ - - קודם כל, אני באמת לא מבינה איך לא עונים על כזה דבר.
<טלי אלמי: זה קורה לנו כל הזמן.
עדי קול: אני מעריכה שיש תאריך עכשיו, לוועדה הומניטרית.
עדי קול: לגבי הילד- אתה רוצה להגיד דברים?
<מיקי דור: לא עלתה פה שום שאלה של טיפול רפואי.
<מיקי דור: אנחנו נותנים טיפול רפואי גם לאדם שאין לו את הזכאות, את הזכאות לתושבות, גם אם הוא בא מאריתריאה או מכל מקום.
<אלישבע מיליקובסקי: חשוב להגיד שהמרפאה נמצאת בתל אביב, ויש אנשים שזקוקים לטיפול והם במקומות אחרים בארץ.
<אלישבע מיליקובסקי: יש אפשרויות, באמת, לשינוי נהלים, שינוי חקיקה.
<אלישבע מיליקובסקי: חשוב לי להגיד שזה לא מקרה חריג.
<אלישבע מיליקובסקי: ל "רופאים לזכויות אדם" מגיעים הרבה אנשים וילדים שאחד מבני הזוג הוא ישראלי ולהם אין אזרחות – אם זה בגלל חוק האזרחות ואם בגלל מקרים אחרים.
<אלישבע מיליקובסקי: מדובר באלפי בני אדם שלא זוכים לטיפול רפואי, הם נמצאים רחוק מהפתרון החשוב המוצע.
<מיקי דור: אנחנו מרחיבים פה את היריעה לדברים נוספים.
<אלישבע מיליקובסקי: בשביל למנוע מקרים קשים כאלה שנמשכים שנים, יש דרכים - - -
<מיקי דור: יש לנו ביטוח לחסרי מעמד לחלוטין.
<מיקי דור: פה יש עניין של מעמד, לכן זה קצת - --
עדי קול: נציגת קופת חולים מאוחדת.
עדי קול: לכם יש ביטוח לחסרי מעמד.
<בשמת בן גיגי: יש לנו הסכם עם משרד הבריאות בנושא של ביטוח לעובדים זרים.
<בשמת בן גיגי: זה רק לעובדים זרים.
<בשמת בן גיגי: זה רק לחסר מעמד, אז היא קצת נופלת בין הכסאות.
<בשמת בן גיגי: אם הבעל – אצלנו הרי יש כל מיני קריטריונים, הבעל, ז"ל – הוא היה במאוחדת?
<דארין ג'ברין: בכללית.
<בשמת בן גיגי: אז אצלנו, במאוחדת, למשל, אני לא יכולה להגיד מקרה, אבל אם הבעל היה אצלנו - - -
<דארין ג'ברין: אחרי שהבעל נפטר אז הפנו אותי למאוחדת.
<בשמת בן גיגי: לפני.
<בשמת בן גיגי: כשהבעל היה אצלנו, אם הבעל היה אצלנו, כתושב, היינו מכבדים את זה כילד או אישה במעמד - - יש לנו הרבה זוגות שבן הזוג נשוי למי שאינו תושב, לאו דווקא עובד זר, ויש להם תעריף מיוחד.
<בשמת בן גיגי: אבל זה עדיין, לשלם מסי חבר.
<דארין ג'ברין: הם חתכו את הכרטיסים, גם.
<דני זקן: אולי רק נשלים את התמונה מבחינת המוסד לביטוח לאומי.
<דני זקן: אנחנו מנהלים את קובץ המבוטחים בקופות החולים, ארבעת קופות החולים.
<דני זקן: חוק ביטוח בריאות ממלכתי קובע שמי שמוגדר כתושב ישראל לעניין חוק הביטוח הלאומי הוא גם מבוטח בביטוח בריאות ממלכתי.
<דני זקן: אם נסתכל מבחינת איזה שהם תנאי סף, מי יכול להיות בקובץ המבוטחים, יש שני תנאי סף מצטברים.
<דני זקן: אחד זה אשרת שהייה, והתנאי השני, המצטבר, זה מרכז חיים פה, בישראל.
<דני זקן: בדרך שגרה, כשיש זוג ישראלים, שהאישה יולדת בבית חולים פה, ב "הדסה", הדברים נעשים בצורה אוטומטית.
דוד אזולאי: אתם מעודכנים בלידה כזו?
<דני זקן: באופן אוטומטי, בבית החולים מקבלים את מספר הזהות הישראלי, אנחנו קולטים את זה, מיידית קושרים את הילד לחברות בקופת חולים, הדברים רצים בצורה שוטפת, ואפשר לומר שבלי ביורוקרטיה.
דוד אזולאי: במקרה הזה – כשהאב נפטר, האם הילד זכאי לשירותים רפואיים?
<דני זקן: אז זהו – יש מקרים חריגים שאחד ההורים הוא תושב ישראל, והשני – לא.
<דני זקן: מבחינת חוק הביטוח הלאומי, ההתייחסות היא דומה.
<דני זקן: התינוק, או הילד, נכנס בנעלי אחד ההורים שהוא תושב ישראל.
<דני זקן: כלומר, ברגע שיש לי סיטואציה שאחד ההורים הוא תושב ישראל, אני מתעלם מבן הזוג שאינו תושב, ובוחן את הילד או התינוק – הוא נכנס בנעליים של ההורה שהוא כן תושב ישראל.
<דני זקן: אבל, כמו שאמרתי בהתחלה – אני חייב שתהיה לי אשרת שהייה.
<דני זקן: אותה אשרת שהייה יכולה להיות אזרחות, יכולה להיות אשרת ישיבת קבע, כלומר – איזה סוג של אשרה שלפי חוק הביטוח הלאומי – של הילד - - אמרנו:
<דני זקן: אזרח ישראלי שנולד במצב רגיל מקבל מכוח ההורה את האזרחות.
<דני זקן: אמרנו – יש מקרים שבהם סוג האשרה הוא שונה - - -
עדי קול: מה קורה כאן?
עדי קול: יש תעודת לידה, יש אבא אזרח.
<דני זקן: אז זהו.
<דני זקן: יש תעודת לידה, אבל כמו שאמרתי – אנחנו נסמכים, אנחנו לא מנהלים את מרשם האוכלוסין במדינת ישראל.
<דני זקן: אנחנו, בעצם, נסמכים על ההחלטות של משרד הפנים.
<דני זקן: מה שקרה במקרה הזה, אין לנו מספרי תעודת זהות של ההורה, לא בדקנו את המקרה הספציפי, אבל אני יכול רק להעריך שהילד, כפי שנאמר פה – לתינוק לא היה מספר זהות ישראלי.
<דני זקן: לכן הוא לא יכול היה להיכנס בכלל תחת האבא.
<דני זקן: אם היה לו את זה בזמן שהאבא עוד היה בחיים, אמרנו – לא היתה שום בעיה.
<דני זקן: היתה לו חברות בקופת חולים, היה מקבל קצבאות ילדים, יש קצבאות ילד נכה, יש תוספת של הורה לילד.
<דני זקן: כלומר, מהבחינה הזו הוא היה מקבל את כל הסל המלא, לא רק של שירותי הבריאות, גם בנושא של הקצבאות.
<דני זקן: בגלל התנאי הטכני הזה, כך אפשר להגדיר אותו – שלא היה לו מספר זהות ישראלי, לא יכולנו לשייך אותו להורה.
עדי קול: אז יש בעיה עם התנאי, כי אתם אמרתם שזה שני תנאים מצטברים: אחד, זה מרכז חיים בישראל, והשני – שאחד ההורים הוא תושב.
<דני זקן: הוא תושב, אבל שהילד עצמו גם - - -
עדי קול: לא אמרת,.
עדי קול: אמרת שני תנאים מצטברים.
<דני זקן: דיברתי במישור הכללי, כן.
עדי קול: בסדר, השאלה היא – לילד אין - - -
<דני זקן: אנחנו לא יכולים לאשר חברות - - -
<חנה מנדלסון: לילד אין אשרה.
עדי קול: אבל לא אמרתם אשרה, אמרתם – אזרחות או תושבות של האבא, ומרכז חיים בישראל.
<חנה מנדלסון: לא, לא.
<חנה מנדלסון: המעמד של האדם, במקרה זה- הילד, ואין לו מעמד, ומרכז חיים, שיש לו, המרכז הוא פה.
<חנה מנדלסון: אבל אין לו מעמד.
<דני זקן: התייחסתי לאדם בוגר.
<דני זקן: לגבי הקטין זה אותו הדבר.
<דני זקן: אני חייב שיהיה לי את המפגש של מרכז חיים ואשרת שהייה שמקנה תושבות.
<דני זקן: יש מספר סוגים של אשרות שמקנים תושבות, כמו אזרחות ישראלית, אשרת ישיבת קבע, כמו תושבי מזרח ירושלים, שיש להם אשרות ישיבת קבע.
<דני זקן: יש אשרות זמניות, כמו אשרת א5.
עדי קול: אז מה עם ילד - - באמת, בתקופת התפר.
<דני זקן: אני רק אשלים את הנושא של המוסד לביטוח לאומי.
<דני זקן: אנחנו בעצם מהבחינה הזו, לא מנהלים מרשם אוכלוסין.
<דני זקן: אנחנו כפופים פה להחלטה של משרד הפנים.
<דני זקן: ברגע שמשרד הפנים היה מאשר לקטין את האזרחות או את אחת מסוגי האשרות שאנחנו מאשרים תושבות – באופן אוטומטי לא היינו עושים שום בדיקות, והיתה חברות בקופת חולים.
עדי קול: אז יש כאן איזושהי בעיה.
עדי קול: בגלל שהילד לא מקבל אוטומטית, היא צריכה להגיש, נכון?
עדי קול: הילד נולד, הוא לא נרשם, היא צריכה להגיש בקשה, ואתם עושים את התהליך שלכם.
עדי קול: הם מחכים לתהליך שהיא תגיש את הבקשה.
עדי קול: על פי חוקי מדינת ישראל יש פה ילד שהוא בלי כלום.
<עמוס ארבל: הטווח הזה בדרך כלל לוקח יומיים, מיום הלידה עד יום הדיווח אליו.
<עמוס ארבל: אין עם זה שום בעיה.
עדי קול: אבל הוא צריך שיהיה לו מספר תעודת זהות.
עדי קול: אתה נותן מספר זהות רק אחרי שהיא ביקשה אישור וקיבלה, עשתה את בדיקת האבהות, התצהיר, או מה שזה לא יהיה.
עדי קול: במקרה הספציפי הזה זה לקח לה הרבה זמן, אבל זה יכול לקחת שבוע-שבועיים.
עדי קול: נניח שהיא היתה בניתוח קיסרי.
<דני זקן: אז יש מקרים.
<דני זקן: נניח – יש עכשיו חגים.
<דני זקן: נפלנו על תקופה של חגים.
<דני זקן: אז מה קורה במצב כזה?
עדי קול: ואם הילד בדיוק חלה, שבוע אחרי לידתו?
<דני זקן: בשביל זה יש סעיף מיוחד בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
<דני זקן: ויש גם ועדה שמחזירה את הכספים לאותה משפחה שנאלצה בפרק הזמן הזה, הזמני, עד שהיתה חברות בקופת חולים, לשלם בעצמה.
<דני זקן: אגב, זה לא קשור דווקא לקטין, זה יכול להיות גם לבוגר.
<עמוס ארבל: אין עם זה בעיה.
<עמוס ארבל: באמת.
<עמוס ארבל: בתהליך הרגיל באמת אין בעיה.
<עמוס ארבל: פרקי הזמן הם מאד סבירים.
<עמוס ארבל: פה זה מקרה חריג, מאד מיוחד.
עדי קול: נכון, אבל שוב – בשביל מקרים חריגים, מקרים שמישהו התעכב בזמן הבקשה אליכם, בפניה של האזרחות, נוצר מצב שהוא לא זכאי, הוא לא זכאי בביטוח לאומי לקופת חולים.
עדי קול: תסכימו אתי שזה המצב.
עדי קול: זאת אומרת, שיש כאן בעיה.
<מיקי דור: כמו שהוא אמר – אם זה יתוקן, זה יגיע לוועדה שלי, ויקבל אחורה החזר של כל הוצאה כספית.
עדי קול: זאת אומרת שאם היא תצטרך ללכת עם הילד לבית החולים היא תקבל החזר כספי או חס וחלילה - -
<מיקי דור: קודם כל היא תקבל טיפול.
<מיקי דור: על זה אין ויכוח.
עדי קול: זה ברור, אבל שוב, אני נותנת פה מצב: דארין, חסרת זכויות, חסרת מעמד, אוכלוסייה מוחלשת, ללא ספק.
עדי קול: היא יודעת שאין לה ביטוח ולכן היא גם לא תפנה, זאת אומרת שיש פה ילד שבגלל המצב שלה – הוא לא מטופל.
עדי קול: יש פה פער של תקופה, שיכולה לקחת יום ויכולה לקחת גם כמה זמן שזה לא יקרה, שהילד לא מקבל הגנה.
עדי קול: אתה מסכים אתי?
עדי קול: זאת אומרת שאנחנו צריכים למצוא איזשהו פתרון.
עדי קול: כיוון שביניכם אין תקשורת, אז לזמן הזה.
<דני זקן: לא.
<דני זקן: יש תקשורת מצוינת.
<דני זקן: הפתרון הוא לא ב - - -
עדי קול: למה זה לא בא יחד עם תעודת הלידה?
<דני זקן: זה כן בא.
<דני זקן: אמרנו – במצב הרגיל יש עובדים של מנהל האגף שנמצאים בבתי חולים, שמנפיקים את תעודות הזהות האלה, ואנחנו קולטים את הקבצים.
עדי קול: אז השאלה – אתה יכול לקלוט את זה רק על סמך תעודת לידה?
<עמוס ארבל: לא רק תעודת לידה.
<עמוס ארבל: חייב להינתן גם מספר זהות.
עדי קול: יש ילד שאין לו מספר זהות.
עדי קול: שוב – השאלה אם אנחנו, מטעם מדינת ישראל רוצים שילדים ייוותרו - --
<דני זקן: לא הייתי מגדיר ביצה ותרנגולת.
<דני זקן: שוב – יש שני שלבים.
<דני זקן: אי אפשר לדלג מעל השלב הזה.
<עמוס ארבל: צריך להגדיר את המצב החוקי של הילד, קודם כל.
<עמוס ארבל: יש משמעות מאד קריטית למתן מעמד – תושבות, אזרחות, וכן הלאה, לפני שרצים לביטוח הלאומי.
<עמוס ארבל: יכול להיות שלביטוח הלאומי יש מענה גם לכאלה שאין להם מספר זהות, עדיין, מסיבה כזו או אחרת.
<עמוס ארבל: אני לא בקיא בחוקים שלהם.
עדי קול: אני חושבת שצריך לחשוב על פתרון, אני לא יודעת, אני מציעה את זה – אני רוצה שתבדקו: שילדים שנולדים בבתי חולים ישראלים עם הבעיה הזו, זאת אומרת שייקח הליך של בין יום והלאה עד שהם יסדירו את נושא התושבות שלהם, איך אנחנו מגינים על הילדים האלה שבתקופה הזו הם לא יהיו חסרי זכויות.
<דני זקן: אני אגיד לך מה קורה – יש נוהל מסוים שנוגע לקבוצה מאד מסוימת באוכלוסיית מזרח ירושלים, שבאמת נלקח שם בחשבון שיש איזשהו עיכוב בין המועד שבו תינוק נולד עד המועד שבו משרד הפנים מטפל, או נותן את ה- -.
<דני זקן: במקרים האלה המוסד לביטוח לאומי מנפיק מספר מזהה פנימי שלו, ואנחנו כמובן – אפשר להסתכל על זה כאילו אנחנו מנהלים שני מרשמים של אוכלוסין.
<דני זקן: אבל זה זמני.
עדי קול: נהדר.
עדי קול: זה נוהל מצוין.
עדי קול: אנחנו יכולים להרחיב את הנוהל הזה?
<דני זקן: אבל אנחנו מדברים על מצבים, וזה בעצם פה כל העניין, שיש ודאות מי האב.
<דני זקן: במקרה הזה, אני מעריך שפה היתה בעיה בנושא של הקטין לוודא שאכן הוא האב, שהאב שלו הוא תושב ישראל.
<דני זקן: זה משהו שלנו אין שום אפשרות, לא חוקית, לבדוק ולוודא - - הרי לנו, לביטוח הלאומי, לא מביאים לבדיקת רקמות די לקבוע - -
עדי קול: אבל כאן יש פסיקה של בית משפט.
עדי קול: בית המשפט קבע, שלא צריך בדיקת רקמות, שמספיק תצהיר.
עדי קול: אז פתרנו את הבעיה.
עדי קול: השאלה אם יש אפשרות להרחיב את הנוהל הזה.
עדי קול: למה זה רק לתושבי מזרח ירושלים?
<טלי אלמי: אני רוצה להגיד - - בעקבות פסיקה אחרי עתירה של "רופאים לזכויות אדם", שבניסיון שלנו להרחיב אותו בדיוק לאנשים במצבים האלה, ואני עשיתי את זה מספר פעמים – אני לא בטוחה אם עשיתי את זה על רם או לא, לאנשים שהם לא מזרח ירושלמים – נתקלנו בסירוב של הביטוח הלאומי.
עדי קול: אז אנחנו, מטעם הוועדה, נפנה למור-יוסף בבקשה להרחיב את הנוהל הזה.
עדי קול: אנחנו נשמח לקבל כאן תשובה לפני הפניה, אם אפשר להרחיב אותו, בלי לפנות למנכ"ל לביטוח לאומי.
<דני זקן: את הקדמת וצדקת – זה מחייב פה את המנכ"ל, מחייב פה הסכמה של המנהלה.
<דני זקן: צריך לבדוק פה את המשמעויות, את המספרים.
<דני זקן: החלק המסוכן פה, שלכאורה זה פתרון של כיבוי שריפה, אנחנו, המוסד לביטוח לאומי, לא יכולים לשמש איזה דרך עוקפת משרד הפנים.
<דני זקן: אנחנו לא יכולים, יש הרבה מאד חסרונות, לניהול מרשם כפול, כי אחר כך אותו - - -
עדי קול: קודם כל, נפתח הפתח הזה לתושבי מספר ירושלים.
עדי קול: היית יכול לאפשר לה מספר, וחבל שאנחנו מדברים על מספר – שהיה יכול לאפשר לה להתקיים.
דוד אזולאי: שאלה אחת, למר ארבל: את העובדות שמענו.
דוד אזולאי: יש כרגע מצב נתון.
דוד אזולאי: האם יש אפשרות, למרות העובדות האלה, שהילד הזה יקבל את האזרחות שלו?
דוד אזולאי: באיזה תנאים הוא צריך לקבל את האזרחות?
<עמוס ארבל: הסיפור יידון בוועדה אצל מנכ"ל הרשות, יום ראשון הקרוב.
<עמוס ארבל: נשמע שם את העמדה של הלשכה המשפטית שלנו - - -
דוד אזולאי: יש מצב שגם בלי - -
<עמוס ארבל: נדמה לי שזה בסמכות שר.
דוד אזולאי: לא, אני שואל: גם בלי שהאם של הילד הזה הביאה אישור על המרת דת, והיא לא תושבת, לא אזרחית, למרות הכל היא יכולה לקבל - - -
<עמוס ארבל: ייתכן שהיא תידרש לעשות פעולה כזו או אחרת על מנת - - -
עדי קול: אתה מדבר על האמא, לא על הילד.
<עמוס ארבל: אנחנו רוצים להסדיר מהר את עניין הילד.
<עמוס ארבל: זה נראה גם יותר פשוט.
<עמוס ארבל: הוא הסובל העיקרי בעניין הזה.
<עמוס ארבל: הוועדה יכולה לדון רק במעמד של הילד.
<עמוס ארבל: היא לא יכולה לדון על פי חוק במעמד של האמא.
דוד אזולאי: היא יכולה לדון במעמד של הילד למרות שהאמא היא חסרת מעמד?
<עמוס ארבל: יכול להידון.
דוד אזולאי: והיא יכולה לתת אזרחות למרות - - -
<עמוס ארבל: היא יכולה לתת, למרות שהאמא כרגע היא שוהה בלתי חוקית.
<עמוס ארבל: לאחר שנגדיר את המעמד של הילד, בתקווה בעזרת השם, שאכן תיגמר הבעיה ביום ראשון, בסמכות הוועדה לדון כך או אחרת, להחליט, לאחר מכן נצטרך לעבור לפאזה השניה, של האמא, כי האמא יכולה להידון רק בוועדה הבינמשרדית.
עדי קול: נניח שוועדה הומניטרית זה פתרון, אני לא בהכרח חושבת, אני חושבת – יש פה אב, אזרח, שבמקרה לא חי לצערנו הרב.
עדי קול: אם הוא היה חי הוא היה עושה בדיקת רקמות והיינו פותרים את הבעיה ברגע, והילד היה אזרח.
עדי קול: השאלה היא – בית המשפט העליון קבע שלא צריך בדיקת רקמות.
עדי קול: הוא קבע שזה רק מקרה אחרון.
עדי קול: יש פה תצהיר של האב, יש פה תעודת לידה, למה אתה לא יכול לתת לילד הזה עכשיו אזרחות על פי פסיקת בית המשפט?
עדי קול: הנוהל שלכם לא תקין ולא תואם את הפסיקה.
<עמוס ארבל: הנוהל תקין מאד, לדעתי.
עדי קול: שוב – לא תואם את פסיקת בית המשפט העליון.
עדי קול: בוא נסכים על זה.
<עמוס ארבל: אני חושב שהוא גם תואם.
<עמוס ארבל: היות ולא היה פה הליך מסודר, תקין, בהתנהלות מול הלשכה שלנו – בהגשת המסמכים.
<עמוס ארבל: אני אתן לך דוגמאות, יש לנו אלפים שכאלה, באמת.
עדי קול: אתה מעניש אותה על זה שהיא אחרה בפניה?
<עמוס ארבל: אני לא מעניש אף אחד.
<עמוס ארבל: אתם רוצים להקל – אין שום בעיה.
<עמוס ארבל: מגיעה מחר בבוקר זרה, ואני לא אומר מאיזו מדינה, זרה חוקית במדינת ישראל, עובדת סיעודית כזו או אחרת.
<עמוס ארבל: היא מגיעה ללשכה עם גבר ישראלי ואומרת: נולד לי ילד, ואכן יש הודעת לידה, כמו לגברת כאן.
<עמוס ארבל: עכשיו אני נותן לילד מעמד של אזרח ישראלי?
<עמוס ארבל: הם לא הגישו כלום לפני כן.
<עמוס ארבל: לא אמרו שום דבר.
<עמוס ארבל: הכל בסדר?
עדי קול: קודם כל – נשמע שכן.
<עמוס ארבל: ממש לא, צר לי להגיד, אבל ממש לא.
עדי קול: בית המשפט העליון אמר שכן.
<עמוס ארבל: אחרת אנחנו פה נאבד את הכיוון, נאבד את הידיים והרגליים.
<עמוס ארבל: לא פתחו בקשה - - -
<עלוה קולן: - - בזמן שהיא נכנסה להריון צריכה להיות אינדיקציה לזה שהם היו בזוגיות.
<עלוה קולן: אבל זוגיות זה לא נישואין, קודם כל, ויש כל כך הרבה אינדיקציות.
<טלי אלמי: על פי חובת הפסיקה, חובת משרד הפנים במצב הזה להגיד – תביאו לנו ראיות.
<טלי אלמי: תוכיחו לנו עכשיו- - -
<עלוה קולן: איזה ראיות מספיקות לכם, במקרה הזה?
<עלוה קולן: מה עוד צריך להיות?
עדי קול: אני חושבת, והשאלה – אתה אומר שזה לא בסמכותך – יש פה את כל הראיות.
עדי קול: יש פה אישה שהיתה נשואה - - -
<עמוס ארבל: בגלל זה זה עולה לוועדה ביום ראשון.
עדי קול: אני רוצה לפתור את זה לפני.
עדי קול: אני חושבת שהנושא שלה – יעלה לוועדה הומניטרית, אני אשמח מאד.
<עמוס ארבל: המעמד של הילד עולה לוועדה.
<עמוס ארבל: המעמד של הגברת יכול להידון רק בוועדה שעל פי חוק יכולה להמליץ לשר הפנים, בגלל הוראת השעה של תושבי האזור.
עדי קול: אז אני רוצה קודם כל לפתור את הבעיה של הילד.
<טלי אלמי: אפשר להגיד איזה מסמכים אנחנו צרפנו, בנוסף?
<טלי אלמי: אנחנו ביקשנו גם בקשה לוועדה ההומניטרית מאוגוסט 2009 וגם מכתב מראש עירית אום אל פאחם מ- 2001, שמעיד על מגורים משותפים בעיר החל משנת 2008.
<עמוס ארבל: זה לוועדה הבינמשרדית ההומניטרית?
<טלי אלמי: לא, לא.
<טלי אלמי: למשרד הפנים.
<טלי אלמי: ראיות לחיים משותפים ולקשר זוגי.
עדי קול: אני רוצה לנסות להגיע לפתרון לפני הוועדה ההומניטרית – יש לנו פה את כל ההוכחות מלבד בדיקת הרקמות.
<עמוס ארבל: לי אין סמכות על פי חוק לאשר כרגע מעמד לילד.
עדי קול: למי יש סמכות כזו|?
<עמוס ארבל: אני לא בטוח שגם למנכ"ל.
<עמוס ארבל: אני לא יודע אם המנכ"ל צריך להמליץ לשר, כי אנחנו מדברים פה על אזרחות, לא תושבות.
<עמוס ארבל: אם היית אומרת לי עכשיו – תושב ארעי, מחר בבוקר אפשר לסדר את זה.
עדי קול: עד הוועדה?
<עמוס ארבל: עד הוועדה בעוד יומיים.
עדי קול: בסדר, קודם כל אני רוצה פתרון.
עדי קול: אם הילד מחר חולה, אני רוצה - - -
<שלומית אבינוח: מגיעה לו אזרחות, בגלל זה הבעיה.
עדי קול: מה קורה, דרך אגב, אם הוועדה דוחה, לא מקבלת - - -
<עמוס ארבל: גם אם הוועדה תדחה, היא לא תשאיר אותו בלי מעמד.
<עמוס ארבל: אולי היא לא תיתן לו אזרחות, אבל תושב ארעי, שזה מספר זהות עם ביטוח וכן הלאה- זה כן.
עדי קול: התחייבות.
<עמוס ארבל: וגם, אחרי זה, יכול להיות שחוקית, מנכ"ל הרשות אין לו סמכות לתת אזרחות לאדם שהוא חסר מעמד.
<עמוס ארבל: נדמה לי שזה רק שר.
<עמוס ארבל: נדמה לי.
עדי קול: לילד שהוא חסר מעמד?
<עמוס ארבל: לבן אדם.
<עמוס ארבל: מה זה משנה?
עדי קול: אבל הסיבה שהוא חסר מעמד היא בגלל הסיבה הביורוקרטית.
<עמוס ארבל: אבל עוד פעם אנחנו מתחילים מההתחלה – מה התחיל קודם ומה אחר כך.
<עמוס ארבל: אם לא היתה בעיה, היו נותנים לו מעמד ביום שהוא נולד.
<עמוס ארבל: אבל עובדתית יש בעיה, ונכון לעכשיו אי אפשר לפתור אותה.
עדי קול: ובגלל הבעיה אנחנו לא פותרים אותה.
עדי קול: הביצה והתרנגולת.
<עמוס ארבל: אנחנו נמליץ לשר לתת לו מעמד.
<עמוס ארבל: אני, באופן אישי, ממליץ לשר לתת לילד אזרחות ישראלית, כי מגיע לו.
עדי קול: השאלה היא האם אנחנו יכולים להבטיח עד לוועדה ההומניטרית שתהיה לו תושבות ארעית.
עדי קול: זה שלושה ימים.
עדי קול: אמרת שהוועדה בשבוע הבא, לא?
<עמוס ארבל: ביום ראשון הקרוב.
<עמוס ארבל: ב-12 לחודש.
עדי קול: אז אני רוצה שלילד, בשלושת הימים הקרובים יהיה מעמד בישראל.
עדי קול: אתה יכול לסדר את זה?
עדי קול: אתה יכול לבדוק את זה ולחזור אלינו?
עדי קול: היום?
עדי קול: עכשיו?
<עמוס ארבל: ודאי.
<עמוס ארבל: אני יכול להרים טלפון למנכ"ל.
עדי קול: אז בבקשה, אני מאד אשמח.
<עמוס ארבל: בסדר, במידה וכן, ילכו מחר ללשכה, וניתן לו מחר א5.
עדי קול: אם תוכל להרים טלפון, מאד נשמח.
<עמוס ארבל: אין בעיה.
עדי קול: אני מכריזה על הפסקה של חמש דקות.
<שלומית אבינוח: אפשר לשאול שאלה: אני, מניסיוני, אני רוצה לשאול לגבי עניין הרישום של יולדות בבית חולים.
<שלומית אבינוח: מה שהתברר במסגרת התחקיר, שבנצרת אין נציגות של משרד הפנים של רישום של אישה שיולדת.
<קריאה: בשום בית חולים אין.
<שלומית אבינוח: יש.
<קריאה: אין נציגות אבל יש תהליך של רישום.
<שלומית אבינוח: אני אספר מניסיוני.
<שלומית אבינוח: אני ילדתי בבית החולים ברזילי, יש שם נציגות של משרד הפנים, שזה מאד נוח, כי לא צריך ללכת.
<מיקי דור: יש שם איש צוות בית חולים שמשרד הפנים נתן לו סמכות להוציא מספרים.
<שלומית אבינוח: השאלה היא אם אפשר לייעל - - -
<עמוס ארבל: יש בכל בית חולים, כולל בנצרת.
<שלומית אבינוח: הם אמרו שאין להם.
<עמוס ארבל: בנצרת יש את אותן סמכויות.
<עמוס ארבל: אני ביקרתי אישית בבית חולים איטלקי או נוצרי שם.
<עמוס ארבל: הם אותו הדבר כמו הדסה, שערי צדק וברזילי.
<עמוס ארבל: אנחנו לא מפלים אף בית חולים שמדינת ישראל מכירה בו, כולל במזרח ירושלים.
<עמוס ארבל: רושמים את הילד, נותנים לו מספר זהות, על פי ההנחיות והנהלים שלנו.
עדי קול: אז התשובה שקיבלנו מבית החולים בנצרת לא היתה כזו, ואנחנו נשמח אם תוציאו מכתב עם חידוד נהלים שמסביר שגם בנצרת זה כך.
<קריאה: בית החולים הצרפתי בנצרת.
<עמוס ארבל: נרים טלפון למנהל בית החולים ונשאל אותו מה קורה.
<דני זקן: אני רק רוצה לחדד את זה – המטרה של המוסד לביטוח לאומי שהוא לא ינהל מרשם, אין לו סמכות לנהל מרשם תושבים, הכל כפוף לרשות האוכלוסין.
<דני זקן: הפתרון שהוצא לגבי מזרח ירושלים הוא נקודתי בעקבות התערבות של בג"ץ.
<דני זקן: לבוא ולאמץ את זה לאוכלוסיות נוספות זה בעצם לבוא ולא לפתור את הבעיה.
<דני זקן: הבעיה צריכה להיפתר ברמה של משרד הפנים, של רשות האוכלוסין.
<דני זקן: שיוציאו נהלים לזרז אולי הליכים.
<דני זקן: אבל למה המוסד לביטוח לאומי?
<דני זקן: המוסד לביטוח לאומי לא צריך להכניס את עצמו לדברים שהוא לא צריך להכניס.
עדי קול: אני מסכימה, אבל מצד שני יש פה חריג שאתם אומרים - - שהוא לא רלבנטי, זה ייקח יום אחד - - -
<דני זקן: אז בשביל זה יש את הוועדה של החזרים, אם יש הוצאות חריגות.
עדי קול: ועדיין אני חושבת שאם יש פה חריג, אנחנו צריכים להשתמש ולהחריב אותו בהרחבה קטנה.
עדי קול: יש פה קבוצה של ילדים - - בסופו של דבר - - -
<דני זקן: תקבעי תקופה של 30 יום ותמיד יהיה המקרה של ה -31 ימים.
<דני זקן: תמיד תהיה נקודה מסוימת שתביא את המקרה החריג, שבסוף נצטרך עוד פעם לבוא לפה.
עדי קול: זה נכון.
עדי קול: אני מסכימה אתך ועדיין – אנחנו נפנה לפרופ' מור יוסף ונבקש תשובה.
עדי קול: יתקיים, אני מקווה, דיון נוסף.
עדי קול: נרצה לשמוע מספרים, בכמה ילדים מדובר.
עדי קול: אני מניחה שגם לכם יש רשימה.
עדי קול: אנחנו נעשה הפסקה של מספר דקות.
<עלוה קולן: לגבי הנוהל – הסיפור הפרטי של דארין ושל רם הוא מאד חשוב.
<עלוה קולן: חשוב שיימצא לו פתרון.
<עלוה קולן: היינו יכולים למלא את האולם הזה במקרים פרטיים ואז לא היינו יוצאים מפה אף פעם.
<עלוה קולן: ולכן, מאד חשוב בעיניי אם אפשר לנהל איזשהו מעקב שנוהל מ-2005 יעודכן על פי פסיקה של 2011.
עדי קול: אנחנו נשמח לקיים את הדיון.
<דני זקן: רק הערה טכנית – ברגע שהקטין יקבל, במידה ויאשרו, את אשרת השהייה שמקנה תושבות, חשוב שהיא לא תהיה בעצם מיום הוועדה, כי אם אנחנו מדברים פה על החזרים של הוצאות רפואיות, יהיה פער בין היום שהוא נולד ועד היום שהוא קיבל את האשרה, שבתקופה הזו הוא לא יוגדר תושב, ואז שוב זה יגיע לוועדה, הוועדה לא תאשר כי הוא לא היה תושב ישראל.
<דני זקן: אז פה זה משהו מאד חריג.
עדי קול: תודה שאמרת את זה.
עדי קול: אז נצא להפסקה של כמה דקות ונשמח לשמוע את התשובה.
עדי קול: (הישיבה הופסקה והתחדשה לאחר מספר דקות)
עדי קול: אני מחדשת את הדיון.
<עמוס ארבל: אני שוחחתי עם מנכ"ל הרשות בטלפון, עם אמנון בן עמי, ובכל מקרה התיק יעלה לוועדה.
<עמוס ארבל: גם בהיבט של הוועדה, כי זה מקרה הומני לוועדה, אין ספק, וצריך לראות איך מטפלים בו, ואנחנו כרגע דנים במעמד של הילד, ולא של האמא, וגם בהיבט החוקי – האם בסמכות ועדה לאשר או להעלות את זה לשר בהיבט של מתן מעמד אזרחות, ממצב של כלום למצב של אזרחות, שזה משהו שאני לא מכיר, מלבד עולים חדשים.
<עמוס ארבל: צריך להיות פה מאד יצירתי כדי לראות איך לעשות את זה, אבל את זה הוועדה, אולי עם כל החכמים והיועצים המשפטיים שיושבים שם, יעזרו לנו בעניין, למרות שבדרך כלל הם מפריעים.
עדי קול: הם יגידו "מדרון חלקלק".
<עמוס ארבל: מה שסיכמתי אתו כרגע, שניתן לו א5 שזה תושב ארעי, ומספר זהות, לשנה קדימה, אבל יכולל היות שהבעיה תיפתר הרבה לפני, ואז נהפוך אותו לאזרח הרבה לפני.
<מיקי דור: זה מקנה טיפול רפואי.
<עמוס ארבל: טיפול רפואי, ביטוח לאומי, הכל, כל מה שצריך.
עדי קול: מהיום?
<עמוס ארבל: אני לא בטוח שאפשר לתת רטרואקטיבית, אבל זה לא רלבנטי, זה לא חשוב בכלל.
<מיקי דור: אם יש איזה חשבון מהעבר, שיביאו לי.
<עמוס ארבל: אין ספק, עם כל הכעסים שבעניין, שהמקרה הוא באמת מצער.
<עמוס ארבל: המקרה הוא עניינית, בצד העובדתית – תקלה.
<ג'ברין דארין: גם אני לא אשמה שבאתי ונזרקתי, ועברתי הרבה חיים קשים והתעללות.
<עמוס ארבל: אף אחד לא בא אליך בטענות, אנחנו רוצים להסדיר את העניין.
<עמוס ארבל: מחר ב- 2 וחצי בלשכה בעפולה, תבואי עם כל מה שיש לך – מסמכים, אישורים, אישור על לידה.
<עמוס ארבל: הלשכה תהיה פתוחה, תיגשי שם לחגית, מנהלת הלשכה, אני אדבר אתה עוד היום, והכל יהיה בסדר.
<עמוס ארבל: אם תהיה בעיה, תתקשרו אלי משם.
עדי קול: קודם כל תודה.
עדי קול: אני רוצה, לפרוטוקול, להתנצל על ההערה הצינית, הטיפשית.
עדי קול: אין רעים, אין טובים, אנחנו ביחד.
עדי קול: אתם תכירו אותי לאורך זמן.
עדי קול: יש לי הרבה הערות טיפשיות.
עדי קול: אני רוצה, באמת, את הנוהל, אחרי שנסדיר את מעמדו של הילד.
<עמוס ארבל: אנחנו נזמן ישיבה אצלנו, עם האגודה לזכויות האזרח, נעבור על הבג"ץ.
<עמוס ארבל: אני לא מכיר את הפסיקה של הבג"ץ, מן הסתם.
<עמוס ארבל: נעבור על הנוהל, ואם נצטרך לתקן את הנוהל – נתקן.
<עמוס ארבל: אנחנו עובדים מאד יפה עם האגודה לזכויות האזרח בהרבה דברים.
<עמוס ארבל: לא תמיד מסכימים, אבל עובדים אתם בשיתוף פעולה.
עדי קול: אז אנחנו קודם כל שמחים שזה יקרה, ונהיה בקשר כדי לקבוע דיון המשך, כי אני אשמח לשמוע את התוצאות של הישיבה המשותפת.
עדי קול: גם תדאגו לחידוד נהלים בבתי חולים, או בבית החולים הספציפי.
עדי קול: תודה לכם, הישיבה נעולה.
עדי קול: צהריים טובים.
עדי קול: אני פותחת את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.
עדי קול: על סדר היום: סגירת משרד אגף הרישוי בנצרת עלית.
עדי קול: אני חברת הכנסת עדי קול, אני עומדת בראש הוועדה לפניות הציבור.
עדי קול: זאת הישיבה הראשונה שלנו.
עדי קול: חנין ביקשה ממני בשבוע שעבר להאיץ את הדיון כי הנושא מאוד דחוף ובהול.
עדי קול: אני חושבת שנכון שנעשה את זה מוקדם ככל האפשר.
עדי קול: יש לנו עוד דיון בשעה 14:00 ולכן יש לנו שעה.
עדי קול: תחילה, סבב היכרות עם הנוכחים.
עדי קול: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.
חנין זועבי: אני רוצה להודות לך, יו"ר הוועדה עדי קול.
חנין זועבי: הנושא חשוב ובהול.
חנין זועבי: אני אדבר 3 דקות ואשמח עם תהיה רשות דיבור לכל הנוכחים.
חנין זועבי: אני גם רוצה להודות לכל מי שהגיע.
חנין זועבי: אנחנו נשמע את כולכם ב-60 הדקות האלה.
חנין זועבי: כבוד היושבת ראש, אנחנו מדברים על סגירת משרד הרישוי בנצרת עלית.
חנין זועבי: אנחנו מדברים על המחוז הכי גדול.
חנין זועבי: משרד הרישוי הזה אמור לתת שירותים ל-450,000 תושבים בנצרת, שזאת העיר הערבית הכי גדולה.
חנין זועבי: כאשר אנחנו מדברים על שירות, אנחנו מדברים על שירות לאוכלוסיה גדולה.
חנין זועבי: אנחנו מדברים על מורי נהיגה, סטודנטים, חברות אוטובוסים.
חנין זועבי: המשרד היה אמור להיפתח בעיר נצרת.
חנין זועבי: אני יודעת שהיו התכתבויות בין ראש עירית נצרת ג'רייסי לבין משרד התחבורה כבר בשנות ה-90.
חנין זועבי: המכתב הראשון הוא משנת 1994.
חנין זועבי: זה התחיל בתקופת תופיק זיאד.
חנין זועבי: היתה הבטחה לפתוח סניף ראשי בנצרת.
חנין זועבי: 20 שנה לא קרה כלום.
חנין זועבי: משום מה, אחרי הבטחות – אני גם נכנסתי ב-2009 עם כל מיני התכתבויות ומשום מה, המשרד נפתח בנצרת עלית.