GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יורם מדן: אני מעדיף לעשות את העונג מהכיוון הזה ואני מסכים איתך.
<יורם מדן: הנושא הראשון הוא שאנחנו נותנים פרנסה לאנשים מהצפון.
<יורם מדן: אם זה לא יהיה אז אנחנו ננדוד למרכז ונחפש פתרונות אחרים.
<יורם מדן: חבל לי להחזיק משק סתם אם אני במרכז.
עדי קול: איפה הבקשה עומדת?
עדי קול: האם הגשת בקשה?
עדי קול: מכיוון שאנחנו הולכים לדבר על הבירוקרטיה חשוב לי לדעת איפה זה עומד.
<יורם מדן: בטח, הגשתי בקשה.
<יורם מדן: אתן לך את זה בקצרה אבל מדויק.
<יורם מדן: לפני הרבה שנים קיבלנו שימוש חריג.
<יורם מדן: אחרי שקיבלנו שימוש חריג, נגמר השימוש חריג, באנו וביקשנו לדורות שינוי ייעוד, פל"ח.
<יורם מדן: אמרו לנו: 979 לא מאפשרת, סעיף 4.2 לא מאפשר.
<יורם מדן: צריך באזור החקלאי ו-2.5 דונם בתוך שטח המגורים - בלתי אפשרי.
<יורם מדן: אמר לי תמיר ברקין: לך תעשה מהלך ציבורי.
<יורם מדן: מכיוון שאני לא איש מלחמות אז הלכתי ואמרתי מאבק ציבורי, הרי צריך מישהו להחליט החלטה.
<יורם מדן: הלכתי לאותו אחד.
<יורם מדן: נעזרתי באייל בצר, בסגן ראש המועצה, במהנדסת הוועדה.
<יורם מדן: נסעו איתי לירושלים.
<יורם מדן: דיברנו עם שולה.
<יורם מדן: קצת התנגדה, קצת התכופפה.
<יורם מדן: אמרה: יש החלטה 1101, בוא נמצא פתרון דרכה.
<יורם מדן: אחרי שמצאה החלטה 1101 נוצרה החלטה 1265.
<יורם מדן: אני חקלאי, לא עורך-דין, אני לא איש בירוקרטיה.
<יורם מדן: תראי איפה אני צריך להיות?
<אמיר רשף: מה 979 לא מאפשרת לך?
<יורם מדן: לעשות פעילות לא חקלאית - - -
<קריאות: היא לא קשורה, היא לא רלוונטית.
עדי קול: אנחנו לא מצפים מכל אזרח לדעת את כל המספרים של ההחלטות.
עדי קול: אז גם אם אומרים שהמספר 979 אז אנחנו מקבלים את זה.
עדי קול: אנחנו מאוד שמחים שחבר הכנסת אייכלר הצטרף אלינו וניתן לו לדבר.
<יורם מדן: אני רוצה לסיים.
<יורם מדן: לצד הבירוקרטי הגענו ועכשיו נשאר הצד הכספי.
<יורם מדן: השורה התחתונה היא שכרגע אני לא יכול.
<יורם מדן: יש החלטה 1265 שמדברת על לתת עד חצי דונם והיתה החלטה שמאפשרת.
<יורם מדן: היא ממש נתנה פתרון, אבל לגבי השטח שם פתאום הפקידים באמצע יש להם בעיה.
<יורם מדן: הם אומרים: השטח המבונה הוא שטח הקרקע.
<יורם מדן: זאת אומרת, חצי דונם זה גם השטח המבונה גם שטח הקרקע.
<יורם מדן: איפה שבילים?
<יורם מדן: איפה חניה?
<יורם מדן: איפה גינון?
<יורם מדן: בשביל מה צריך את זה?
<יורם מדן: בואו נלך לקניון.
<יורם מדן: לא צריך את הסיפור הזה.
<יורם מדן: בהחלטה זה לא קיים, כתוב שטח מינימאלי.
<יורם מדן: זאת אומרת, יש באמצע את הפקידות.
<יורם מדן: האינפורמציה לא מחלחלת למטה.
<יורם מדן: רוח הדברים לא יורדת לשטח ואז הם באמצע תופסים את העוצמות שלהם ואת החשיבות שלהם ואנחנו הקטנים צריכים להיות פתאום גדולים מעבר למה שאנחנו.
<יורם מדן: הם צריכים לעבוד.
<יורם מדן: השכר שאנחנו עובדים בעסקים הקטנים הוא באמת משכורת.
<יורם מדן: אנחנו עובדים בעצמנו.
<יורם מדן: זה לא נדל"ן, זה לא למכור לאף אחד.
<יורם מדן: זה משלנו.
<יורם מדן: אם כן, זה נושא הפרנסה.
<יורם מדן: הדבר השני זה הצד הערכי.
<יורם מדן: אני לא רוצה להיות במצב שאני מבקש מהמדינה שום דבר.
<יורם מדן: אני לא צריך שום דבר.
<יורם מדן: אם מתאים למדינה בראייה רחבה שיהיו מקומות כאלה עם קצת שורשים כמו שיש בעמק, עם ערכים, עם שימור מורשת ושימור אתרים, כל התיירנים עוסקים - - -
עדי קול: רוב המקומות הם לא בהכרח כאלה, יש גם עסקים.
<יורם מדן: אני מדבר על האזורים שלנו.
<יורם מדן: התיירנות שלנו בעמק היא כזאת, ממש דברים מאוד מאוד יפים.
<יורם מדן: זה דור שרוב האנשים הם מעל גיל חמישים.
<יורם מדן: אני בן חמישים וחמש.
<יורם מדן: תראו את האוכלוסייה שהגיעה לכאן, אנשים מבוגרים.
<יורם מדן: זה דור הולך ונעלם.
<יורם מדן: אם לנו לא יהיה מקום מאושר לעבודה, לא נהיה פיראטיים, הצעירים לא נמצאים פה.
<יורם מדן: חלקם מוצאים פתרונות אחרים.
<יורם מדן: משקים שההורים כבר נפטרו נמכרים.
<יורם מדן: בבית-לחם יש כבר כמה אחוזות, בנהלל יש אחוזות, בתל-עדשים יש אחוזות של אנשים מהמרכז שבאים.
<יורם מדן: זה תנועה שהולכת להיות ולאט לאט הדברים האלה לא יהיו.
<יורם מדן: אז אם רוצים שזה יהיה תדאגו לעצמכם, לא לי כי אני אמצא פתרונות.
<יורם מדן: הכוונה היא שהעיסוק, שהפל"ח יהיה כמו חקלאות אם בעל-הבית עובד שם.
<עמית יפרח: אני רוצה לעשות קצת סדר בסוגיה כדי שנדבר באותה שפה.
<עמית יפרח: במושב בנקודת המוצא היתה אפשרות לבצע פעילות חקלאית בלבד.
<עמית יפרח: אגב, בשונה מקיבוץ שבנקודת המוצא יש אפשרות לעשות גם תעשיה ומסחר, במושב לא היה לאורך שנים אפשרות לבצע פעילות לא חקלאית בנחלה.
<עמית יפרח: הנושא התעורר כתוצאה מהמצוקה שנקלעו אליה המושבים בשנות השמונים, מצוקה כלכלית קשה מאוד שגרמה ליציאה של הרבה מאוד חקלאים ממעגל החקלאות.
<עמית יפרח: בשנת 1994 בפעם הראשונה מדינת ישראל דרך דוח קדמון אפשרה לבעלי נחלות לבצע פעילות לא חקלאית בחלקת המגורים.
<עמית יפרח: זו היתה החלטה 755, החלטה ראשונה בסדרה, והיא אפשרה לבעלי נחלות לבצע פעילות לא חקלאית בחלקת המגורים.
<עמית יפרח: למרות שההחלטה התקבלה, כמו שאמרת הנושא הבירוקרטי, התכנוני לא נפתר.
<עמית יפרח: לאורך שנים יש חוסר הלימה מוחלטת בין זכויות הקניין של בעל הנחלה לבין הזכויות התכנוניות של הגוף שאמון על הנושא של התכנון והנושא הזה יצר בירוקרטיה מאוד קשה.
<עמית יפרח: העלויות הכבדות כתוצאה מהשמאויות והפערים בין השמאות בכפר לעיר יצרה חוסר כדאיות כלכלית קשה מאוד ביכולת של בעלי הנחלה.
עדי קול: היום ה-91% תקף רק במרכז הארץ?
<עמית יפרח: לא, לא.
<קריאה: לא, יש אזורי עדיפות שבהם משלמים פחות.
<קריאות: רק בקייט.
<עמית יפרח: אחרי הרבה מאוד שנים של כאוס מוחלט בסוגיה הזאת של הרבה מאוד עסקים בלתי חוקיים במושבים, חלקם כתוצאה מהבירוקרטיה הקשה, חלקם מחוסר יכולת להסדיר את הפעילות הלא חקלאית, אם זה בשל המיקום, אם זה בשל בעיות תכנוניות כאלה ואחרות, החלה להתגבש החלטה 1101 שדיברו עליה.
<עמית יפרח: החלטה 1101 באה בחבילה אחת עם החלטה 979.
<עמית יפרח: נבחנה בבג"ץ, הנושא הזה היה בדיון בבג"ץ ארבע שנים.
<עמית יפרח: החלטה 1101 באה לפתור שני דברים מרכזיים: האחד הוא הנושא של ההסדרה.
<עמית יפרח: פעם אחת ולתמיד להסדיר או להכניס או להוציא יותר נכון ממעגל המשפטים כמה שיותר חקלאים ולהכניס אותם לתוך הסדר מסודר.
<עמית יפרח: המבצע היה שאפשר להסדיר את החוב לארבע שנים במקום שבע שנים.
<עמית יפרח: זה פעם אחת בנושא של מה שנקרא חוב טוב, הכול טוב, מבצע כזה שאמור לפתור את הבעיה.
<עמית יפרח: הדבר השני זה הנושא של השכרת הפעילות הלא חקלאית לצד שלישי.
<עמית יפרח: אחד הגורמים העיקרים שהפעילות הלא חקלאית אינה מוסדרת היא העובדה שבעלי הנחלות השכירו את הפעילות לצד שלישי.
<עמית יפרח: אגב, מסיבה מאוד פשוטה - שבעל נחלה בגיל 50, 60, 70, לא יכול להפעיל בעצמו פעילות לא חקלאית שמטרתה - - -
עדי קול: זה בית-משפט שלל.
<עמית יפרח: בית-משפט לא שלל את זה באופן מוחלט, אבל הוא אמר שהנושא של הפעילות לא חקלאית תהיה לשימושו העצמי בלבד של בעל הנחלה.
<עמית יפרח: נוצר מצב שהרבה מאוד בעלי נחלות נותרו עם שוקת שבורה, אנשים מבוגרים.
עדי קול: איך בית-המשפט התייחס לסינרגיה בין בג"ץ הקשת המזרחית להחלטה הזאת?
<עמית יפרח: אין קשר.
<עמית יפרח: בג"ץ הקשת דיבר על החלטות שדיברו על שינוי ייעוד, פה מדובר על קרקע למגורים.
<עמית יפרח: לא מדובר בשינוי ייעוד, מדובר בחלקת מגורים שמטרתה להסדיר את המגורים והפעילות הלא חקלאית בתוך חלקת המגורים.
<עמית יפרח: בית-המשפט לא קיבל גם את הטענה שלנו וגם את הטענה של המינהל כי היכולת להשכיר היא כמובן ניתנה על-ידי המינהל בהחלטה 1101 וקבעה שהפעילות הלא חקלאית לא תושכר.
<עמית יפרח: הכשל הזה, כמו שאנחנו רואים אותו, יצר הרבה מאוד בעיות בתוך הנחלות במושבים מכיוון שרוב בעלי הנחלות חצו את גיל 60 והיכולת שלהם להשכיר את הפעילות הלא חקלאית יצרה להם סוג של פנסיה מידתית, מאוזנת, נכונה, שמנעה מהם ליפול על רשויות הסעד או על המשפחה ויכלה לאפשר להם לסיים את החיים בכבוד.
עדי קול: מה קרה מאז ההחלטה?
<עמית יפרח: קודם כל, מאז ההחלטה הנושא הזה של היכולת להסדיר את הפעילות הלא חקלאית ארבע שנים אחורה התאייד מהסיבה הפשוטה שהמינהל החליט שזה מ-2007 ארבע שנים אחורה.
<עמית יפרח: אבל בג"ץ רק ב-2011 בעצם אישר את ההחלטה ואי-אפשר היום להחזיר את הגלגל אחורה והמינהל לא מוכן לתת ארבע שנים מ-2011.
<עמית יפרח: זה בעצם מונע מהרבה מאוד בעלי נחלות לבוא ולהסדיר את הפעילות הלא חקלאית שלהם.
<עמית יפרח: בנושא ההשכרה זה יצר מצב אבסורדי כי, מצד אחד, בית-המשפט קבע שבעל הנחלה ישלם תשלום מלא של 91%.
<עמית יפרח: זאת אומרת, הוא יקנה את הקרקע שלו עצמו שהוא יושב עליה 60 שנה.
<עמית יפרח: הוא ישנה את הייעוד.
<עמית יפרח: לא מעט בעלי נחלות כן שילמו עליה.
עדי קול: אנחנו לא נפתח כאן את נושא החכירה לדורות.
<אמיר רשף: זה קשור.
<עמית יפרח: זה לא קשור.
<עמית יפרח: כפי שאנחנו רואים את הדבר הזה, אדם שיושב על נחלה 60 – 70 שנה משלם ועדיין נדרש לשלם 91% לצורך שינוי הייעוד, אין שום סיבה לייצר עבורו מגבלות קנייניות שפוגעות לו גם בחופש העיסוק, גם ביכולת שלו בעצם כמו שאמרתי לקבל סוג הכנסה מידתית שתהווה עבורו פנסיה שתייצר לו המשך חיים סבירים ונוחים.
עדי קול: בית-המשפט קבע שהאיזון הוא כן מידתי – 91%.
<עמית יפרח: את שאלת מה קרה בעקבות זה.
<עמית יפרח: מה שקרה הוא שפשוט הרבה מאוד בעלי נחלות לא מסדירים את הפעילות הלא חקלאית.
<עמית יפרח: אני חושב שבית-המשפט לא השקיע מספיק מחשבה בעניין הזה של השכירות כי אני חושב שבאמת הנושא הזה גורם לכאוס מוחלט בכל מה שקשור ליכולת של בעל הנחלה להסדיר.
עדי קול: אני רוצה לשאול אותך מספרים ואני אשאל גם את הרשויות.
עדי קול: האם אתה מכיר מתנועת המושבים כמה פר-משקים יש?
<עמית יפרח: בערך 6,000.
עדי קול: 6,000 פעילות של פל"ח.
עדי קול: כמה הוסדרו?
<עמית יפרח: מעט מאוד, אפשר לספור אותם על - - -
עדי קול: קיבלנו מספרים שאומרים על 316 מוסדרים.
<עמית יפרח: מרבית הפעילות הלא מוסדרת היא של קייט כפרי.
<עמית יפרח: מעבר למגבלה של השכירות שהיא מייצרת בעיה קשה מאוד ביכולת של בעלי נחלות באמת לקיים את הפעילות, יש דבר נוסף שגם נגרם בעקבות החלטה 1101, ודיברו על זה פה גם, וזה הנושא של הנחות אזורי עדיפות.
<עמית יפרח: הנחות אזורי עדיפות בכל מה שקשור לפעילות לא חקלאית - עד 1101 היתה אפשרות לקבל הנחות אזורי עדיפות בלי שום קשר לסוג השימוש שהיית מבצע בפל"ח.
<עמית יפרח: פה הפרידו את זה והבחינו בין הפעילות הלא חקלאית שהיא לצורך קייט כפרי לבין הפעילות הלא חקלאית שהיא לצורך אחר.
<עמית יפרח: זה מייצר גם כן מצב אבסורדי ומקפח.
<עמית יפרח: קחי לדוגמה את מושב אביבים שהוא בצפון הרחוק, על קו הגבול.
<עמית יפרח: בעל נחל שרוצה לבצע פעילות לא חקלאית שהיא לא צימרים צריך לשלם על הקרקע 91% כאשר השכן שלו בעיר משלם אפס על אזור תעשייה שכן.
<עמית יפרח: גם פה זה מייצר מגבלה קשה מאוד.
<עמית יפרח: זה גם מייצר אבחנה לא ברורה וגם לא מוצדקת בכל מה שקשור ליכולת של בעל נחלה באזורי עדיפות לאומית להתפרנס מפעילות שהיא לא חקלאית.
<עמית יפרח: הרי בית-המשפט קבע - - -
עדי קול: אבל אנחנו לא בית-משפט.
עדי קול: הזכירו לי פשוט את עבודתי הקודמת.
<עמית יפרח: בזמנו היתה שאלה האם בכלל צריך לאפשר פעילות לא חקלאית או לא צריך.
<עמית יפרח: מרגע שנקבעה הלכה בבית-המשפט שפעילות לא חקלאית מותרת, השאלה עכשיו למה הגבילו את העניין הזה של הנחות אזורי עדיפות.
עדי קול: אני חושבת שהבנו את הנקודה.
עדי קול: האם אתם רוצים להוסיף?
עדי קול: אני חושבת שהנקודות ברורות ואני רוצה לשמוע את המינהל.
<אלעד בצר: נשאלה כאן שאלה לגבי האם שילמו על הנחלות האלה.
<אלעד בצר: זה לב הסכסוך.
עדי קול: בשביל זה שאלתי על בג"ץ הקשת המזרחית כי אני חושבת שהנושא רלוונטי.
<אלעד בצר: אנשים מחזיקים חוזי חכירה שמאפשרים להם להתפרנס.
<אלעד בצר: ההפרדה בנושא של פעילות לא חקלאית כשזה פעילות לא חקלאית היא אבחנה מלאכותית.
<אלעד בצר: אני צריך לפרנסתי אחת משתיים - אם באמת הגבילו אותי ואמרו לי: אתה תצטרך על - - -.
<אלעד בצר: אגב, זה בא להשתמש במבנים קיימים, לאוכלוסייה מבוגרת, בתוך המשקים כשאני מרגיש שם בעל-הבית ואפשר להגיד מה שרוצים.
<אלעד בצר: אני יושב 91 שנה על הקרקע, אני בניתי את הסככה ומרגיש שאני בעל-הבית של המקום.
<אלעד בצר: מסבירים לי שזה לא בדיוק כך.
<אלעד בצר: זה לב העניין.
<אלעד בצר: הנקודה היא מאוד פשוטה.
<אלעד בצר: לא יכולים מצד אחד להגיד לי: אתה תפעיל את המפעלון הקטן שלך באופן עצמאי.
<אלעד בצר: אתה לא יכול להשכיר אותו, זה לא מינוף כלכלי.
<אלעד בצר: אתה לא יכול למכור אותו.
<אלעד בצר: ומצד שני, לשלוח שמאי שיוציא שמאות בשמיים.
<אלעד בצר: בפשטות יכלו לפתור את זה דרך הנקודה שהשמאות תהיה סבירה שאז זה מתאים.
<אלעד בצר: מה שמתבצע כאן - ממשלת ישראל החליטה על מהלך מסוים ואחרי זה ברמת הפקידות עצרו את זה.
<יוסי חיות: אני רוצה שהוא יגיב על דבריי מפני שאני הולך להגיד דברים הרבה יותר בוטים ממה שנאמרו על המינהל.
עדי קול: האם הם ישנו את הבעייתיות המקצועית משפטית?
<יוסי חיות: אני חושב שכן.
<יוסי חיות: קודם כל, קוראים לי יוסי חיות.
<יוסי חיות: להזכיר לכם, אני מעמותת "אדמתי".
<יוסי חיות: קודם כל, אני מסכים, וזה דברי הפתיחה, שלב העניין זה שילמו או לא שילמו.
<יוסי חיות: אני אומר שילמו ובגדול ואחרים אומרים לא שילמו כלום.
<יוסי חיות: קיבלו חינם.
<יוסי חיות: זה גם נורא מעניין.
<יוסי חיות: הם תפסו את כל המקומות הירוקים בארץ הזו.
<יוסי חיות: האם שמתם לב?
<יוסי חיות: כל היישובים תפסו את המקומות הירוקים.
<יוסי חיות: לא הבנתם את הבדיחה שלי.
<יוסי חיות: הם עשו את זה ירוק.
<יוסי חיות: ובכן, בעמותת "אדמתי" יש 150 יישובים, קיבוצים ומושבים, כשהמייחד אותם זה שהם עלו על הקרקע לפני 1948.
<יוסי חיות: מתוך 240 יישובים 150 יישובים חברים בעמותה הזו.
<יוסי חיות: נהלל שמדובר פה וכפר יחזקאל שאני בא ממנו, אנחנו מ-1921.
<יוסי חיות: יש לנו חוזה חכירה.
<יוסי חיות: אני לא אכנס לפרטים, אין צורך.
<יוסי חיות: אנחנו בעלי-הבית, נקודה.
<יוסי חיות: זו נקודת המוצא.
ישראל אייכלר: האם רוב התושבים ביישובים האלה הם מאז 21'?
<יוסי חיות: הם לא חיים, המשפחות ודאי.
<יוסי חיות: עכשיו זה מתחיל להשתנות.
<יוסי חיות: אני נולדתי בכפר מלל, עברתי לכפר יחזקאל.
<יוסי חיות: לא משנה, זה יישובים מהתקופה הזו.
עדי קול: אני מרמות השבים אז אני מכירה.
עדי קול: חיה בנחלה.
<יוסי חיות: אני יודע.
<יוסי חיות: תמיד אומרים לי שיש מבטא יקה כי אני קרוב.
<יוסי חיות: מבחינה קניינית, מבחינה ערכית, כל העניין הוא שאם מתייחסים לזה כזה שאנחנו בעלי-הבית אז זה סיפור אחר לגמרי.
<יוסי חיות: אחר כך יש חוץ מהחוזה שנחתם ב-1930 ו-, ושם כתוב בפירוש שיש פל"ח.
<יוסי חיות: במילים של אז כתוב שמותר לנו לעשות בית-חרושת.
עדי קול: זה ענין פרשני.
עדי קול: אני קראתי את הפרשנות שלך ואנחנו גם הפצנו את החומרים.
עדי קול: זה כבר עניין לבית-משפט ולא לך לפרש.
עדי קול: בית-משפט אמר אחרת.
<יוסי חיות: אני הייתי בבית-משפט, בבג"ץ.
<יוסי חיות: אני, יוסי חיות ורעייתו היו בבית-המשפט ובית-המשפט אמר שאתה לא תוכל לקבל את החוזה שהיה, אבל אתה יכול לקבל את התנאים שהיו ב-1989.
<יוסי חיות: מה יש ב-1989?
<יוסי חיות: חוזה לפי החלטה 416 של מינהל מקרקעי ישראל שלא נחתם אלא עם מושב אחד.
<יוסי חיות: לסיכום, מי שצריך לקבוע מהו העיסוק החקלאי זה לא מינהל מקרקעי ישראל.
<יוסי חיות: אין לו את הכלים לזה, או מה העיסוק בנחלה.
<יוסי חיות: את זה צריכים לקבוע רמות התכנון, הגברת הזו שיושבת מולי.
<יוסי חיות: מה שצריך להיקבע במשרד החקלאות צריך להיקבע במשרד החקלאות.
<יוסי חיות: לא הגברת ממינהל מקרקעי ישראל תחליט אם סוס זה חקלאות או לא, הרי אפשר להשתגע מזה.
<יוסי חיות: היא יושבת ומחליטה שמנז' שילד רוכב עליו זה לא, ומנז' שהסוס מסתובב בו כדי לשמור על בריאותו זה כן.
<יוסי חיות: רגע זה כן ורגע זה לא.
<יוסי חיות: יש את העניין של מי שצריך לקבוע איפה ייבנו מתקני פל"ח זה מוסדות התכנון.
<יוסי חיות: מיסוי?
<יוסי חיות: רוצים כסף?
<יוסי חיות: יש מוסדות מיסוי למכביר.
<יוסי חיות: למה צריך דווקא אותם?
<יוסי חיות: בקיצור, מה שאני אומר הוא שאם מינהל מקרקעי ישראל יצא מהקו הכחול, דייני.
<יוסי חיות: אני לא צריך יותר מזה כלום.
<יוסי חיות: לגבי הבחור שאמר שילמו לא שילמו - זה לא לפה, זה לסמינר ארוך.
<יוסי חיות: אני אשמח להעלות את זה.
עדי קול: בדיוק, הדיון לא לכאן.
<אייל בצר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לא כל יום מגיעים לכנסת.
<אייל בצר: זו ועדה של הציבור, אבל הציפיות שלנו זה שימשיך לוועדות הרלוונטיות אם צריך, כלכלה וכד'.
<אייל בצר: ולמה?
<אייל בצר: אני מדבר על מדיניות, יש פה עניין של מדיניות.
<אייל בצר: המדיניות היתה לעזור לחקלאות, ומדוע?
<אייל בצר: יש מדינות רבות, בייחוד באירופה, שרואות בחקלאות ערך והן מבינות שהחקלאות תורמת לשטחים הפתוחים, לאיכות הסביבה, מזון טרי, ונותנות תגמול.
<אייל בצר: אני לא אומר שתיתנו תגמול לחקלאות.
<אייל בצר: במדינת ישראל, לצערנו, זה לא קורה.
<אייל בצר: אבל הרעיון של הפל"ח הוא שאלו עסקים משלימי חקלאות כי מי שעוסק בחקלאות יודע וגם מי שממשיך בחקלאות, שיש הרבה קשיים בחקלאות.
<אייל בצר: אתה יכול לקום בבוקר וכל הענף שלך מתמוטט.
<אייל בצר: היציבות של הפעילות לא חקלאית נותנת איזושהי רשת ביטחון שהמדינה לא נותנת כמו באירופה לחקלאי לשרוד לאורך תקופה ולהעביר את זה מדור לדור.
<אייל בצר: אנחנו דור שלישי לחקלאים ורוצים שימשיכו גם אחרינו.
<אייל בצר: בלי שנבטיח היום לדור ההמשך איזושהי רשת ביטחון אז לא תהיה חקלאות.
<אייל בצר: שיהיה ברור, זו התפיסה.
<אייל בצר: לכן, מה שקרה פה, בסופו של דבר, הרעיון הזה כשל לא בגלל הרעיון, בגלל הביצוע.
<אייל בצר: התברברנו, חוזרים לנקודת המוצא, הכנסת, וצריך לעשות דיון מחדש.
<אייל בצר: קודם כל, נתחיל במיקום.
<אייל בצר: המיקום - קבעו משום מה שזה יהיה ב-2.5 דונם הראשונים.
<אייל בצר: לא תמיד זה מתאים.
<אייל בצר: צריך היה לתקן.
<אייל בצר: מינהל מקרקעי ישראל מתעקש שזה יהיה רק בשטח הצהוב.
<אייל בצר: זה יכול להתאים לצימר, אבל זה לא יכול להתאים למשהו אחר.
<אייל בצר: לכן, היה צריך להיות צמוד.
<אייל בצר: לא צריך להיות בקצה המגרש, לא בשטחים הפתוחים, אבל יכול להיות צמוד לקו הצהוב.
<אייל בצר: עד שהיה 979 או 1155 זה היה צמוד לצהוב.
<אייל בצר: עכשיו באה החלטה גורפת רק בשטח הצהוב - אבסורד.
<אייל בצר: לגבי המיסוי - זה אבסורד על אבסורד על אבסורד.
<אייל בצר: מה קורה שם?
<אייל בצר: בכל מה שקשור לתכנון אנחנו מתקדמים.
<אייל בצר: באזור הצפון אחרי הרבה שנים שכנענו את מהנדס המחוז אלכס שפול לתמוך והיום יש תוכנית פל"ח שמקלה מאוד על היזם.
<אייל בצר: הוא לא צריך לוועדה המחוזית, בסמכות מקומית, תוך כמה חודשים הוא מקבל את ההיתר.
<אייל בצר: ואז הוא נקלע לבירוקרטיה הבעייתית ביותר.
<אייל בצר: הוא צריך לשלם מאות אלפי שקלים דמי היוון מהוונים, למעט צימרים ששם אנחנו עדיין באזור עדיפות לאומית ונהנה מ-33%, נדמה לי.
עדי קול: בנהלל היה איזה שינוי שרק עכשיו האזור שלכם יצא מזה.
<אייל בצר: כן, זה למגורים ולקייט וזה נגמר עוד חודשיים.
<אייל בצר: ברביעי לאוגוסט זה נגמר.
<אייל בצר: איפה הבעיה?
<אייל בצר: יש פה אבסורדים.
<אייל בצר: יש בחור בנהלל שיש לו סליק בחצר והוא מספר סיפורים בעקבות מאיר שלו.
<אייל בצר: מגיעים אליו אנשים מכל רחבי הארץ לשמוע את סיפורי העלייה השנייה שהוא מספר והוא גם עושה סיור בעמק.
<אייל בצר: הוא רוצה להיות מסודר.
<אייל בצר: רוצים ממנו 500,000 שקל על הסליק הזה שנבנה מימי הבריטים.
<אייל בצר: הוא הולך לסגור את זה.
ישראל אייכלר: איך קוראים למס הזה?
ישראל אייכלר: איך זה נקרא?
<אייל בצר: דמי חכירה מהוונים.
<אייל בצר: מה אומר המינהל?
<אייל בצר: עד עכשיו זה היה חקלאי?
<אייל בצר: עכשיו זה לא חקלאי?
<אייל בצר: אתה עושה שינוי בקרקע.
<אייל בצר: אתה משנה מחקלאי לתעסוקה.
<אייל בצר: הוא שולח לך שמאי, חצי מיליון שקל וגמרנו את העסק.
<אמיר רשף: זה למועצה.
<קריאות: לא, למינהל.
<אייל בצר: טעיתי, דמי חכירה מהוונים למינהל.
<אייל בצר: גם אותך מקפחים בעניין ואסביר לך תיכף איך אתה כרשות המיסים מקופח מול המינהל.
<אייל בצר: באתי לעזור לך היום.
<קריאות: הוא האוצר.
<אייל בצר: הנושא הבא הוא המערכות הסולאריות.
<אייל בצר: מדינת ישראל היתה צריכה תוךX שנים להגיע ל-20% אנרגיה חלופית.
<אייל בצר: היא אמרה למושבים ולעוד גורמים: שימו על הגגות מערכות סולאריות.
<אייל בצר: היא לא הכניסה את המינהל, לא הכניסה היטלים, וזה הסתדר צ'יק צ'אק.
<אייל בצר: כל אחד שם קרוב למיליון לשקל אבל הוא ידע שזה יוחזר לו וזה לא הכניס אותו להוצאות מטורפות.
<אייל בצר: איפה האבסורד פה?
<אייל בצר: הגבייה הוא הניסיון לגבות כ-500,000, 600,000, 700,000 שקל דמי היוון, יוצא ש-90% מהעסקים בכלל לא ימומשו.
<אייל בצר: 10% או 15% הולכים לממש.
<אייל בצר: רשות המיסים, תקשיב טוב.
<אייל בצר: נניח שאני הולך לממש, בשבילי זה השקעה.
<אייל בצר: עשר שנים אני לא משלם מיסים, למה?
<אייל בצר: כי זו השקעה.
<אייל בצר: מה קרה פה?
<אייל בצר: מינהל מקרקעי ישראל לקח 500,000 שקל, אתה לא תראה עכשיו עשר שנים כרשות המיסים כסף כי זו השקעה מוכרת.
<אייל בצר: מה זה השקעה?
<אייל בצר: זו הוצאה נדחית וכולם הפסידו.
<אמיר רשף: מינהל מקרקעי ישראל זה גוף של המדינה, בוא לא נתבלבל.
<אייל בצר: אבל אם לא היו לוקחים כסף אז לא 15% אלא 100% או 90% היו מקיימים עסקים ומביאים עובדים, משלמים משכורות, משלמים מס הכנסה, משלמים לך מיסים בתור פעילות עסקית.
<אייל בצר: שר הכלכלה מר בנט לפני חודשיים דיבר על העסקים הקטנים ותקף את הבירוקרטיה בעסקים הקטנים.
<אייל בצר: זה בדיוק עסקים קטנים שחוברים להון אנושי ולמשאבים.
<אייל בצר: תנו להם לחיות יחד.
עדי קול: נאומים זה לא הוועדה שלנו, נאומים זה ועדות אחרות.
עדי קול: ועדת הכלכלה זה נאומים לתקשורת.
עדי קול: פה אנחנו רוצים לפתור את הבעיות.
<שלומית אבינוח: אנחנו יכולים גם לקבל החלטות.
<אייל בצר: כן?
<אייל בצר: פה אפשר לקבל החלטות מעשיות?
עדי קול: אנחנו יכולים לעשות הכול, אנחנו רק לא רוצים נאומים לתקשורת.
עדי קול: מתוך הדברים שקראתי ושמעתי, ואני מכירה קצת, אני לא רוצה להיכנס לדיון האם חכירה לדורות היא בעלות או לא בעלות.
עדי קול: למרות היותי מושבניקית במקרה הזה אני לא מסכימה אתכם.
<עמית יפרח: אנחנו לא רוצים בעלות.
עדי קול: אתה אמרת: אני הבעלים.
<יוסי חיות: אני הבעלים, אני מסתפק בחכירה למאתיים שנה.
עדי קול: לא ניכנס לזה.
עדי קול: אני שמה על השולחן, אנחנו חלוקים בנושא הזה.
עדי קול: אני רואה כמה בעיות שעלו מהדברים ואם תרצה להוסיף אני אשמח.
עדי קול: התחלנו מהנושא שאני קוראת לו באופן כללי התכנון, נושא המיקום, גם הצבע הצהוב, ואחר כך ההגדרה של הגודל 2.5, 500 - המיקום.
עדי קול: מה ההגדרה של פל"ח?
עדי קול: מי מחליט?
עדי קול: איך הוא מחליט?
עדי קול: למה: תהליך האישור - אני מבינה שגם הוא ארוך, בירוקרטי ומסובך, מוציא גופים שלמים מחוץ לאפשרות בכלל להיכנס.
עדי קול: אחר כך נושא העלות, המיסוי, ה-91% כשמאוד מעניין אותי לדעת איך נקבע הסכום הזה, וגם למה החלטת שבקייט כן עושים את האבחנה בין אזורי עדיפות ולא.
עדי קול: ושוב, מי מגדיר את אזורי העדיפות הלאומית?
עדי קול: הנושא הנוסף הוא אומנם הוכרע בבג"ץ.
עדי קול: הנושא של השכרה לאדם נוסף הוכרע בבג"ץ, עדיין אפשר להסדיר בחקיקה.
עדי קול: האם יש לכם איזשהו תהליך?
עדי קול: כמו כן, נושא החובות, ארבע שנים אחורה.
ישראל אייכלר: קודם כל, אני מאוד אוהב נושא שאין לי בו דעה נחרצת.
ישראל אייכלר: אני באמת בא לפה על מנת לשמוע וללמוד את הנושא.
ישראל אייכלר: היופי והחשיבות של הוועדה לפניות הציבור שזכיתי להיות בה חבר וגם יושב-ראש הוא שהיא עוסקת בבעיות הבירוקרטיות באמת שיורדות לחייו של האזרח הקטן ולא בפילוסופיות גדולות כמו שאמרה היושבת-ראש בוועדת הכלכלה שגם שם ישבתי אתמול.
ישראל אייכלר: אבל שם באמת מדברים מאקרו ופה מדברים במיקרו.
ישראל אייכלר: יש לי פה כמה שאלות יסוד.
ישראל אייכלר: אני רואה פה, למשל, שהוחלט שתעסוקה לא חקלאית תיעשה רק על-ידי המתיישב ו/או קרוב משפחתו, ולא ישכיר חלילה לגורם שלישי או לא יקים שותפות במבנה.
ישראל אייכלר: אני שואל שאלה יסודית ובסיסית, למה?
ישראל אייכלר: אני יודע את התשובה שלא שילמו.
<עמית יפרח: לא, אבל פה משלמים.
ישראל אייכלר: אני יושב בעיר ויש לי נחלה שקניתי ואני משכיר את זה לתעשייה או למסחר.
ישראל אייכלר: יש הרבה נחלות שעליהן השתלטו אנשים במשך הרבה שנים.
ישראל אייכלר: השאלה הבסיסית השנייה, עושים הרי טלאי על טלאי.
ישראל אייכלר: בגלל שזה צריך להיות חקלאות אז הסוס שמוביל ילד לזה אז הוא כן חקלאי, אבל אם הוא טרקטור - אולי טרקטור כבר כן חקלאי.
<קריאה: רכיבה טיפולית זה לא חקלאות.
ישראל אייכלר: אם אנחנו רוצים שאנשים יוכלו להתפרנס בפריפריה, והרי אנחנו יודעים שיש בעולם יישובים קהילתיים ופיזור האוכלוסייה זה אינטרס לאומי, למה באמת לא לאפשר לאנשים להתעסק בכל מיני דברים?
ישראל אייכלר: אם זה מזיק לחקלאות אז אני מבין.
ישראל אייכלר: אבל במה זה מזיק לחקלאות?
ישראל אייכלר: אנחנו יודעים הרי כמה החקלאות הולכת ומצטמצמת.
ישראל אייכלר: שמעתי שבאירופה כל החקלאות שם זה 6%, נדמה לי, ובארץ זה 25%, כך אמרו לי פעם.
<יואב מזי"א: פחות מ-3% באירופה.
ישראל אייכלר: באירופה פחות מ-3%.
ישראל אייכלר: אבל במדינה שיש בה פרות הולנדיות מדובר ב-6%.
ישראל אייכלר: כשבדקתי דובר אז על 25% פה.
<קריאה: חקלאים - 2%.
ישראל אייכלר: הציבור שעוסק בחקלאות הוא 25% מהתעשייה שהיתה כאשר אני בדקתי.
עדי קול: המספרים פחות חשובים.
ישראל אייכלר: אני עוזב את המספרים כי אם הייתי צריך את המספרים הייתי צריך לזכור את מספרי ההחלטות שאמרתם.
ישראל אייכלר: עוד מעט אצטרך מחשב לכל ההחלטות האלה.
ישראל אייכלר: השאלה הבסיסית היא למה לא לאפשר לאנשים האלה להתפרנס ממה שהם רוצים להתפרנס על-פי חוק יסוד: חופש העיסוק, ולקחת מהם מיסים שלוקחים אצל כל אזרח בשביל להתפרנס?
ישראל אייכלר: זו אולי שאלת תם אמיתית כי אין לי אינטרס פה ואין לי דעה פה בעד ונגד.
ישראל אייכלר: יש שאלה האם אדם שחי משנת 1921 - אגב, אני הרבה יותר צעיר פה כי מצד אימא שלי, סבתא שלי הגיעה רק בשנת 24'.
ישראל אייכלר: מצד אבא שלי הם הגיעו הרבה לפני, כך שאני כן מבין את הדבר הזה.
ישראל אייכלר: השאלה השנייה היא עניין השמאות.
ישראל אייכלר: השמאות זה אחד הדברים הנוראים ביותר במדינה בכל המגזרים ולא רק במגזר החקלאי.
ישראל אייכלר: מה ייקר את מחיר הדירות ב-80% בשנים האחרונות?
ישראל אייכלר: פעם כאשר מינהל מקרקעי ישראל הוציא מכרז אז הוא קבע מחירים.
ישראל אייכלר: היו מחירונים לאזורים חקלאים ולמקומות אחרים.
ישראל אייכלר: היו קריטריונים כשישבו פקידים מומחים וקבעו.
ישראל אייכלר: היום לקחו שמאות.
ישראל אייכלר: מה השמאי עושה?
ישראל אייכלר: אני לא אומר שהוא עושה כך.
ישראל אייכלר: השמאי צריך רק לצלצל לשלושה מתווכים, ספסרי נדל"ן, ופתאום הוא אומר: סליחה, אתה חושב שאתה גר במקום שהנחלה המרוחקת שלך שווה כך וכך?
ישראל אייכלר: היא שווה מיליונים כי יש מיליונר שמוכן לתת על זה.
ישראל אייכלר: כך גרמו לייקור הדירות וזו הבעיה של הזוגות הצעירים, גברתי היושבת-ראש, ובארץ כולה, וזו הבעיה של השמאות.
ישראל אייכלר: אולי אנחנו צריכים לבטל את נושא השמאות.
ישראל אייכלר: הוא סיפר על מישהו שמצא שם סליק ורוצים ממנו 500,000 שקל.
ישראל אייכלר: אני חייב לספר סיפור קצר על אלכסנדר מוקדון.
ישראל אייכלר: פעם הוא שמע שיש איזשהו מלך שהוא שופט ושהמשפטים שלו הם משפטי צדק.
ישראל אייכלר: הוא בא לשם והוא אומר לו שהוא רוצה לשבת לידו בבית-המשפט.
ישראל אייכלר: הגיעו שני אנשים: ראובן ושמעון.
ישראל אייכלר: ראובן קנה אדמה משמעון והוא מצא אוצר בתוך האדמה.
ישראל אייכלר: ראובן אומר שהאוצר הוא לא שלו ושהוא רק קנה אדמה ושהוא רוצה להחזיר לשמעון את זה.
ישראל אייכלר: שמעון אומר: סליחה.
ישראל אייכלר: אני מכרתי לך את השדה בסכום שקבעתי.
ישראל אייכלר: אם מצאת אוצר אז הוא שלך ולא שלי.
ישראל אייכלר: הם באו למלך למשפט.
ישראל אייכלר: אמר אלכסנדר מוקדון שכזאת תביעה הוא מעולם לא שמע כי בדרך כלל היה צריך להיות הפוך.
ישראל אייכלר: ההוא היה אומר שלי וההוא היה אומר שלי, אבל פה כל אחד אומר שזה שייך לשני.
ישראל אייכלר: אמר המלך: יש לי עצה.
ישראל אייכלר: יש לך בת, יש לך בן.
ישראל אייכלר: תשדכו ביניכם והאוצר יעבור לנכד.
ישראל אייכלר: אמר אלכסנדר מוקדון: את זה אני כבר לא מבין בכלל.
ישראל אייכלר: אתה מלך?
ישראל אייכלר: שופט?
ישראל אייכלר: שדכן?
ישראל אייכלר: מה אתה בכלל?
ישראל אייכלר: אמר השופט לאלכסנדר: מה אתם עושים?
ישראל אייכלר: אמר לו: מה זאת אומרת?