GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גלית רייכמן-מימון: להחריג את הנושא, כמו שיש בתחום של הפיגור.
גלית רייכמן-מימון: בתחום של הפיגור, הבסיס הוא גם 1,600 שקל, בדיוק כמו בתחום של האוטיזם, אבל שם יש אפשרות להחרגה.
גלית רייכמן-מימון: גם כאן, ככל הנראה, אנחנו נמליץ להחריג.
גלית רייכמן-מימון: אנחנו מעריכים שזה ייתן מענה למרבית ההסעות.
גלית רייכמן-מימון: לגבי הסוגיה השנייה, סוגיית הקבלות.
גלית רייכמן-מימון: מבחינתנו זו סוגיה יותר בעייתית.
גלית רייכמן-מימון: נכון שאתם אומרים "כולנו ישרים", "כולנו מסיעים", "אתם יכולים לראות שהילד הגיע, ועל פי זה לתגמל את ההורים או לתת להם החזר" – אבל צריך לזכור שבמקום שבו אנחנו נמצאים לכל דבר כזה יש השלכות רוחב.
גלית רייכמן-מימון: אישור שנותנים לנישה מאוד צרה, בסופו של דבר מתרחב, ויש לו השפעות רוחב על תקציבי המשרד.
דליה איציק: תעשו את זה זמני.
דליה איציק: עד שתקבעו מנגנון.
גלית רייכמן-מימון: הסיפור של הקבלות הוא סיפור שהוא מאוד בעייתי מבחינת המשרד.
גלית רייכמן-מימון: כשאנחנו מחזירים הוצאות – ומדובר פה על החזר הוצאות על הסעה – הדבר חייב להיות מגובה באסמכתאות, בקבלות ובחשבוניות מס.
גלית רייכמן-מימון: אלה ההנחיות שאנחנו מקבלים מהחשב הכללי.
גלית רייכמן-מימון: כל הרעיון של תקצוב והסעות הוא בעצם לשחרר את ההורים מכל ההסעות האלה, ושכן יהיה איזשהו ספק של שירותים שייתן את השירותים האלה.
דליה איציק: אנחנו בעד, אבל בינתיים כמה שנים אנחנו נתקעים?
גלית רייכמן-מימון: להערכתנו, ברגע שאנחנו נייצר מנגנון שכן יאפשר החרגה של הסכומים, אז אני מניחה שיהיה פתרון למרבית ההסעות וההורים לא יצטרכו ל- - -
דליה איציק: אי לא מבינה.
דליה איציק: אנחנו יושבים פה שנה.
דליה איציק: כבר שנים ההורים מסיעים.
דליה איציק: אז על מה את מדברת?
דליה איציק: אתם כל הזמן דואגים שיגנבו כסף, אבל איפה ההתייחסות לזה שגונבים אותנו?
דליה איציק: אני לא מבינה את זה.
דליה איציק: שבחשב הכללי ידאגו לזה.
דליה איציק: יש קריטריונים.
דליה איציק: אני לא מבינה, בגלל שיש איזה שני גנבים במדינה אז זה בסדר לגנוב אותנו?
גלית רייכמן-מימון: מכיוון שמדובר בכספי ציבור ובמשרד שמחזיר הוצאות, אנחנו חייבים לקבל אסמכתאות על - - -
דליה איציק: אבל יש לכם הרבה דרכים.
דליה איציק: אני לא מבינה, זה רק כיסוי תחת?
גלית רייכמן-מימון: זה לא עניין של כיסוי תחת, זה עניין של לוודא שהכסף - - -
דליה איציק: אבל יש דרכים לוודא.
דליה איציק: יש דרכים לוודא, זו לא הדרך היחידה.
אהרון אינדיך: בסעיף השכר שלך מופיע הוצאות נסיעה?
אהרון אינדיך: אין כזה דבר שלא תהיי מתוקצבת בהוצאות נסיעה.
אהרון אינדיך: לפי מה?
אהרון אינדיך: לפי כרטיסייה, לפי מרחק נסיעה, לפי זמן.
אהרון אינדיך: הרי כל אחד שעובד בבית הזה, שנמצא במדינה, שעובד במקום מסודר, מתוקצב בהוצאות נסיעה.
אורי מקלב: בן אדם שיש לו ילד מעל גיל 21 והוא נמצא באותה קבוצה של אוטיסטים, אחרי שתיתנו לו את ה-1,600 שקל על סמך הצהרה שלו שהוא מסיע את הילד ועל סמך גיבוי מאותו מרכז יום שהוא נמצא – מה החשש שלכם?
אורי מקלב: איפה אתם רואים את הבעיה?
אפרים חוג'ה: אדוני חבר הכנסת, אין מנגנון של סבסוד האדם.
אפרים חוג'ה: אין, זה תהליך חשבוני.
אפרים חוג'ה: זה סבסוד.
אורי מקלב: זה לא צריך להיות סבסוד.
אפרים חוג'ה: זה תמיכה לאדם, ואין מנגנון כזה.
אורי מקלב: לא, זו השתתפות בהוצאות.
אורי מקלב: תשלום על הוצאות נסיעה.
אורי מקלב: יש לזה כמה דרכים.
אורי מקלב: אחת הדרכים הסטנדרטיות זה על ידי קבלות.
אורי מקלב: לא הקבלות מביאות את היושר.
אורי מקלב: תאמין לי שאתם גורמים לאנשים להיות עבריינים.
אורי מקלב: אנשים מתגברים על זה בדרך שאתם לא מרוויחים שום דבר, אלא אתם רק גורמים להפסד ויוצרים עוד אווירה עבריינית פה בארץ.
אורי מקלב: תאמין לי, אנשים משיגים קבלות.
אורי מקלב: אם למשל אני אבדוק הרבה תלושים של אנשים שיושבים בחשבות השכר במשרד האוצר ומקבלים השתתפות בהוצאות רכב, ואני אראה אם באמת הם נוסעים את מספר הקילומטרים.
אורי מקלב: או שיש לו רכב בליסינג מהמשרד ואשתו נוסעת בזה.
אורי מקלב: .. האם גם שם אתם בודקים בציציות עד כדי כך?
אורי מקלב: צריך להבין שיש מקרים רגילים, למשל אדם שיש לו הוצאות רפואיות.
אורי מקלב: במקרים אלה הסטנדרט הוא שמקבלים קבלה.
אורי מקלב: אבל כאן מדובר שהסטנדרט הוא לא קבלות.
אורי מקלב: אם זה היה מכסה את ההוצאות האלה... נניח שה-1,600 אלה היו מאפשרים לקחת חברה.
אורי מקלב: בהרבה מקרים העלות האמתית יכולה להיות פי שלושה.
אורי מקלב: אני יודע מה העלות של הסעה של ילד בחינוך מיוחד בתוך עיר.
אורי מקלב: זה לא רק אחד, זה כמה ילדים שנוסעים.
קריאה: וגם מלווה.
אורי מקלב: זו עלות הרבה-הרבה יותר גבוהה.
אורי מקלב: עולם הדימויים שלנו, חברי היושב-ראש, זה השלטון המקומי.
אורי מקלב: אנחנו הגענו משם.
אורי מקלב: הפעילות הציבורית שלנו התחילה שם.
אורי מקלב: אני הייתי 15 שנה חבר מועצת עיריית ירושלים.
אורי מקלב: בחינוך מיוחד, העירייה מבצעת את ההסעות.
אורי מקלב: יש לא מעט מקרים שההורים ביקשו לבצע לבד את ההסעות, שהם בסך הכול לטובת הילד ולטובת המערכת.
אורי מקלב: זה היה בתהליך מאוד פשוט: ועדת כספים של העירייה - - -
דוד אזולאי: הזכרתי את זה קודם.
דוד אזולאי: אמרתי שילכו ללמוד מהשלטון המקומי.
אורי מקלב: היה מגיע סעיף כזה לוועדת כספים.
אורי מקלב: כמה אנחנו היינו מגישים סעיפים כאלה של ועדת כספים - - -
דוד אזולאי: זה רק אומר שהדברים הם מפורסמים וידועים.
אורי מקלב: אין כמעט ועדת כספים שלא הייתה מגיעה אליה בקשה להשתתפות בתשלום של הורה עבור הסעה.
אורי מקלב: במקום לשלם לחברה, משלמים לאבא.
אורי מקלב: ועדת כספים אישרה את זה.
אורי מקלב: אם אתם לא רוצים על ידי זה שהמעון מאשר את זה, אז תשימו לכם ועדה קטנה.
אורי מקלב: מותר לצאת מהקיבעון.
אורי מקלב: מותר לצאת מהקיבעון עבור הילדים, עבור המשפחות האלה שאנחנו הורסים, שאנחנו לא נותנים להן לעבוד.
אורי מקלב: אנחנו מחויבים לתת להם את האפשרות המינימלית.
אורי מקלב: הרי הם עושים משהו ערכי מאוד בזה שהם מחזיקים את הילד בית ולא זורקים אותו לאיזה מוסד.
אורי מקלב: החלק הזה, מעון היום, זו האפשרות היחידה שלהם לתפקד מעבר לשאר השעות שבהן הם תלויים רק בו.
אורי מקלב: אז יש ועדה במשרד שיושבת על כמה תיקים, שרואה שאדם גר פה והמעון שלו נמצא שם, ושיש אישור מהמעון שהוא לומד שם והבן אדם מצהיר שהוא מסיע אותו – אז שיקבל תשלום של 1,600 שקל.
מרק סברדלוב: שמי מרק סברדלוב, ואני אבא של מיכאל סברדלוב, שהוא אוטיסט.
מרק סברדלוב: אני רוצה להגיד שאנחנו כבר כמה ישיבות מדברים על כך שאסור בלי קבלה, אבל עם קבלה אין בעיה והכול בסדר גמור.
מרק סברדלוב: אני רוצה לציין שקבלה זה רק חתיכת נייר, והמחיר שלה הוא כמה אגורות, לא יותר מזה.
מרק סברדלוב: דבר שני, אני הגשתי קבלות לעיריית נשר – אני מנשר – עבור מלווה אלו"ט.
מרק סברדלוב: 700 שקל כל קבלה עבור נובמבר ודצמבר שנת 2011.
מרק סברדלוב: עד עכשיו אני לא קיבלתי כסף.
מרק סברדלוב: עבור ינואר גם לא קיבלתי כסף.
מרק סברדלוב: אני כתבתי שלושה מכתבים למשרד הרווחה, שניים לגברת לילי אבירי, ולא קיבלתי תשובה עד עכשיו.
דוד אזולאי: לפני כמה זמן שלחת?
מרק סברדלוב: את המכתב הראשון אני שלחתי בפקס ב-5 למרץ, את המכתב השני אני שלחתי במייל ב-28 במאי.
מרק סברדלוב: זה מספיק זמן לענות.
דוד אזולאי: לא קיבלת תשובה?
מרק סברדלוב: לא קיבלתי תשובה.
מרק סברדלוב: במכתב האחרון אני כתבתי שהגשתי למחלקת הרווחה קבלות של מונית עבור ינואר, והם אמרו שאני איחרתי ביותר משלושה חודשים ובגלל זה הם לא יכולים לקבל אותן.
מרק סברדלוב: ביקשתי מגברת לילי אבירי לאשר להם את קבלת הקבלות האלה.
מרק סברדלוב: כתבתי ששירות המסים של משרד האוצר מקבל קבלות בחצי שנה איחור.
מרק סברדלוב: אני דיברתי עם מנהלת מחלקת הרווחה של עיריית נשר, גברת דליה הכט.
מרק סברדלוב: אמרתי לה שלא היא משלמת לי כסף אלא מדינת ישראל.
מרק סברדלוב: היא אמרה לי ב"צניעות": אני מדינת ישראל; ונשר הפסיקו לשלם לי החזר כספי עבור הסעה.
מרק סברדלוב: בפברואר 2011 בחיפה, מדינת ישראל אחרת הפסיקה לשלם כסף מסוף שנת 2011; ובמדינות אחרות, אולי באילת או בתל-אביב, אני חושב שמשלמים עד עכשיו, למרות שאומרים שאסור לחלוטין לעשות את זה.
מרק סברדלוב: אנחנו פה יכולים לדבר מה שאנחנו רוצים ולהחליט מה שאנחנו רוצים, אבל אם במקומות וביישובים שאנחנו גרים בהם מחליטים אחרת – אנחנו פשוט מבזבזים זמן סתם.
מרק סברדלוב: זה מה שאני יכול להגיד.
אורי מקלב: במקורות כתוב "קל כנשר", אבל אני רואה שלא קל בנשר.
מרק סברדלוב: אני בינתיים לא רואה אף אחד שיכול להגיד להם שיש חוק ויש כללים ושיעשו ככה.
דוד אזולאי: אני מבקש ממך להעביר את המכתבים האלה באופן אישי.
לילי אבירי: אני לא ראיתי את זה.
לילי אבירי: לא קראתי את זה.
מרק סברדלוב: אני אמסור את זה.
אורי מקלב: תן ישר ללילי, היא יושבת פה מולך.
מרק סברדלוב: אני רוצה להגיד עוד משהו.
מרק סברדלוב: עכשיו, הודות למאמצים של משרד הרווחה, אנחנו התחלנו להעביר את הילד שלנו לקריית אתא במונית.
מרק סברדלוב: ויש לנו ניסיון לא טוב.
מרק סברדלוב: למה לא טוב?
מרק סברדלוב: לא בגלל כסף, זה לא קשור לכסף בכלל, אלא כי נהג המונית אומר לי שהוא מפריע לו לנהוג.
מרק סברדלוב: אז הוא הרים לי מחיר מ-60 שקל ל-80.
מרק סברדלוב: הוא צודק, אבל כל יום, אולי עכשיו אולי מחר, הוא יכול להתקשר ולהגיד שהוא לא רוצה לקחת אותו.
מרק סברדלוב: והוא יהיה צודק במאה אחוז, כי אם משהו יקרה אני לא אגיד לו תודה רבה.
מרק סברדלוב: עכשיו אני אומר תודה רבה, אבל אם משהו יקרה אני לא אגיד.
מרק סברדלוב: אפשר לפתור את הבעיה לגמרי.
אורי מקלב: אם זה 80 שקל חמש פעמים בשבוע, זה יוצא 3,200 שקל בחודש.
מרק סברדלוב: אני לקחתי הצעת מחיר למלווה.
מרק סברדלוב: המחיר של ביטוח לאומי, אמרו לי, הוא 42 שקל ושבע אגורות לשעה.
מרק סברדלוב: כלומר, לקחת מונית ומלווה יעלה לי 7,000 שקל לחודש.
מרק סברדלוב: אני יכול לעשות את זה?
מרק סברדלוב: אני עולה חדש, אני מקבל רק מינימום.
מרק סברדלוב: מחלקת הרווחה לוקחת ממני תלושי משכורת כל שנה, שלי ושל אשתי.
מרק סברדלוב: אנחנו - - -
דוד אזולאי: תעביר את כל הניירת לגברת, וכשאתם משיבים לו תשיבו גם לנו.
לילי אבירי: זה לא הגיע אליי.
שלומית אבינח: איך זה היה צריך להגיע?
שלומית אבינח: יש לכם איזו כתובת?
לילי אבירי: לא הגיע.
לילי אבירי: אם היה מגיע, הייתי עונה.
לילי אבירי: אני בדרך כלל עונה על מיילים.
לילי אבירי: אני יכולה להגיד לא, אבל אני עונה.
דוד אזולאי: הדובר הבא בבקשה.
זיו מגור: אני עורך דין זיו מגור, מנהל אגף לקידום זכויות באלו"ט.
זיו מגור: ישבנו פה ב-31 לינואר, הישיבה האחרונה, וגם בה דיברנו על אותם דברים בעצם.
זיו מגור: עלה הנושא של הוראות תע"ס שמשרד הרווחה כתב, בנושא הוצאות נסיעה וליווי.
זיו מגור: נכתב שהוצאות הנסיעה של כל הורה עבור הילד שלו יהיו בגובה של עלות של חופשי חודשי.
זיו מגור: זה הכול.
זיו מגור: בעצם זה בא לפתור שני דברים: אחד - - -
קריאות: לא, וההשתתפות.
זיו מגור: ההשתתפות.
לילי אבירי: למי שזכאי, לא כולם זכאים.
זיו מגור: מה ההורה צריך לשלם?
זיו מגור: מה הגובה שהוא צריך לשלם?
לילי אבירי: ההורה צריך לשלם רק את זה, אלא אם כן הוא מקבל ניידות.
זיו מגור: אבל היום בעצם ההורים נאלצים לשלם את אלפי השקלים של ההשלמה.
זיו מגור: המסקנות של הוועדה היו אמורות להיות עד סוף אפריל, ועכשיו הן בעצם עד סוף החודש הזה.
זיו מגור: בשביל אותם הורים, לא רק אלה שיושבים פה אלא גם אלה שלא מצליחים להגיע ולשבת פה, אני רוצה לדעת לגבי שתי הבעיות: שאלה ראשונה, האם תהיה להם הסעה מתחת לבית שתיקח אותם הלוך-חזור, כפי שקורה בחינוך?
זיו מגור: והאם גובה המקסימום שאותו הם ישלמו יהיה באמת הגובה כפי שכתוב בהוראות התע"ס, בדומה למה שקורה בפיגור?
זיו מגור: שאלה שנייה - - -
קריאה: בפיגור יש עוד הרבה עבודה לעשות.
זיו מגור: אבל צריך להתחיל איפשהו.
זיו מגור: לא יכול להיות שמנובמבר שנה שעברה לא מגבירים את זה ולא עושים את זה; ובחינוך פתאום עברנו משרד וזה מתבטל, ו - - - להורים האלה לשלם אלפי שקלים על עצם הזכות הזאת.
זיו מגור: היינו פה בדיון בינואר, ושום דבר לא קרה.
זיו מגור: אני רוצה לדעת כמה זמן מרגע שהם יגישו את המסקנות בסוף יולי – הרי זה לא קשור ל-1 בספטמבר, כי אלה אנשים שיצאו כבר ממסגרת החינוך –אפשר בפועל להודיע להורים שזה חל עליהם?
דוד אזולאי: הצענו הצעה יותר פשוטה: שייתנו לפחות אישור זמני לחצי שנה, עד שיגמרו את כל הסיכומים שלהם וכל המסקנות שלהם.
דוד אזולאי: שייתנו את החצי שנה הזאת בתור פתרון זמני.
דוד אזולאי: הרי אני שומע את הדברים, לצערי הרב.
דוד אזולאי: הדוברת הבאה בבקשה.
שרית רחמים: שמי שרית רחמים, מעיריית ירושלים.
שרית רחמים: אני רוצה לחבר את הנושא של האוכלוסייה של חבר'ה עם אוטיזם גם לגבי אוכלוסיות אחרות, ולמסמך שפיני קודם הזכיר.
שרית רחמים: ברשויות המקומיות אנחנו קיבלנו את האחריות על הפעלת הסעות.
שרית רחמים: זה התחיל עוד מהנושא של הסעת פעוטות.
שרית רחמים: הסעת פעוטות למעונות יום שיקומי מתוקף חוק, עברו לרשויות המקומיות.
שרית רחמים: ההסעות עברו להפעלה של הרשות המקומית בלי שהרשות המקומית קיבלה שום התייחסות לנושא של התקינה והטיפול בנושא של ההסעות.
שרית רחמים: כרשות מקומית, כמי שרואה את כל הקושי בהפעלה של מערך הסעות, האידיאלי בוודאי היה שהרשויות המקומיות יצטרכו לקחת את האחריות על הפעלה של הסעות גם לפעוטות למעונות, שאנחנו מסיעים כיום, גם על הסעה של בוגרים עם פיגור, שאנחנו מסיעים היום, אבל להם להוסיף גם את ההסעות של אוטיסטים בוגרים למסגרות תעסוקה.
שרית רחמים: דרך אגב, בעניין הסעות של נכים על כיסאות גלגלים למקומות תעסוקה מוגנים, גם הם מקבלים סכומים אבסורדיים, אפילו יותר.
שרית רחמים: הם מקבלים סכום של 500 ו-600 שקלים מסעיף הסעות נכים, וגם הם מקבלים את זה בצורה של קבלות.
שרית רחמים: זאת אומרת, גם להם אין הסעה מרוכזת ולא החזר מלא של ההסעות.
שרית רחמים: זאת אומרת שהבעיה הזאת היא לא בעיה נקודתית רק של חבר'ה עם אוטיזם, אלא זו בעיה גם של חבר'ה עם נכויות אחרות.
שרית רחמים: אבל ברגע שמשרד הרווחה צריך להעביר את האחריות הזו לרשויות המקומיות, כפי שדובר במסמך, צריך שהרשויות באמת יגובו בהחזר של מלוא ההסעות כפי שיעלו להן, וצריך שיגובו בכוח אדם שיוכל לתת את השירות הזה בצורה מקצועית.
שרית רחמים: אנחנו היום מעסיקים כוח אדם בהרבה יותר ממשרה מלאה, מתקציב נטו של העירייה, רק כדי לטפל בפניות של הורים, ורק לגבי פעוטות ובוגרים עם פיגור, בלי אוטיסטים ובלי נכויות קשות, שלצערנו כל חודש צריכים לבוא ולהגיש קבלות כדי לקבל החזר.
שרית רחמים: זה כן עניין של כסף.
דוד אזולאי: קיים אצלכם מנגנון של - -
שלומית אבינח: - - מתן החזר תמורת קבלות?
שרית רחמים: החזר תמורת קבלות.
שרית רחמים: תמורת קבלות שאמורות להיות ממסיע אנחנו נותנים את ההחזר.
שרית רחמים: אני שוב אומרת שזה לא פתרון אידיאלי, כי זה לא מספיק: אנחנו רואים משפחות שמקבלות 1,000 שקלים וזה לא מספיק.
שרית רחמים: האידיאלי הוא שהרשויות יפעילו את זה, אבל צריך לאפשר לרשויות להפעיל את זה בצורה טובה ומקצועית.
דוד אזולאי: תודה רבה, גברתי.
דוד אזולאי: בבקשה .
מירי בן זיקרי: שמי מירי, אני מנהלת מחלקת שיקום באגף הרווחה בעיריית באר-שבע.
מירי בן זיקרי: יש היבט מאוד מהותי, והוא בעייתי: כל עוד הילד נמצא בגיל חינוך – דהיינו מגיל 3 עד 21 – מדינת ישראל ומחלקת החינוך, על כל המנגנון, מחויבים הן להסיע והן ללוות, על כל מה שמתבקש.
מירי בן זיקרי: ברגע שהילד עבר את גיל 21 וזה עבר לאחריות הרווחה, פתאום הסיפור הזה נעצר.
מירי בן זיקרי: השאלה איך אנחנו מעתיקים את אותו מנגנון שקיים.
מירי בן זיקרי: צריך לזכור שמדובר באוכלוסיית חוק של אנשים שמוגדרים כחסרי ישע, וזה מחייב בנוסף להסעה גם ליווי.
מירי בן זיקרי: כי על מקרה של נהג שייגע בבחורה עם פיגור או אוטיזם – חבל על הזמן איך כל העולם ירוץ וחבל על מקרה כזה שרץ.
מירי בן זיקרי: אמנם פיני היה מאוד אופטימי בקטע של הפיגור, אבל שחשוב להדגיש שהדרך עוד ארוכה.
מירי בן זיקרי: ואם התפיסה שלנו כמדינה היא שכל עוד המשפחה מטפלת בילד אנחנו צריכים לעזור לה להשאיר את הילד בבית, אז יש פה אינטרס גם של משרד האוצר וגם של הרווחה לסייע להורים ככל האפשר.
מירי בן זיקרי: עדיף לתת את ה-1,600 להורים באיזושהי דרך בצורה מקובלת ומסודרת, מאשר לשלם סידור חוץ-ביתי כי האבא והאמא התמוטטו.
מירי בן זיקרי: זה רק במאמר מוסגר.
מירי בן זיקרי: אבל מה שברור הוא שגם ברשויות מקומיות שבהן הסידור הזה נעשה, יש לתת את הדעת גם לכוח אדם נקודתי ספציפי שיטפל בנושא.
מירי בן זיקרי: מקרה משלשום: בחורה אומרת שהנהג נגע לה בציצי.
מירי בן זיקרי: נגע או לא נגע – לך תבדוק.
מירי בן זיקרי: בנוסף, אני עוד צריכה להוסיף חניך מסוים, כי הוא עבר ממסגרת למסגרת.
מירי בן זיקרי: הנהג אומר לי: לא, אני מוסיף, לך מונית.
מירי בן זיקרי: אז נהייתי סדרן מוניות: אני צריכה לבדוק איתו שהמסלול הוא נכון ולהתווכח איתו – לא, אתה לא מוסיף לי עוד מונית, כי זה כסף.
מירי בן זיקרי: הוא, מה אכפת לו הרי.
מירי בן זיקרי: יש איזשהו ניגוד אינטרסים במהלך.
מירי בן זיקרי: האינטרס של הרשות המקומית ושל משרד הרווחה זה לחסוך בכסף, ואילו האינטרס של הזכיין זה להוסיף עוד מונית.
מירי בן זיקרי: מה אכפת לו, הוא מוסיף עוד מסלול.
מירי בן זיקרי: זה הכול פונקציה של כסף.
מירי בן זיקרי: זה המון אנרגיה.
מירי בן זיקרי: סליחה שאני מלאה אתכם בשטויות האלה, אבל זו המהות של העבודה, וצריך לתת לזה גם את כוח האדם המתאים וגם את התקציב המתאים.
דוד אזולאי: אני רוצה לסיים את הדיון, אבל לפני אני פונה לגיא.
דוד אזולאי: אני מבקש ממך, אני יודע שיש לך ניסיון טוב והיה לך פעם פתרון יצירתי, זה היה נדמה לי כשהגדרת קצבה לילד נכה.
דוד אזולאי: אני מבקש ממך גם בעניין הזה, בשם ההורים ובשם כולם: מדובר בכסף שקיים.
דוד אזולאי: כשמדובר בכספי ציבור זה דו-צדדי: זה כסף ששייך להורים אבל הוא נמצא אצלכם, כי הם לא מנצלים אותו, הם לא מקבלים אותו.
דוד אזולאי: תראה, עד שהוועדה תסיים את העבודה ותגיש את מסקנותיה ועד שהן ייושמו, שאני לא יודע מתי זה יהיה, אולי זה יבוא לידי ביטוי רק בתקציב הבא – אני לא יודע מה יקרה שם ואני גם לא רוצה להתנבא – עד אז לפחות תיתן מענה זמני של חצי שנה, עד 1 בינואר.
דוד אזולאי: אחר כך נהיה חכמים, נראה את המסקנות ונתמודד איתן.
גיא הרמתי: אני חייב להגיד שחצי שנה של הגמשת נהלים, אפילו באופן זמני, זה לא בסמכות של משרד הרווחה או משרד האוצר.
שלומית אבינח: בסמכות מי?
גיא הרמתי: בית-משפט.
מיה גפן: זה לא קשור לבית-משפט, זה נוהל.
גיא הרמתי: למשל היה מקרה עכשיו של אישה שמשרדי הממשלה החליטו להוציא מהבית ולאשפז באשפוז פסיכיאטרי.
גיא הרמתי: תשלום חלקי במתן מענה זמני – רק באמצעות בית-משפט.
מיה גפן: זו הנחיה של החשב הכללי.
מיה גפן: לגבי איזה סוג קבלות.
גיא הרמתי: אני מבטיח שאני אברר אצל החשב הכללי למה בכרמיאל הם מאשרים פר-קילומטראז' ולמה - - -
קריאות: לא, לא מאשרים, נקודה.
קריאות: חד-משמעית לא מאשרים.
אהרון אינדיך: לי לא מאשרים שום דבר.
אהרון אינדיך: אני צריך לרוץ מפה כמו עכבר, לתפוס אוטובוס - - -
גיא הרמתי: אבל בכרמיאל אתה אומר שיאשרו.
קריאות: לא מאשרים, נקודה.
אהרון אינדיך: אין אף נהג מונית שרוצה לנסוע חצי שעה במקרה הטוב, 40 דקות, לחכות עוד 20 דקות, ולנסוע עוד יותר זמן - - -
זיו מגור: איפה כתוב שצריך להגיש קבלות?
מיה גפן: וגם אם כתוב שצריך להגיש קבלות, השאלה איזה.
מיה גפן: אז למה אי אפשר - - -
דוד אזולאי: רבותיי, הבעיה שאי אפשר להגיש קבלות - - -
דוד אזולאי: גיא, אם היה אפשר להגיש קבלות והיו מאפשרים את זה, אז הכול היה נראה אחרת.
פיני קבלו: אגב, זה לא רק באוטיזם – גם מעונות יום שיקומיים שמסיעים לבד.
פיני קבלו: אני חושב שהאינטרס - - -
דוד אזולאי: רבותיי, אפשר לבקש דקה - - -
דוד אזולאי: בבקשה - - -
פיני קבלו: יש הורים שזה עולה למדינה יותר זול שהם מסיעים בעצמם את הילד ומחזירים אותו, וככה משחררים את כל מערך ההסעות.
פיני קבלו: למדינה צריך להיות אינטרס.
דוד אזולאי: אין נהלים, זו הבעיה.
פיני קבלו: לא רק זה – גם בזמן שאתה תעשה את ההסעות הרגילות אתה תצטרך מלווים, וזה יעלה למדינה.
פיני קבלו: ולכן - - -
דוד אזולאי: פיני, על זה אני בוכה כל הזמן.
דוד אזולאי: על זה.
פיני קבלו: לכן אני אומר שעד שהוועדה תסיים.
פיני קבלו: ..
פיני קבלו: הוועדות המשותפות לוקחות קצת זמן.
פיני קבלו: עד שנסיים בשני המישורים – גם שיימצא פתרון בנושא של הקבלות, ואז גם יימצא מערך היסעים מסודר.
פיני קבלו: כי גם העובדים הסוציאליים, כפי ששמעתם, עוסקים בקבלות.
פיני קבלו: זה לא המקצוע שלהם, הם לא הלכו ללמוד עבודה סוציאלית בשביל להתעסק עם מסים ודברים אחרים.
פיני קבלו: צריך להפוך את זה כמו במשרד החינוך.
פיני קבלו: אנחנו כבר קרוב לשנה דנים בסוגיה הזאת.
פיני קבלו: תן אפשרות לחצי שנה – עד שהוועדה תסיים – שיגישו קבלות.
פיני קבלו: לא יקרה שום דבר, רק המדינה הולכת להרוויח, וההורה ייהנה להסיע את הילד שלו.
גלית רייכמן-מימון: אני רוצה להגיב: הנושא של הקבלות וההחזרים רק בגין קבלות – חשבונית מס-קבלה – אלה הנחיות של החשב הכללי, הן מעוגנות - - -
דוד אזולאי: לא, לא, לא, רבותיי, אני לא רוצה לחזור על כל הדברים.
דוד אזולאי: את אותה פנייה שהפניתי לגיא אני מפנה גם למשרד הרווחה.
דוד אזולאי: אתם בעצמכם אומרים שהבעיה זה החשכ"ל.
דוד אזולאי: תסבירו את זה, תנסו להיות הפה של ההורים האלה.
דוד אזולאי: תסבירו את הדברים שנמצאים פה בדיון.
דוד אזולאי: אני מודה שבמידה מסוימת אנחנו מלחיצים אתכם בנושא הזה.
דוד אזולאי: זה לא דיון נעים, לא לכם ולא לנו.
דוד אזולאי: אבל יחד עם זאת, אולי צריך לבוא לאותם מקבלי החלטות ולהגיד: רבותיי, יש פה בעיה אמתית.
דוד אזולאי: תנו תקופה של חצי שנה לחרוג מהנהלים, עד שיוגשו המסקנות וייכנסו לביצוע.
דוד אזולאי: אני מאוד מבקש, גם מגיא וגם ממך, תנסו לחשוב על פנייה לגורמים האלה כדי לראות מה לעשות.
קריאה: רק להציע חלופה - - -
דוד אזולאי: לא, אני רוצה לסכם את הדיון בבקשה.
קריאה: שישלמו את מלוא העלות.
דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה לסכם את הישיבה.
דוד אזולאי: אני מצר על כך שלמרות שזאת הישיבה הרביעית, טרם נמצא פתרון לאותם ילדים שההורים מסיעים אותם.
דוד אזולאי: למרות בקשותינו, ולמרות הפגישות הרבות בעניין הזה, טרם נמצא הפתרון הנאות להחזר ההוצאות להורים.
דוד אזולאי: התקציב קיים, ולא כל ההורים מנצלים את הקצבה זאת.
דוד אזולאי: אני פונה לחשכ"ל באמצעות משרד האוצר, ואני פונה גם למשרד הרווחה, ומבקש בכל לשון של בקשה למצוא איזשהו פתרון זמני לחצי שנה, עד שיוציאו את המסקנות ויישמו אותן, כדי לתת מענה לאותם הורים המסיעים את הילדים שלהם והם זכאים להוצאות הנסיעה הללו.
דוד אזולאי: לקראת סוף חודש יולי הוועדה תקיים דיון נוסף, ואני מקווה שעד אז ההמלצות יונחו בפני הוועדה, הוועדה תפנה לשר הרווחה ואנחנו נסב את תשומת לבו לכל התהליך שמתרחש כאן כדי שהוא יהיה יותר מעורב.
דוד אזולאי: וכל אלה שחסים על כבודו של שר הרווחה – אני לא פחות רגיש מכם לדברים האלה, ואני מודע לכך.
דוד אזולאי: אבל עם כל הכבוד לשר הרווחה, שהוא ידיד שלי, אני יותר רגיש להורים שצריכים להסיע כל יום את הילדים שלהם.
דוד אזולאי: אני לא מאחל לאף אחד את הסבל שהם עוברים יום-יום בהסעת הילדים.
דוד אזולאי: ולכן, כשאני שם את זה מול זה, ועם כל הכבוד ל-300 מיליון שקל, שאני מאוד מעריך את זה ולא מקל ראש בכך, ועם כל הכבוד לזה שאתם דואגים למשרדים האלה, אני מצטרף לדאגה שלכם ולכבוד ולהערכה שאתם רוחשים לשר, אבל אני יותר רגיש לדרישה של ההורים.
דוד אזולאי: הנושא שעומד על סדר היום שלנו זה המשך דיונים לגבי דירוג התשלום למעונות יום, משפחתונים, צהרונים.
דוד אזולאי: למעשה זה עוד ישיבת מעקב לאחר שקיימנו כבר כ – 6, 7 ישיבות.
דוד אזולאי: הישיבה האחרונה היתה ב – 9.
דוד אזולאי: למאי 2012, כאשר הגב' מיכל צוק השתתפה בדיון הזה והבטיחה, בכל אופן, נתנה הצהרה לפרוטוקול שהדברים יסתיימו בזמן הקרוב.
דוד אזולאי: כל הנושא של גביית דמי הרישום התקבלו החלטות ומעודכן.
דוד אזולאי: לצערי הרב, לא שמענו על שום התקדמות.
דוד אזולאי: יתרה מכך, לפי הנתונים שקיבלתי כאן המדובר כאן שכ – 130, יש צפי לקליטה של כ – 130,000 ילדים שאמורים להיקלט.
דוד אזולאי: מהנתונים שקיבלנו ממשרד התמ"ת עולה שעד ה – 10 ביולי 2012 הגיעו כ – 8,591 ערכות למוקד.
דוד אזולאי: 3,126 ערכות מולאו באינטרנט.
דוד אזולאי: 5,465 ערכות שהגיעו בדואר ועד היום נקבעו רק 746 דרגות.
דוד אזולאי: אולי טעיתם?
דוד אזולאי: אולי מישהו טעה בנתון?
דוד אזולאי: זה נראה לי לא נורמלי.
דוד אזולאי: זה פשוט לא יכול להיות.
דוד אזולאי: לא יכול להיות שמתוך כל כך הרבה תיקים שהגיעו רק 746 כשאנחנו עומדים בפתחה של שנת הלימודים.
דוד אזולאי: יש למישהו כאן הסבר בבקשה?
דוד אזולאי: יש גם נתון נוסף שמשנה שעברה כ – 5,624 ילדים לא נקבעה להם עדיין דרגה סופית.
דוד אזולאי: אנחנו בסוף שנת הלימודים ועדיין לא נקבעה להם דרגה סופית.
דוד אזולאי: אני מניח שיש פה כמה הורים שתיכף יתייחסו לעניין הזה.
דוד אזולאי: אני אשמח לשמוע הסברים.
תמר אלמוג: אדוני היושב ראש, ברשותך, אני רוצה קצת לפתוח בתהליך עצמו.
תמר אלמוג: תהליך ההרשמה למעונות יום הוא נעשה בשתי פעימות: פעם אחת בתקופת הרישום, שזה בסביבות חודש אפריל.
תמר אלמוג: השנה ההרשמה נפתחה באמצע אפריל עד 11 במאי.
תמר אלמוג: אז נעשה הרישום בלבד למעונות ולמשפחתונים.
תמר אלמוג: הכוונה: ההורים מגיעים, נרשמים, אחר כך אם יש ביקוש גבוה באותו מעון אז יש גם צורך לקיים ועדות קבלה ולבחון לפי הקדימויות שנקבעו מי כן יתקבל ומי לא.
תמר אלמוג: התהליך הזה נמשך לפחות חודש ימים נוסף לאחר תום ההרשמה למעונות.
תמר אלמוג: כלומר, אנחנו מגיעים כבר לתחילת יוני, 10 ביוני, משהו כזה.
תמר אלמוג: ברגע שמסתיים החלק הזה, אז ההורים מקבלים, אנחנו במקביל שולחים את ערכות ההרשמה לכל מעון ומעון.
תמר אלמוג: מנהלת המעון, או המשפחתונים מוסרת לכל הורה את הערכה.
תמר אלמוג: ההורים מתבקשים, כל אחד באופן פרטני, אם באמצעות האינטרנט, או אם באמצעות הדואר, למלא את השאלון, לצרף אליו את המסמכים הרלוונטיים לפי סטטוס של המשפחה, כל אחד לפי הסטטוס שלו הם מקבלים גם דף הסבר וכל הנהלים מפורסמים וכו'.
תמר אלמוג: מצרפים ואת זה הם שולחים למוקד לצורך קביעת הדירוג לשנת הלימודים החדשה.
תמר אלמוג: זה שני מהלכים שונים.
תמר אלמוג: אני שמה בצד כרגע את ה – 30,000 ילדי צהרונים.
תמר אלמוג: אני נתייחס רק ל – 80,000, 85,000 ילדי אמהות עובדות במעונות יום ובמשפחתונים.
תמר אלמוג: מתוך סך של כ – 85,000 ילדים נשלחו למוקד עד כה רק 8,600 בקשות.
תמר אלמוג: זאת אומרת, אם ההורים לא שולחים את הבקשה למוקד, המשרד לא יכול לעזור בקטע הזה.
דוד אזולאי: למה את חושבת שההורים לא שלחו?
דוד אזולאי: אותי, זה מעניין קודם כל.
קריאה: יש להם קצת חוסר אמון בתמ"ת, אז הם אומרים: יש זמן, זה בין כה לא יגיע מהר.
קריאה: הם יוצאים מתוך הנחה שיש להם זמן.
תמר אלמוג: אדוני היושב ראש, אנחנו לא תוחמים בזמן את שליחת הערכות.
תמר אלמוג: אנחנו כן דווקא עושים איזה שהוא תמריץ שהוא נחשב כחיובי, אבל ההורים מפרשים אותו כשלילי: אנחנו אומרים שהורה שישלח את הערכה, במהלך כל שנת הלימודים הוא יכול, אבל אם הוא שולח אותה, לדוגמה, בינואר, אז הוא לא יהיה זכאי לקבל את הסבסוד מספטמבר.
תמר אלמוג: כי אנחנו אומרים: למה?
תמר אלמוג: אתה כבר מיוני יכול כבר להתחיל לשלוח.
תמר אלמוג: אז למה אתה מחכה עד ינואר?
תמר אלמוג: למה אתה מחכה עד דצמבר?
תמר אלמוג: אז אם אתה מחכה, איזה שהוא קנס אתה מקבל.
תמר אלמוג: אתה תקבל רק רטרו חודשיים אחורה.
תמר אלמוג: עשינו כל מיני מהלכים.
תמר אלמוג: אנחנו מנסים להתחקות אחר הבעיה.
דוד אזולאי: היא מדברת על 8,600 בקשות.
תמר אלמוג: מתוך 85,000.
דוד אזולאי: כמה מתוך ה – 8,600 נקלטו אצלכם?
שמעון ברונר: תרשו לי, כמי שאחראי על מערכות מידע, המערכת שמתחילה לעבוד בטלאול, שזה המוקד של מעונות יום, הניירות, או המסמכים, או המעטפות עוברים, מה שנקרא, כמה תחנות בדרך.
שמעון ברונר: בשלב ראשון כל מה שמגיע וזה לא משנה אם מגיע או באמצעות האמא שמילאה באינטרנט, כולל כל הצרופות, או ששמה את הכל בדואר במעטפה ושלחה למוקד, צריך להבין שמי ששלח בדואר את כל השאלון יושבות שם קלדניות מקלידות את כל החומר.
שמעון ברונר: החומר נקלט.
שמעון ברונר: כל המסמכים נסרקים.
שמעון ברונר: ברגע שהכל נקלט מבחינה שכל החומר קיים בתוך המערכת הממוחשבת.
שמעון ברונר: כל המידע שנשלח.
שמעון ברונר: האמא מקבלת, מה שנקרא, אוטומטית גם SMS, גם אימייל וגם את מספר הבקשה שלה שהכל הגיע.
שמעון ברונר: זאת אומרת, עוד לא בדקו כלום.
שמעון ברונר: כרגע המעטפה כמו שהגיעה, היא מקבלת כבר סימן שזה הגיע.
שרי שילון: ומי שאין לו מייל?
שרי שילון: לאוכלוסייה רבה מאד אין מייל.