GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמוס שקדי: יכול להיות שיתנו לך, יכול להיות שיגידו לך שצר לנו, ואיך שמוגדרת הכנסה עכשיו לא מגיע לך, ויכול להיות שאין מענה לא פה ולא שם וזה יעלה לועדת חריגים.
עמוס שקדי: זה שלושת האופציות שיכולות - - -
דוד אזולאי: עמוס, אין בעיה, שיגיע לועדת חריגים.
עמוס שקדי: אני מסכים איתם.
דוד אזולאי: שיתנו לו תשובה ויגידו לו שזה הולך לועדת חריגים.
משה גפני: גם כשאני מגיע למנהל בתמ"ת והוא אומר לי: תשמע, תגיש בקשה, ודיברנו גם עם מנהלים של התמ"ת עצמו.
משה גפני: לא משנה כרגע שמות, ודיברנו עם המנהלים עצמם ואמרו לנו: תגיש בקשה - - -
רחל גבאי: אתה יכול להגיד שמות: איילה אלבוחר.
משה גפני: לועדת חריגים, אתה תקבל את זה רטרואקטיבית על השנה הנוכחית.
משה גפני: לא שנה הבאה, השנה הנוכחית.
משה גפני: אני משלם היום המון כספים.
משה גפני: אני אמרתי להם: אני רוצה להוציא את הילדים שלי מהגן.
דוד אזולאי: משה, אני רוצה להגיד לך משהו, תקשיב, אני חושב בואו נלך צעד אחר צעד.
דוד אזולאי: אני יודע שאתה כבר הרבה זמן בסיפור הזה, אבל בכל זאת אין לך ברירה אחרת.
דוד אזולאי: הברירה היחידה שעומדת בפניך כרגע, בוא תן לגורמי המקצוע שיבדקו את הנושא הספציפי שלך.
דוד אזולאי: אם יתברר שאכן הנושא של ההכנסות הנוספות שלך שהם בעצם לא הכנסות אלא החזר הוצאות וזה מוכר כהכנסה.
דוד אזולאי: כלומר, שפה משהו לקוי וצריך לבדוק או שינוי חקיקה, או שינוי תקנה שהם יצטרכו לקבל על זה החלטה.
דוד אזולאי: אבל בוא קודם כל נראה אם אתה עונה על זה, או לא עונה, אחרי שהיית בועדת חריגים.
דוד אזולאי: אחרי שהיית בוועדת חריגים אני אשמח לקבל את התשובה.
דוד אזולאי: אם צריך ואין שינוי תקנה, אנחנו נפעל בנושא הזה.
משה גפני: אני שמעתי שכן היו תקדימים.
משה גפני: אני שמעתי במפורש מאנשים, שכן היו תקדימים.
דוד אזולאי: תן קרדיט לאנשים ותן קרדיט לועדת חריגים.
רחל גבאי: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד.
רחל גבאי: אני אומרת, אם אפשר גם הסתכלות, אני גם מתגוררת ברמת בית שמש, אני עובדת בירושלים.
רחל גבאי: יש לי החזר הוצאות נסיעה של 500 שקל.
רחל גבאי: אני לא ביקשתי, אבל כשמדובר בהוצאה חריגה של 2,700 שקל החזר נסיעה, שאנחנו משלמים יותר מ – 3,000 שקל, אז אני אומרת, אולי צריכה להיות איזה התחשבות נוספת.
דוד אזולאי: אבל תביני, לא עובדים פה, אי אפשר לעבוד ספציפית לפי קריטריון של כל אחד ואחד.
דוד אזולאי: ישנם קריטריונים.
דוד אזולאי: יכול להיות שצריך לשנות קריטריונים, אבל לגביכם ספציפית הם לא יכולים לשנות בגללכם את הנוהל הקיים.
דוד אזולאי: אם צריך לשנות – יעשו את זה למען כולם.
דוד אזולאי: לכן בוא נראה.
דוד אזולאי: אני בעצמי סקרן לדעת, אחרי שזה ייגמר בועדת חריגים אני רוצה לשמוע.
דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה בראש ובראשונה להודות לכם.
דוד אזולאי: אני מאד מקווה שהדיון הבא הוא יהיה.
דוד אזולאי: אני אקיים את הדיון הזה בתוך חודש, גם בפגרה, שאנחנו יוצאים לפגרה אני אקיים את הדיון הזה כי הנושא הוא חשוב מאד.
דוד אזולאי: אני אבקש לתאם את זה עם הסמנכ"לית.
שלומית אבינח: תואם כבר.
דוד אזולאי: שזה יתואם איתם.
דוד אזולאי: אני מבקש שיגיע.
דוד אזולאי: אני מקווה שיהיו פה הורים נוספים על מנת שיציגו את הדברים שוב פעם, אולי עד אז כבר תהיה בשורה לאנשי התמ"ת ונוכל לצאת כאן בהרגשה טובה.
דוד אזולאי: אני מבקש ממשפחת גבאי, אנא מכם, עדכנו אותי, או את שלומית, את מנהלת הוועדה.
דוד אזולאי: עדכנו אותנו.
דוד אזולאי: חשוב לנו מאד לדעת מה קורה ואם צריך ליזום איזה שהוא תיקון בתקנות אנחנו גם מוכנים לעשות את זה.
דוד אזולאי: אני רואה שהפונה לא הגיע.
דוד אזולאי: יש פה נציגות של בני ברק?
דוד אזולאי: גם לא הגיעו.
דוד אזולאי: אני מצר על כך שאנשים לא מגיעים בזמן.
דוד אזולאי: בכל זאת, 20 דקות זה זמן סביר להגיע.
דוד אזולאי: רבותי, אנחנו קיימנו כאן מספר דיונים על עמוד חשמל שנמצא ברחוב ריינס בבני ברק, ומבדיקות שנעשו, חברת חשמל טוענת שהקרינה לא מסכנת וגם במשרד להגנת הסביבה טענו אותו דבר, אבל יחד עם זה אני חושב שהנושא הוא נושא בעייתי ואף אחד לא היה מוכן לקחת את הסיכונים האלה.
דוד אזולאי: אני חושב שבמקרה הזה רשות מקומית וחברת חשמל לא יכולים להשאיר את הנושא בידיהם של תושבים שהם יטפלו בבעיה הזאת.
דוד אזולאי: הרי כדי להעמיד עמוד חשמל כזה נדרש היתר בנייה.
דוד אזולאי: היה היתר בנייה ולמרות שהיה היתר בנייה היום אנחנו יודעים שיש בעיה, וכפי שאני למד, גם מחברת חשמל וגם מעיריית בני ברק, שבעצם אף אחד לא מוכן לשאת בהוצאות ולמעשה כל אחד טוען שבעלי הנכס הם שיישאו בהוצאות.
דוד אזולאי: יושב איתנו פה מנהל המחוז, שבשיחה מקדימה העלה איזה שהוא רעיון והייתי מבקש שיעלה את הנושא הזה גם לפרוטוקול, בבקשה אדוני.
לזר פוקס: על פי ההנחיה שלכם, אני קיימתי פגישה בעיריית בני ברק.
לזר פוקס: אנחנו הצענו את הפתרון שלנו.
לזר פוקס: הפתרון לא התקבל ובשיחה משותפת עם האנשים הטכניים של העירייה, הם הציעו פתרון שאנחנו כרגע הסכמנו ובוחנים אותו.
לזר פוקס: ברור שהעלויות הן מאד מאד גבוהות.
לזר פוקס: זה המצב כרגע.
שלומית אבינח: מה הפתרון?
לזר פוקס: ואם אנחנו פועלים במסגרת השוויונות מול הלקוחות, אז אין שום ספק שאנחנו לא יכולים לבצע את העבודה הזאת, אלא גם על פי התשובה שאתה קיבלת מסמנכ"ל הרגולציה בשם המנכ"ל, מפני שפנית למנכ"ל.
לזר פוקס: חברת החשמל מוכנה לבצע את העבודה, אחרי שאנחנו נעשה את התחשיב, אבל הוא גבוה מאד, על חשבון הלקוח.
דוד אלמקיאס: אני ראש הצוות של הקרינה בחברת החשמל.
דוד אלמקיאס: פעם שעברה לא הייתי, אבל אולי ברשותך אדוני, אני אגיד כמה דברים.
דוד אלמקיאס: קודם כל אנחנו פועלים לפי חוק הקרינה, אתה יודע כבודו, ובהתאם לחוק הזה יש היתרי סוג של המשרד להגנת הסביבה ומטרת ההיתרים בין השאר זה ליישם את עיקרון הזהירות המונעת.
דוד אלמקיאס: עכשיו, למה בכלל צריך עיקרון כזה?
דוד אלמקיאס: מפני שאין בסיס מדעי לקבוע ערך סף כלשהו.
דוד אלמקיאס: והראייה, בעולם אתה רואה 150 מיליגאוס, אתה רואה 500 מיליגאוס, כל מספר שאתה רואה הוא זוכה.
דוד אלמקיאס: אתה גם רואה 10 מיליגאוס.
דוד אלמקיאס: למשל בהולנד, והרבה מצטטים את ה-4 מיליגאוס של הולנד, זה אך ורק לקווי מתח עליון בקצה הפרוזדור ורק לקווים חדשים שבונים, בכלל לא לקווים שאנחנו מדברים עליהם – קווי מתח גבוה או נמוך.
דוד אלמקיאס: לכן אין בסיס מדעי, זו הסיבה שאנחנו לא קובעים ערך.
דוד אלמקיאס: הלוואי והייתי יודע לקבוע ערך.
דוד אלמקיאס: ולכן אנחנו פועלים על פי עיקרון הזהירות שאומר – תוריד את הקרינה למינימום בעלויות סבירות, וזה נעשה גם במקרה זה.
דוד אלמקיאס: בחברת החשמל אמרתי, ישנו צוות בראשותי, אשר פועל וקובע סדרי עדיפויות על פי עוצמת השדה ולא על פי איזו תלונה כזו או אחרת וזה שקוף וזה מסודר.
דוד אלמקיאס: אגב, כמו שנעשה פה, ויש לי דו"ח מדידה ליום 14 ביולי, לא זוכר את השנה, 2010, 2011, לא חשוב, שמדדנו ביולי.
דוד אלמקיאס: למה אני מדגיש יולי – כי אז זה הזרם הכי גדול, בשעות החמות ביותר, וראינו שרמת הקרינה לא מצדיקה, על פי הקריטריון שלנו, את הטיפול.
דוד אלמקיאס: והלוואי הייתי יודע לקבוע ערך, אבל אף אחד לא יודע בעולם לקבוע את הערך, צריך להבין את זה.
דוד אלמקיאס: זה כל הרעיון.
שלומית אבינח: מה זאת אומרת אף אחד לא יודע לקבוע, מה הוא ערך מסוכן?
דוד אלמקיאס: כן.
דוד אלמקיאס: אין היום בסיס מדעי לקבוע ערך.
דוד אלמקיאס: לכן כל העולם אומר – תיישם את עיקרון הזהירות המונעת.
דוד אלמקיאס: אני בטוח שמשרד הבריאות, עם דבר כזה היה משקיע, אולי היה משקיע כספים בתרופות יותר חשובות, מאשר דבר שהוא לא וודאי.
דוד אלמקיאס: אבל אני לא נכנס לזה.
אורי מקלב: אבל המניעה זה וודאי, מה מונע כן וודאי?
אורי מקלב: אתה אומר, אולי לא ידוע מה הערך המזיק.
אורי מקלב: לכן, אם אני משקף מה שאתה אומר - - -
דוד אלמקיאס: אמרתי שהמחקרים לא-, לא ברור מה המנגנון של הסרטן.
דוד אלמקיאס: אין מנגנון ברור.
אורי מקלב: אז גם לא יודעים מה לא מזיק.
אורי מקלב: מה בטוח – לא יודעים.
אורי מקלב: לכן, זה שלא יודעים זה יכול לשמש גם כהפוך.
אורי מקלב: אתה אומר אני לא יודע ולכן אני עושה בסדר, ויש כאלה שיסבירו לך – בגלל שאתה לא יודע, יכול להיות שיתברר לך עוד מעט - - -
דוד אלמקיאס: לא אמרתי שאנחנו לא יודעים.
דוד אלמקיאס: חלק קטן מאד מהמחקרים מדברים על הסתברויות מאד נמוכות שאולי זה משפיע.
דוד אלמקיאס: לא, לא, אתה תשאל אותי, אל תצטט אותי.
אורי מקלב: זה משתמע מדבריך.
דוד אזולאי: מה שאומר חבר הכנסת מקלב ובצדק, הוא אומר גם אם לא יודעים, יש פה חוסר וודאות ויש פה סיכון מסוים.
דוד אלמקיאס: נכון, מסכים איתך לחלוטין.
דוד אלמקיאס: ולכן רמת הסיכון ידועה במאמרים שמדברים, סדר גודל 1 ל-100 אלף, אני לא רוצה להיכנס למספרים, כי בדיני נפשות לא נכנסים למספרים.
דוד אזולאי: עצם העובדה שמדברים על מצב של סיכון, זה אומר שצריך בהירות.
דוד אלמקיאס: אני רוצה שתדע כבודו, שארגון הבריאות העולמי מסווג את זה כמו קפה, זו רמת הסיכון שמדברים עליה.
דוד אזולאי: תאמין לי שכשזה מגיע לשפת המעשה, ואותם אנשים שמסווגים ובודקים, הם לא יהיו מוכנים לגור שם.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך משהו שקרה בתחילת השבוע, ככה באווירה נינוחה.
אורי מקלב: תלוי כל דבר איך מסתכלים עליו.
אורי מקלב: מסופר על אותו מרצה שרצה להסביר כמה הנושא של אלכוהול מסוכן.
אורי מקלב: הוא שם שתי צלוחיות – צלוחית אחת של מים וצלוחית אחת של אלכוהול והוא זרק לפנים תולעת.
אורי מקלב: במים היא המשיכה לחיות ובאלכוהול – התולעת התפרקה מיד.
אורי מקלב: אז כל אחד הבין מה שהוא רוצה, והיה אחד שקם ואמר, אותו אלכוהוליסט – אתם רואים כמה אלכוהול טוב לתולעים.
אורי מקלב: זה גם אפשר, וכל דבר אפשר.
אורי מקלב: אותו אחד שיצא מההרצאה ואמר אתה רואה, והוא הבין מה שהוא רוצה והמסקנות שלו היו אחרות.
אורי מקלב: אתה רואה כמה אלכוהול טוב שהוא מפרק, כמה הוא טוב נגד תולעים.
אורי מקלב: על כל דבר אפשר, כל אחד לאן שהוא לוקח אותו.
דוד אלמקיאס: אני אומר, הסיכונים, וחבל לחזור על זה.
דוד אלמקיאס: אם ארגון הבריאות הבין לאומי היה קובע איזה ערך, לא קבע.
דוד אלמקיאס: למה הוא לא קבע?
דוד אלמקיאס: אם העסק כל כך וודאי, אני מסכים שיש אי וודאות, כמו בכל דבר בחיים יש אי ודאות, לא רק בזה.
דוד אלמקיאס: אבל כאן רמת הסיכון היא מאד נמוכה, זה מה שאני רוצה להגיד.
דוד אלמקיאס: מה אני מציע לכם, יש ועדה ציבורית.
דוד אלמקיאס: היא בלתי תלויה, לא בחברת החשמל ולא באף אחד.
דוד אלמקיאס: הקים אותה המשרד להגנת הסביבה והמשרד האנרגיה והמים.
דוד אלמקיאס: בראש הוועדה יושב ד"ר שטרן, מומחה לדברים האלה.
דוד אלמקיאס: אפשר להביא אליו את הסוגיה הזאת, וידון בה.
שלומית אבינח: איך נקראת הוועדה?
דוד אלמקיאס: ועדת המומחים הציבורית.
לזר פוקס: ועדת המומחים הציבורית לעניין שדות מגנטים.
דוד אלמקיאס: וחברת החשמל לא מיוצגת שם.
דוד אזולאי: איפה יושבת הוועדה?
לזר פוקס: בתל אביב.
דוד אלמקיאס: לא, היא בירושלים.
דוד אלמקיאס: אני יודע שמינה אותה המשרד להגנת הסביבה, שר האנרגיה, והיא מתכנסת מדי פעם לפי תלונה.
דוד אלמקיאס: הייתה תלונה כזו, אגב.
דוד אזולאי: מי זה יושב ראש הוועדה?
דוד אלמקיאס: ד"ר שטרן ממשרד הבריאות.
לזר פוקס: הוא גם פרופסור.
דוד אלמקיאס: כן, הוא גם פרופסור.
דוד אלמקיאס: ד"ר שטרן יושב שם וזו ועדה.
דוד אלמקיאס: אני רוצה שתבינו בבקשה, אנחנו עובדים לפי סדרי עדיפויות שקופים.
דוד אלמקיאס: אנחנו נותנים כמובן קדימויות לילדים.
דוד אלמקיאס: אגב, בבני ברק, אנחנו עושים סיכוך בכבל מתח עליון, ותאמינו לי, לא היינו צריכים.
דוד אלמקיאס: אבל יש שם בית ספר ויש שם רגישות לילדים, ואני עברתי בתוך החברה ומשקיעים שם מאות אלפים.
דוד אלמקיאס: אז ד"ר שטרן אגב, יש שם את משרד הבריאות, חברת החשמל לא מיוצגת שם.
דוד אלמקיאס: אני רק רוצה להגיד לכבודו שהיה דיון כזה לגבי, מי שזוכר, תחנת טרנספורמציה פנימית ברחוב דבורה הנביאה בתל אביב, וקבעו שלא צריך.
דוד אלמקיאס: אותן רמות שדה מגנטי, אנחנו מדדנו.
שלומית אבינח: הנושא של ריינס היה בוועדה או לא היה?
דוד אלמקיאס: לא היה.
דוד אלמקיאס: אני מציע שתעבירו את זה לוועדה.
דוד אלמקיאס: שם זה בא.
דוד אלמקיאס: אני מבקש, אני מציע, אני אגב לא מחליט.
דוד אלמקיאס: אני מציע – תביאו את זה לוועדה הציבורית שתדון.
דוד אלמקיאס: יושבת שם הרשות.
דוד אלמקיאס: אם הוועדה הציבורית תחשוב שבוודאי יש מקום - - -
דוד אזולאי: תודה אדוני, אני מקבל את ההצעה.
שלומית אבינח: רגע, אתם מחויבים?
שלומית אבינח: כלומר, אם הוועדה תחליט, אתם מחויבים?
דוד אלמקיאס: אני מחויב אם הגברת תיתן לנו כסף, אם מה שהיא תתחייב שם.
דוד אזולאי: כן, בסופו של דבר זה שיק, דיברנו על זה שבסוף זה העניין.
דוד אלמקיאס: אבל היא מיוצגת שם על ידי בן יאיר.
דוד אלמקיאס: מה שחשוב שאתם מיוצגים שם ואם אתם חותמים כנראה אתם חותמים וגם מבינים שצריך את זה.
דוד אלמקיאס: זו ועדה ציבורית, אתה לא צריך לא חברת חשמל, לא אף אחד.
דוד אלמקיאס: מה שתחליט - תחליט.
דוד אזולאי: אוקי, תודה רבה.
דוד אזולאי: אדוני רצה להוסיף משהו?
לזר פוקס: לא, אני מצטרף.
לזר פוקס: אולי ההצעה הזאת היא מצוינת.
דוד אזולאי: נציג עיריית בני ברק, קיבלנו את המכתבים שלכם.
דוד אזולאי: למעשה, לא השתנה דבר אצלכם.
מוטי ויסלובסקי: השתנה, כי עד לרגע זה לא הגיעה גם שום פנייה מצד חברת חשמל, לביצוע מחדש, חוץ ממה שהיה בהיסטוריה, שאז זה היה ראשון.
דוד אזולאי: יש איזו שהיא הצעה, אדוני רוצה להציע אותה?
דוד אזולאי: אני רוצה לשים אותה על השולחן.
לזר פוקס: אמרתי בשלב מסוים, היו לנו מקרים בתוך המחוז בתל אביב, שהלקוחות עם נתונים הרבה יותר נמוכים ממה שבבני ברק, חשבו שנכון לבקש את ההמרה לתת קרקעית, למרות שזה רצף מידה גבוה.
לזר פוקס: ביצעו את ההזמנה בחברת החשמל ואנחנו ביצענו את העבודה תמורת תשלום.
לזר פוקס: גם היו מקרים בתוך תל אביב שהלקוח עצמו פנה לשוק הפרטי, למומחה, וביצע מיגון אקטיבי שלו.
לזר פוקס: גם זה פתרון, על חשבונו, בוודאי.
אורי מקלב: בכמה אתה מעריך את העלויות?
דוד אזולאי: משהו כמו סדר גודל של 15,000 דולר.
דוד אלמקיאס: תקבלו מסמך מסודר בכתב כמה זה עולה.
דוד אזולאי: מה שאני מציע זה ככה, עיריית בני ברק, אני מבקש מכם, חברת החשמל לא יכולה לעשות את זה בצדק, מטעמים מובנים.
דוד אזולאי: היא בעצם לא יכולה לפנות לגורם אחר שיבצע עבודה, שהיא לכאורה צריכה לעשות.
דוד אזולאי: מה שאני מציע שאתם, כעירייה, תפנו לגורם הפרטי הזה, אני מציע שאחר כך תבקשו פרטים, תקבלו הצעת מחיר.
מוטי ויסלובסקי: העלות על הפעילות צריכה להיות על העירייה?
דוד אזולאי: לא, אני אומר, אני כרגע לא מדבר על שום פעילות.
דוד אזולאי: כרגע אני אומר קודם כל תזמנו אותם, יראו, יכול להיות שיגידו לך בכלל שזה לא שייך אליהם והם לא מסוגלים לבצע את זה.
דוד אזולאי: יכול להיות שהעלויות כאלו נמוכות, שאפשר למצוא את הנוסחה לפתרון.
דוד אזולאי: אני בזה בעצם מסכם את הישיבה.
דוד אזולאי: יש פה שני דברים: דבר ראשון - - -
אורי מקלב: רגע, לפני שאתה מסכם, אני יכול לשאול שאלה?
דוד אזולאי: כן, בהחלט, בבקשה.
לזר פוקס: כבודו, הייתה לי שיחה עם ראש העיר באותו נושא, ושנינו רואים את עצמנו פטורים מתשלום עבור זה.
לזר פוקס: גם ראש עיריית בני ברק - - -
דוד אזולאי: נכון, כמו שאומרים, "תמיד האזרח פראייר".
לזר פוקס: נתנו את העזרה, נתנו לנו מקום - - -
דוד אזולאי: תשמע, מכובדי, אני אומר לך באמת, אני לא חושד בכם שבעניין הזה תבואו לקראת האזרח.
דוד אזולאי: ברור ששני גופים כאלה גדולים – חברת חשמל, העירייה מול האזרח – ברור שהאזרח צריך לשלם.
דוד אזולאי: מה יש פה שאלות?
דוד אזולאי: יש פה ספקות?
דוד אזולאי: רבותי, שיהיה ברור, מדובר פה באזרח שנעשתה כאן טעות מצד הרשויות - חברת החשמל שביקשה היתר בנייה במקום כזה שהלכו לבנות בו, ועיריית בני ברק שנתנה היתר בנייה.
דוד אזולאי: אבל אנחנו כבר לא נמצאים שם, אנחנו כבר התקדמנו.
דוד אזולאי: יש פה שני דברים שצריך לבצע אותם: דבר ראשון – הוועדה תפנה לאותה ועדה על פי המלצתו של מר אלמקיאס, למר שטרן, שהוא יושב ראש הוועדה.
דוד אזולאי: נבקש בדיקה מקצועית במקרה הזה.
דוד אזולאי: נקבל את התוצאות ועם התוצאות הללו אני מבקש שעיריית בני ברק תקבל הצעת מחיר לא מחייבת, הצעת מחיר שחברת חשמל תכוון אתכם מי הגורם הזה שמבצע את העבודות האלו, איפה עשו את זה.
דוד אזולאי: תקבלו את הצעת המחיר, ואחרי שיש לכם את הצעת המחיר - - -
מוטי ויסלובסקי: למה הצעת מחיר, למיגון?
דוד אזולאי: כן, למיגון לא באמצעות חברת חשמל ולא העברת קו, אלא חברה, וגם כדאי, אני שומע שיש מקומות שעשו את זה.
דוד אזולאי: אחרי שיש לנו את שני הדברים האלה – הוועדה תתכנס שוב ותקבל החלטה.
דוד אזולאי: אדוני רוצה להוסיף?
אורי מקלב: אני מקבל.
מוטי ויסלובסקי: אם אתה טוען שעיריית בני ברק עשתה טעות בזה שהיא נתנה היתר בנייה למגרש, זאת אומרת שאם יש לי כרגע מגרשים בבני ברק שאני רוצה לבנות עליהם ויש עמוד חשמל על יד – לא לתת להם היתר בנייה?
מוטי ויסלובסקי: אני שואל, כי לבן אדם יש מגרש והוא רוצה לבנות במגרש שלו.
דוד אזולאי: בשביל זה, ראש העיר שלך יעקב אשר, בחר להיות ראש עיר וזה חלק מהבעיה שלו שהוא צריך להתמודד איתה.
דוד אזולאי: אני לא אתן לך עכשיו עצה.
דוד אזולאי: אני לא אתן לך עצה כי אני לא נמצא שם, אין לי את הראייה הכללית של העיר, אין לי את המפה של תכנית אב של העיר בני ברק – איפה צריך לקום מבנה כזה או אחר, אבל איך אומרים, זה וודאי שיקול דעת של ראש העיר.
דוד אזולאי: הוא צריך לדעת, הוא יודע, יש לו בשביל זה צוות מהנדסים ומתכננים, שהם בוודאי מבינים יותר טוב ממני ומכל האחרים, בנושאים האלה.
דוד אזולאי: ולכן, אני לא נכנס לזה.
דוד אזולאי: אני רק אומר דעה אישית, אני חושב שנעשתה טעות לכתחילה בכך שבנו במקום הזה, כאשר הקימו עמוד חשמל.
דוד אזולאי: מישהו היה צריך לוותר על משהו.
לזר פוקס: עמוד המתח הנמוך נבנה בשנת 1957, ועמוד המתח הגבוה נבנה בשנת 1975, וההיתר שהעירייה נתנה הוא על פי החוק.
דוד אזולאי: רבותי, אני מאוד מודה לכם, תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.
דוד אזולאי: הוועדה הזו משודרת – כפי שאתם רואים, אנחנו נמצאים באולם דיונים שמשודר בערוץ הכנסת.
דוד אזולאי: אני רוצה, בפתח דבריי, לקדם בברכה את הסטודנטים שהצטרפו לדיון הזה ממכללת "אחווה", בראשות דוקטור ענת פלדמן.
דוד אזולאי: אני מאד מקווה שהדיון יהיה מעניין.
דוד אזולאי: אנחנו היום עוסקים בנושא שנוגע בעיקר באזרחי ירושלים, אבל - -
אברהם מיכאלי: - - - רכבת קלה.
אברהם מיכאלי: אבל עוד מעט יגיעו אליכם.
דוד אזולאי: - - ירושלים שייכת לכולם.
דוד אזולאי: ולכן, בסופו של יום, הרי זה נוגע לכולנו.
דוד אזולאי: הוועדה הזאת קיימה מספר דיונים בנושא חברת "סיטיפס" – הרכבת הקלה בירושלים.
דוד אזולאי: ואנחנו קיימנו דיונים, וגם סיירנו – סיור שלא תואם מראש – אלא הוועדה, עם חברי כנסת נוספים: חבר הכנסת אברהם מיכאלי, חבר הכנסת אורי מקלב, חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ הצטרפה לסיור הזה, וחבר הכנסת - -
אברהם מיכאלי: מיכאל בן-ארי.
דוד אזולאי: - - מיכאל בן-ארי – שהפתענו, והחלטנו בשעת בוקר, בשבע וחצי, בשעות הלחץ, לבקר ולהגיע למקום.
דוד אזולאי: ולהיות כאזרח רגיל מן השורה שרוכש כרטיס, עולה לרכבת, נוסע, ואחר-כך נוסע באוטובוס.
דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לכם שלאחר הסיור הזה אמרתי שאני מצדיע לירושלמים.
דוד אזולאי: אין ספק שהם עוברים תלאות באותה נסיעה.
דוד אזולאי: כדי לשתף את האנשים שצופים בנו, ושמשתתפים איתנו בדיון הזה, אומר שאנחנו ניסינו לרכוש כרטיס במשך עשר דקות.
דוד אזולאי: אני, עבדכם הנאמן, מודה שלא הצלחתי.
דוד אזולאי: לקח לי זמן.
דוד אזולאי: הכנסתי שטר של 200 שקל – המכשיר הזה לא מקבל.
דוד אזולאי: כנראה, הוא לא מקבל שטרות, פרט לשטרות של 20 שקל.
דוד אזולאי: בכל אופן, אחרי שסוף כל סוף התקבל השטר, אז המכונה לא היתה תקינה ונאלצנו לעבור לעוד מכונה, וגם שם היא לא היתה תקינה.
דוד אזולאי: אני לא רוצה להגיד לכם מה עובר בראשו של אזרח שבאותו רגע ממהר לעבודה, ויש לו כזאת תקלה.
דוד אזולאי: גם כשנכנסנו כבר לרכבת בשעה טובה, והיינו צריכים לתקף את הכרטיס בתוך הרכבת, אז גם שם מכשיר אחד לא עבד, ונאלצנו לעבור למכשיר אחר.
דוד אזולאי: בקיצור, בואו נגיד – אין ספק שהרכבת הזאת באה לשרת את הציבור, להקל על הציבור ולעשות את הנסיעה לנסיעה נעימה.
דוד אזולאי: אני מאמין שהחברה עושה כמיטב יכולתה, על-מנת לשפר ולתת את השירות הטוב ביותר לאזרח.
דוד אזולאי: אבל – איך אומרים – אם לשפוט על-פי מה שאנחנו ראינו וחווינו, הרי שיש כאן איזושהי בעיה שצריך לתת עליה את הדעת.
דוד אזולאי: נמצא איתנו היום מנכ"ל חברת "סיטיפס", וביקשנו ממנו להצטרף לדיון הזה כדי להגיב – מר שי אייזנברג.
שלומית אבינח: לא, זה מר שושני.
דוד אזולאי: מר יהודה שושני.
דוד אזולאי: מר אייזנברג זה אתה.
שלומית אבינח: - - - ענה לנו על המכתב.
דוד אזולאי: אתה האורח הקבוע שלנו.
דוד אזולאי: אז נמצא איתנו פה המנכ"ל, כפי שאמרתי.
אורי מקלב: תחילתו וסופו - - - של שושני, זה שי.
אורי מקלב: תחילתו וסופו - - -, זה שי.
דוד אזולאי: שי.
דוד אזולאי: הכול נשאר במשפחה.
אורי מקלב: ועד היום תמיד ראינו אותו.
אורי מקלב: אז לא פלא שאפשר - - -
דוד אזולאי: בכל אופן, הוא ישתדל לעשות מלאכתו נאמנה, ועד כמה שידו משגת.
דוד אזולאי: אחד הנושאים הלוהטים שהגיעו אלינו, ואני רוצה לתאר בפניך, אדוני המנכ"ל: הוועדה הזאת דנה בעיקר בהיבט הציבורי, ההיבט האישי, של אותם נוסעים שנוסעים ברכבת.
דוד אזולאי: אנחנו לא נכנסים כרגע לחוזה, ולכל ההפעלה, ולכל המערכת.
דוד אזולאי: אני לא נכנס לזה, זה לא תפקידנו.
דוד אזולאי: אנחנו בעיקר עוסקים בפניות הציבור נטו.
דוד אזולאי: ואין ספק – כאשר אתה מקבל פנייה אחת, ההתייחסות היא התייחסות אישית: פונים, מגיבים, נגמר הסיפור.
דוד אזולאי: כאשר אנחנו נאלצים לקיים דיון בנושא מסוים, זה אומר שקיבלנו פניות רבות ונאלצנו לקיים דיון.
דוד אזולאי: ובמקרה דנן, זה לא דיון אחד ולא דיון שני, אלא שלושה או ארבעה דיונים – יתקנו אותי חבריי – שהחלטנו לקיים.
דוד אזולאי: ולצערי הרב, עדיין לא רואים תוצאות.
דוד אזולאי: אבל אחד הדברים שמקוממים ומרגיזים חלק גדול של הציבור, זה אותם קנסות שהם גבוהים מאד – קנס של 180 שקל.
דוד אזולאי: ואני מבין שהקנס גבוה כי הוא נועד לחנך את האנשים שלא יחשבו אפילו לנסוע ללא תמורה.
דוד אזולאי: אבל אני עדיין חושב שגם אם רוצים לחנך, יש דרכים אחרות לחנך.
דוד אזולאי: אבל קנס של 180 שקל זה קנס מאד-מאד גבוה.
דוד אזולאי: אנחנו, חבר הכנסת אורי מקלב ואנוכי, הגשנו הצעת חוק בעניין הזה.
דוד אזולאי: ביקשנו שני דברים בהצעת החוק: אל"ף, להקטין את הקנס מ-180 שקל ל-100 שקל.
דוד אזולאי: כלומר, גם אנחנו מבינים את המשמעות, את האפקט, שיש בקנס כדי לחנך.
דוד אזולאי: אבל 180 שקל – אני חושב שזה קצת מוגזם למי שקיבל את ההחלטה.
דוד אזולאי: ואני יודע שבמקרה הזה לא אתם קיבלתם את ההחלטה.
דוד אזולאי: בי"ת, ביקשנו לפחות שתוקם איזושהי ועדת ערר, שבעצם אמורה לתת מענה לכל אותם פונים שמרגישים שנעשה איזה אי-צדק איתם בכך שהם נדרשים לשלם כזה סכום גבוה.
דוד אזולאי: לצערי הרב, ההצעה, כפי שהיא, ועדת השרים לענייני חקיקה – שאני עד היום לא מבין מה הסיבות שהיא דחתה את זה.
דוד אזולאי: ולאחר ויכוחים – ויתקן אותי חברי, חבר הכנסת אורי מקלב – הסכימו להשאיר לנו סעיף אחד בחוק שמדבר רק על ועדת ערר בלבד.
דוד אזולאי: לגבי הקנס – אני אומר לכם, ואני אומר את זה לציבור הרחב: לא חבר הכנסת מקלב, ולא אנוכי, נרפה מהעניין הזה.
דוד אזולאי: אנחנו נמשיך ונעשה הכול על-מנת להוריד את הקנס, כי אנחנו חושבים שהקנס הזה מוגזם.
דוד אזולאי: למרות שאני שומע כל מיני דברים, ואני מקווה שהדברים לא נכונים, שיש פה, בסופו של יום, איזו התחשבנות בין החברה המפעילה למשרד התחבורה.
דוד אזולאי: ובהתחשבנות הזאת, הקנסות נלקחים בחשבון.
דוד אזולאי: דבר נוסף שרציתי לתת עליו את הדעת, ואני אבקש גם את אדוני המנכ"ל להתייחס לזה: התנהגות לא ראויה של הפקחים, ואני אומר את זה באמת בלשון עדינה.
דוד אזולאי: כאשר פקחים תופסים מישהו שלא תיקף את הכרטיס – אני לא מדבר שהוא עלה בלי כרטיס – הוא לא תיקף את הכרטיס.
דוד אזולאי: פשוט בגלל תקלות.
דוד אזולאי: מה שאני שומע, אני מתבייש לחזור על הדברים.
דוד אזולאי: זה לא יאומן.
דוד אזולאי: אפשר לחשוב, מה – אפשר לקחת את אותו אדם שלא תיקף את הכרטיס, תעזור לו.
דוד אזולאי: קצת גישה אנושית.
דוד אזולאי: גם אם בן-אדם לא נהג כפי שצריך, אז ככה – שניים-שלושה גברתנים עטים עליו כמוצאי שלל רב, מחזיקים אותו עד שתבוא המשטרה.
דוד אזולאי: ואחר-כך, בנוסף לכל זה, היו כבר מקרים שהורידו ילדים באמצע הדרך, במקומות שיכולים להוות סכנה.
דוד אזולאי: רבותיי, אני מבין שיש חבלי לידה.
דוד אזולאי: וזה בסדר, יש תקלות.
דוד אזולאי: אבל השאלה היא אם גם יש רצון לתקן את התקלות?
דוד אזולאי: האם אתם עושים לתיקון הליקויים הללו?
דוד אזולאי: יש פניות רבות שמגיעות אלינו.
דוד אזולאי: אנחנו הפננו.
דוד אזולאי: לחלק מהפניות קיבלנו מענה.
דוד אזולאי: ורק היום בבוקר – כפי שאומרת לי מנהלת הוועדה – קיבלנו את התשובות האלה.
דוד אזולאי: ולחלק לא קיבלנו מענה בכלל.
דוד אזולאי: אז אומרים שאולי היינו צריכים לפנות ישירות – בסדר.
דוד אזולאי: ועדה לפניות הציבור זו ועדה שפונה.
דוד אזולאי: זה לא שאנחנו אוהבים את השירות הזה.
דוד אזולאי: אבל כשאזרח פונה אלינו, מה אתה רוצה שאני אעשה?
דוד אזולאי: שאני אתעלם ממנו?
דוד אזולאי: הדרך היחידה שיש לי היא לפנות אליכם בעקבות פנייה שלו.
דוד אזולאי: אז עוד פנייה אחת, ופנייה שנייה.
דוד אזולאי: וכל מה שאנחנו רוצים זה לתת שירות לאזרח.
דוד אזולאי: ופה, לצערי הרב, גם כאן, משהו לקוי במנגנון של יחסי האנוש בתוך המערכת הזאת.
דוד אזולאי: אני לא רוצה להרחיב.
דוד אזולאי: יש עוד הרבה מה לדבר בנושאים האלה.
דוד אזולאי: אבל אני רוצה לתת את רשות הדיבור גם לחבריי.
דוד אזולאי: ואני רק אבקש מחברי הכנסת בקצרה, כי יש פה חלק מהציבור שגם רוצה להגיב.
דוד אזולאי: אז אני אבקש את חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.
דוד אזולאי: אני מקפיד על הזמן, מפני שאנחנו חייבים גם לסיים היום בזמן.
דוד אזולאי: אז אנא מכם, יש לכם שלוש דקות להגיב לדברים.
אורי מקלב: קודם-כל, אתה מעמיד בפנינו משימה לא פשוטה.
אורי מקלב: שלוש דקות זה זמן קצר.
אברהם מיכאלי: "לא תחסום שור בדישו".
אורי מקלב: זה לא כך.
דוד אזולאי: אבל תבינו גם את האילוצים שלי.
אורי מקלב: אנחנו - - - רכבת בעניין הזה – רכבת משא.
אורי מקלב: אנחנו עושים אצלנו הרבה בנושא.
דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב, אני רוצה שנדע: יש פה, איתנו, את המנכ"ל.
דוד אזולאי: וזאת הזדמנות בשבילנו, בשביל שאנחנו גם נוכל לקבל תשובות ראויות.
אורי מקלב: יכול להיות שאני אקצר את הדברים, ואולי אני אשלים חלק בשלב יותר מאוחר.
אורי מקלב: קודם-כל, תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.
אורי מקלב: אני בטוח שאתה תמשיך בעקביות לדון, לשבת, ולקיים ישיבות בנושא הרכבת הקלה.
אורי מקלב: אנחנו, חבריי, חברי הכנסת – זו ישיבת סיכום על הסיור שנעשה על-ידי הוועדה ביוזמתך, בביקור ברכבת הקלה בתחנת המוצא שבהר הרצל.
אורי מקלב: אני חושב שזו התחנה המרכזית, הראשית.
אורי מקלב: היא ודאי נמצאת על-יד המשרדים של חברת "סיטיפס".
אורי מקלב: ומה שקורה שם זה הכי קרוב לעין.
אורי מקלב: צריכה להיות, ודאי, התחנה שהיא הכי תחת תשומת-הלב, ותחת הפיקוח של חברת "סיטיפס".
אורי מקלב: אני גם רוצה להניח כמו בשאר התחנות.
אורי מקלב: בכל אופן, המסקנות שלי מהסיור הזה הן שתיים.
אורי מקלב: יש מסקנות טובות, ויש מסקנות פחות טובות:
אורי מקלב: המסקנה הטובה – בשעת בוקר מוקדמת – ממש מוקדמת – חמישה חברי כנסת, עובדים, צוותים מקצועיים, תקשורת רבה – מגיעים לסיור שהודיעו שזה סיור כמעט סמוי ברכבת הקלה, והגיעו.
אורי מקלב: הנכונות להגיע.
אורי מקלב: מכיוון שהדבר הזה הוא לא כל-כך ברור מאליו.
אורי מקלב: הוא לא דבר מובן מאליו שבשעת בוקר מוקדמת, וחברי כנסת – חברים בוועדה, לא חברים בוועדה.
דוד אזולאי: חמישה חברי כנסת.
אורי מקלב: - - - מי שמכיר את צורת העבודה יודע שזה דבר ממש חריג בעניין.
אורי מקלב: זה מראה על מעורבות.
אורי מקלב: זה מראה על אכפתיות.
אורי מקלב: זה מראה שזה משקף, ושזה על סדר היום אצל חברי הכנסת.
אורי מקלב: אם מגיעים חמישה, ודאי שיש הרבה יותר שמעורבים בעניין.
אורי מקלב: אני פעם שאלתי בעל עסק: תשמע, יש כמה תלונות עליך בעניין הזה.
אורי מקלב: שניים, שלושה, ארבעה – התלוננו על מחיר, התלוננו על שירות.
אורי מקלב: אמרתי: בסדר, מתוך כמה?
אורי מקלב: שאנחנו נשמע את התשובה הזאת – מתוך 90,000.
אורי מקלב: מתוך 70,000.
אורי מקלב: - - - אותי למה.
אורי מקלב: הוא אומר: על כל אחד שמתלונן, יש 100 שלא מתלוננים.
אורי מקלב: זאת הנקודה.
אורי מקלב: כל אחד שמחזיק עסק מסחרי ורוצה להצליח, הוא יודע שכשיש תלונה אחת, יש מאחוריה 100 שלא מתלוננים.
אורי מקלב: ואת זה צריך לקחת בחשבון.