GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אזולאי: נציג של משפחת סימן טוב.
סימן טוב: אני רוצה להתייחס למה שדיברו חבר הכנסת אילן גילאון ושלמה מולה, ולאחר מכן אני אתן הצצה קטנה על המקרה שלנו שאני מאמין שזה קצה הקרחון למה שקורה פה.
סימן טוב: הוא דיבר פה על בחורים צעירים שנוסעים ברכבים עם תו נכה ויורדים לכל מיני מקומות בתל אביב, למסיבות.
סימן טוב: אתה צודק, אפשר לעשות אכיפה כלשהי בנושא הזה, שאם הנכה לא נמצא, אז שהמשטרה תמצא דרך לטפל בזה, או הרשויות יימצאו דרך לטפל בזה.
אילן גילאון: יש תג שלפי טביעת האצבע של האדם הנכה נמצא באוטו, אם הוא לא שם אתה לא יכול להשתמש.
אורית זוארץ: ואם אתה הולך לאסוף אותו?
סימן טוב: אני מאמין שהם יכולים למצוא את הפתרון.
סימן טוב: פה במקרה הזה של אחי הקטן, אני לוקח אותו, אני אישית, אבא שלי עובד גם האמא שלי עובדת.
סימן טוב: בדרך כלל יוצא לי לקחת אותו 3, 4 פעמים בשבוע לכל מיני מקומות, ויוצא שאני מחנה 300, 400 מטר, ואני צריך לקחת אותו הוא ילד גדול, ילד בן 13, הוא כמעט בגובה שלי, איך אני אסחב אותו על הידיים?
סימן טוב: עם כל הכבוד לפרופ' ממשרד התחבורה, יש פה חוות דעת של פרופ' מתי ברקוביץ שהוא פרופ' דיי מוכר.
סימן טוב: הוא רשם כך: - "קיימת בעיה קשה של איחור רב תחומי פיגור שכלי, איפוטניה, סובל מאפילפסיה, וכן חוסר שיפוט מוחלט.
סימן טוב: זקוק להשגחה מתמדת, אי מתן תו הנכה, עלול לסכן את חייו".
סימן טוב: הנטל נופל על המשפחה, שכן היא צריכה להוציאו לטיפול.
דוד אזולאי: פניתם ולא קיבלתם תשובה?
סימן טוב: עברנו כבר שבע ועדות.
אורית זוארץ: 7 מדורי גיהינום כל פעם מחדש, פשוט שערורייה.
דוד אזולאי: מתי פניתם?
סימן טוב: אני כבר 4 שנים במלחמה איתם.
משה רוטמן: הפניות האחרונות, אדוני, נעשו דרכי, והתקבלו וטופלו באמצעות שלומית.
שלומית אבינוח: תציין שזה אחרי ההחלטה שהם קיבלו שלא לתת, כי כל אלה שקיבלו עד היום - - -
משה רוטמן: עשיתם עבודה ראויה ונפלאה, גם הצוות של משרד הרישוי – דפנה ודינה וחנן עזרו לנו, עד שמישהו שם את הסטופר.
משה רוטמן: פנינו עוד פעם וזה נופל על אוזניים ערלות.
אורי מקלב: אני מודה לך, אני יודע מה זה כיושב ראש קודם, ישיבות המשך לא תמיד הן ישיבות שיש זמן לעשות אותן, מפני שתמיד תופסים חדשים על הפרק, אבל היושב ראש הוא אמיתי ומקצועי, וגם כאשר זה ישיבות המשך, ממשיך אותם, אנחנו מציינים את זה, ואני מחזק את ידיך בעניין הזה.
אורי מקלב: זה באמת כוח עמידה שלנו מול אנשי המקצוע ואנחנו מתמודדים איתם באופן רציף.
אורי מקלב: אני רוצה לציין מתוך המכתב של המנכ"ל בפועל וסמנכ"ל משרד התחבורה עוזי יצחקי, שאנחנו באמת מעריכים את העבודה שהוא עשה, ואת ההיענות המהירה.
אורי מקלב: בסעיף 5, הוא אומר את המשפט – "יחד עם זאת הופר על ידי הגורמים המקצועיים באופן ברור, כי ילדים אוטיסטים אינם נכללים באוכלוסיה הזכאית".
אורי מקלב: זאת אומרת, הוחלט גורמים מקצועיים באופן ברור אוטיסטים לא זכאים, ועל זה אנחנו מתמודדים מועדה לוועדה, קצה נפשם בוועדות, מוועדה לוועדה כוחם נחלש.
אורי מקלב: אנחנו רואים את הפער, הוכח לנו בועדות האלה שההחלטות המקצועיות במרכאות, יש פער גדול מאוד, בכלל לא מתאים למציאות.
אורי מקלב: איך אפשר להגיד לאנשים שאנחנו יודעים שדוחים אותם לועדות, כשאנחנו רואים אותם, שומעים את הסיפורים ומתרשמים לא בעין מקצועית.
אורי מקלב: אז כאן כשאתה מגיע לעין מקצועית - נמצא כאן פרופ' ריבק, והוא יודע בכמה תלונות אנחנו צריכים לטפל, ובכמה אנחנו צריכים לטפל בהחלטות שלכם, שאין שום קשר למציאות ולמצב הגופני של אותם נכים.
אורי מקלב: כשאתה רואה מול עיניך, שאין אפשרות כזאת שמבקשים מילד על כסא גלגלים שנמצא במצב שכיבה, ומבקשים מהאמא להרים את הילד ולעזוב אותו, כדי לראות אם הוא לא נופל, אלה דברים שהם לא מקצועיים, הם גם לא אנושיים.
אורי מקלב: אם נקבעים קריטריונים ברורים, שהקריטריונים האלה לא נבדקים על ידי ועדות, אלא על ידי הרופאים המוסמכים לכך.
אורי מקלב: אני מניח שרופא שאני סומך עליו על שאלת חיים, כשהוא מוציא מסמך ואומר, הילד הזה עומד בקריטריונים האלה שמשרד התחבורה יחד עם משרד הבריאות יקבע, דהיינו, אם חושבים הגורמים המקצועיים שהילדים האוטיסטים לא כולם זכאים לתווי נכה, אני לא מכיר בדיוק, אני בטוח שרבים מהילדים האוטיסטים צריכים תעודת נכה, מכיוון שהם צמודים להורים.
אורי מקלב: אנחנו רואים את הילד האוטיסט, אנחנו לא מכירים חיצונית, איך אנחנו מזהים אותם ברחוב?
אורי מקלב: על ידי הצמידות שלו להורה.
אורי מקלב: אני לא יכול לזהות ילד אוטיסט, הוא נראה רגיל.
אורי מקלב: רואים איך שהילד צמוד, בקשירה לא עוזב, רואים שיש כאן משהו, שלא הולך בצורה רגילה.
אורי מקלב: לכן, אין ספק שוודאי רבים מהילדים זכאים.
אורי מקלב: אם אתם חושבים להגביל את זה, שהקריטריונים יהיו ברורים, מקצועיים ותעודה ואישור של רופא של אותו רכב, צריך לאפשר לו.
דוד אזולאי: אותם גופים שנותנים את אותם אישורים צריכים לדעת מכך להנחות את הרופאים אם זה בתי חולים.
משה רוטמן: איך 4,500 פניות יכולות להיות מטופלים על ידי חמישה רופאים?
משה רוטמן: איך אפשר לבוא ולהגיד שכל פנייה נבדקת לעומקה?
משה רוטמן: זאת בושה וחרפה.
אורי מקלב: אני מסכים לגבי הנושא של הועדות.
דוד אזולאי: אני מוכן להסכים לכל דבר כדי שיימצא פתרון מיידי.
חנן אהרון: הייתי גם בישיבה שהתקיימה לפני, או נדמה לי בשתי ישיבות.
שלומית אבינוח: זו השלישית בנושא.
חנן אהרון: שלישית בנושא, וההרגשה שלי שאנחנו תמיד באים לפה בצד המותקף, בצד האטום.
חנן אהרון: אנחנו פקידי הציבור, אני שומע גם חלק מחברי כנסת, לתקוף את עובדי הציבור זה בסדר.
חנן אהרון: אנחנו הפקידים האטומים, כך זה נשמע.
חנן אהרון: ההורים, אנחנו יושבים בצד שני, כאשר אנחנו בכלל לא אכסניא, ואני אחזור על מה שאני אומר, ואני אמשיך לחזור על זה, והכנסת יכולה לחוקק חוק, להעביר את זה לאכסניא הנכונה.
חנן אהרון: סליחה, היא יכולה לחוקק חוק ולהעביר את זה לאן שהיא חושבת שצריך להעביר מבחינה חוקית במדינת ישראל.
חנן אהרון: אנחנו קיבלנו את זה, הפקידים לא מחליטים מי עובר ואיפה, קיבלנו את זה בהחלטה של הדרג הבכיר אז במשרד התחבורה בזמנו.
חנן אהרון: במשרד הבריאות חודשים אנשים היו מחכים לתשובה ובלשכות הבריאות המחוזיות בשביל לקבל תו, עד שהיה מגיע אלינו בשביל לקבל תו חניה.
חנן אהרון: אנחנו שיפרנו את החוק הזה ומה שאנחנו יודעים לעשות – כ-3 שבועות המתנה היום, על זה אף אחד לא מדבר.
חנן אהרון: אנחנו לא מבינים ברפואה, לא מבינים באוטיזם, לא מבינים בכלום, לצערי.
חנן אהרון: אנחנו מבינים, ומנהל האגף יושב פה ואמר בהתחלה, ברשיונות נהיגה, ברשיונות רכב.
חנן אהרון: קובץ רכב נמצא באגף הרישוי, זה הסיבה היחידה שזה עבר אלינו.
חנן אהרון: שמעתי את דבריה של האמא, אני חושב שהיא צודקת.
חנן אהרון: יש מחלקת ילדים במשרד הבריאות, זה המקום הכי טוב.
חנן אהרון: אני דיברתי על זה על המבוגרים שיילכו לביטוח הלאומי.
חנן אהרון: כל גוף מקצועי שיחליט שמגיע לו תו, אני אומר לך, אנחנו תוך שבוע ננפיק לו תו באופן טכני כפי שצריך לעשות.
חנן אהרון: כרגע ההתקפות כנגדנו לא נכונות ואין בידינו מה לעשות.
דוד אזולאי: והיות ואתם הכתובת כרגע להנפקת תווי נכה, לכן זה מופנה אליכם.
אורית זוארץ: לגבי הנפקה אין בעיה.
דוד אזולאי: אני מבין אותך, אבל בוא תבין, מה אתה מצפה מההורים האלה, אמרו להם זה המקום, לשם צריך לפנות.
חנן אהרון: אני רוצה לפתור את הבעיה שורשית, לא להגיע למצב הזה.
חנן אהרון: אני רק אומר שאנחנו יזמנו, משרד התחבורה, רפורמה בחוק חניה לנכים כדי לעשות סדר ולקבוע קריטריונים מוסדרים בחוק חניה לנכים שדיברת עליו, אבל כשיש עשרות ארגוני נכים שלא הצלחנו אף פעם להגיע לאיזשהו הבנה בעניין הזה, עשינו כל שאפשר וצריך לעשות, אבל עדיין זה לא הכול אצלנו.
אילן גילאון: הבעיה זה עם מי שקובע מדיניות.
מסעוד גנאים: כל עוד זה באחריות אגף הרישוי, אנחנו נעשה הכול על מנת לעשות את זה הכי טוב בעולם.
מסעוד גנאים: זו אוכלוסייה מאוד רגישה ואנחנו נמצא את הדרך איך לטפל בזה - לעתיד יש פתרון מערכתי יותר.
רויטל לן כהן: תגיבו ברגישות - - -
גאנם חמדה: אנחנו נמצאים פה אגף הרישוי, ויש פה את פרופ' ריבק שהוא הסמכות הרפואית שהחליט על הקריטריונים.
גאנם חמדה: נעשה זאת בשיתוף פעולה ונראה איך נקדם את העניין הזה, ונמצא פתרון לסוגיה הזאת.
דוד אזולאי: אני מבין מדבריך שכרגע אתם הגורם שמטפל בנושא הזה של תווי חניה לכל האוכלוסייה.
דוד אזולאי: האם אתם קובעים באותה מסגרת שאתה נמצאים בתוכה וקובעים בה האם יהיו איזשהם קריטריונים ויפורסמו הקריטריונים האלה, והנחיות ברורות לכל אלה שמאשרים את תווי החניה או לא?
דוד אזולאי: זה מה שצריך לדעת.
שלמה מולה: אפשר לבקש שנציגי ההורים השתתפו, ארגוני הנכים בטוח.
שלמה מולה: נציגי ההורים שיבואו, יאמרו את דברם, כמו שמקובל בכל ועדות אחרות, לפחות בקביעת קריטריונים.
שלמה מולה: יכול להיות שאולי ישכנעו אתכם גם אם זה לא החלטה רפואית גרידא, על גבול ההחלטה כלשהי, אולי יש צרכים שצריך להתחשב בהורים כדי להנפיק להם גם את הרשיון הזה.
שלמה מולה: זה יכול להיות אך ורק אם תשתפו את ההורים.
שלמה מולה: בעולם המודרני בדרך כלל משתפים את הצרכן.
יוסף ריבק: אני אבקש ממנכ"ל משרד הבריאות למנות ועדה שתדון בנושא האוטיזם, שישתפו את ההורים.
רויטל לן כהן: זה לא רק אוטיזם, אתם מנעתם את זה גם מאפילפסיה, לקחתם את התגים עם תסמונת אנגלמן.
יוסף ריבק: קודם כל אנחנו לא לקחנו לאף אחד.
רויטל לן כהן: אתם עדיין לקחתם, אם היה ביטלת ולקחת.
אילן גילאון: עד שתהיה החלטה אחרת, צריכים לבטל את כל הביטולים זה קודם כל.
יוסף ריבק: זה לא בסמכות שלנו.
רויטל לן כהן: אם היתה לך סמכות לבטל, יש לך את הסמכות להשיב.
יוסף ריבק: לא ביטלנו, אין לי סמכות לבטל.
רויטל לן כהן: לא לחדש, זה לבטל.
יוסף ריבק: לא, אנחנו לא אלה שמחליטים על הדבר הזה, לא יודע על מי מדובר.
אורית זוארץ: לפחות לאלה, אני מניחה שמצבם של הילדים לא השתנה בתקופה הזאת.
דוד אזולאי: אני מציע כך, אין טעם לבוא ולהגיד היום שמשרד הבריאות יקים איזושהי ועדה, כרגע הסמכות היא בידכם, ואתם הגורם המוסמך לטפל בנושא הזה.
דוד אזולאי: אם זה לא נראה לכם, ישנם גורמים במשרד שהם קובעים את המדיניות, תביאו את זה לידיעתם, תורידו את האחריות הזאת מעליכם, תגידו שאתם לא מסוגלים, שיעבירו את זה לגורם אחראי, לפחות שהציבור יידע.
דוד אזולאי: נכון לרגע, אלא אם תקומו עכשיו ותגידו קבל עם ועדה אנחנו מפסיקים לטפל בנושא הזה.
מסעוד גנאים: לא, אנחנו לא מפסיקים לטפל בנושא, אין כתובת היום אחרת, ואנחנו נמשיך לטפל בזה.
דוד אזולאי: כל עוד אתם הכתובת, אתם תיקחו אחריות.
אילן גילאון: לא שמעתי אדוני היושב ראש, שמחזירים לכל - - -
אורית זוארץ: שיבחתם והיללתם את השר, בואו נלך עם זה.
אורית זוארץ: טכנית מחר בבוקר מה עושה הורה לילד אוטיסט?
גאנם חמדה: להורים האלה יש מסגרת אחת.
דוד אזולאי: מה שהוא מתכוון, הוא צודק בעניין, הוא לא יכול להתעסק עם 100 הורים.
דוד אזולאי: אני מבקש מכל ההורים, תעבירו לנו בצורה מרוכזת את החומר, אנחנו נעביר את זה למשרד התחבורה.
דוד אזולאי: זה מקובל עליך?
אורית זוארץ: בכמה מקרים מדובר?
דוד אזולאי: יש לי ניסיון עם הדבר הזה, עשינו את זה בעבר.
שלומית אבינוח: כ-200 מקרים כל חודשיים.
אילן גילאון: יש לי פה הודעה לעיתונות שהשר מורה על כך שלהמשיך או להנפיק תווי חניה לילדים אוטיסטים, אני מניח שההודעה לעיתונות של שר התחבורה וזה מיועד למנכ"ל המשרד.
בגאנם חמדה: אנחנו בשום מצב לא פוסלים ילדים אוטיסטים שמגיע להם תו חניה לנכה, אין דבר כזה, מי שזכאי יקבל את זה.
רויטל לן כהן: אני קיבלתי תשובה שהוא חכם, ואני צריכה להסביר לו.
גאנם חמדה: בעיקרון נדון בכל מקרה לגופו של עניין, ואם הילד זכאי הוא יקבל את זה, זה הנחת היסוד שלנו, זה מה שסוכם עם השר ועם המנכ"ל והוראת המשרד.
אילן גילאון: מי שהיה לו תג צריך לקבל את התג כרגע.
גאנם חמדה: יחד עם זאת, אני מציע, לא איכפת לי גם לפגוש אתכם כהורים.
גאנם חמדה: תחליטו, אני מוכן לבוא, שתהיה נציגות שלכם, ואם אתם יכולים לרכז את כל הבעיות שלכם בריכוז אחד גדול, ניקח את כל הבקשות וניתן לזה עדיפות.
רויטל לן כהן: אבל מה נעשה עם ההורים שלא יודעים?
אורית זוארץ: יש 200 פניות כל חודש, 1,200 פניות בשנה, זה לא בעיה נקודתית, זה בעיה מערכתית.
גאנם חמדה: על מנת שאנחנו נתקדם בעניין הזה, מאחר ומדובר כאן באוכלוסייה רגישה, נדון במסגרת, תוך 3 שבועות מי שמגיש תו חניה לנכה זה מגיע לוועדה ודנים בוועדה, כלומר, אין המתנה יותר מ-3 שבועות.
גאנם חמדה: יחד עם זאת, אני לא אתן באופן גורף, זה לא בסמכותי כמו שאמר פרופ' ריבק.
אורית זוארץ: אבל מי שהיה לו למה לא להחזיר לו, אני לא מבינה?
גאנם חמדה: את רוצה להפוך אותי לרופא?
אורית זוארץ: לא רופא, אבל היה להם.
גאנם חמדה: אנחנו רוצים לעזור כאן להורים.
אבנר עורקבי: למה לא מקיימים את ההוראה של השר?
גאנם חמדה: אין מצב כזה שדוחים אוטיזם על הסף, אין דבר כזה.
אילן גילאון: סליחה על הביטוי, זה סחור סחור, תגיב על זה.
גאנם חמדה: אני מתכוון למה שאני אומר, ואני אעמוד במה שאני אומר.
גאנם חמדה: אנחנו נבחן לגופו של עניין.
אילן גילאון: בניגוד לשר.
אורית זוארץ: מי שהיה לו תנו לו, לא הבנתי.
אילן גילאון: אני אודיע לשר שלך שאתה מבזה אותו.
לילך אילון רפל: דרך אגב, אף אחד לא מדבר רק על בעיה של אוטיזם, גם היפוטניה, גם פיגור שכלי וגם אפילפסיה ותסמונות נדירות.
גאנם חמדה: אבל אנחנו רוצים לעזור לכם, תמתינו קצת.
אילן גילאון: אתה לא צריך לעזור להם, אתה צריך לקיים את החוק, אתה לא מבין?
אילן גילאון: הדיבור הזה הוא דיבור של ועד בית, זה לא דיבור של משרד תחבורה.
אילן גילאון: יש פה חוק, יש פה שר, יש תקנות שאתה קובע באופן שרירותי, מה אתה רוצה שהאנשים האלה יעשו?
אילן גילאון: שיבואו להתדיין איתך, שתתחשב?
אילן גילאון: – לא צריך שתתחשב.
אילן גילאון: תקיים את החוק כפי שכתוב כלשונו ולפי הוראת השר שלך, אחרי זה אתה רוצה לעשות רביזיה?
אילן גילאון: יש דרכים המקובלות, אם הכנסת תרצה לחוקק חוק אחר היא תחוקק אותו, כרגע אין לך.
גאנם חמדה: אני מוחה על ההתנהגות שלך ועל הדיבור שלך.
אילן גילאון: אתה יכול למחות, אני מוחה על ההתנהגות שלך, אתה מדבר יותר מפוליטיקאי.
גאנם חמדה: המדיניות של המשרד אנחנו מיישמים אותה, אנחנו לא דוחים בשום מצב אוטיסט שמגיע לו תו חניה לנכה.
גאנם חמדה: נפעל ברוח הדברים הזאת, מי שזכאי יקבל.
גאנם חמדה: אם עכשיו יש בעיה מערכתית נקודתית עד שניישר קו, אני מוכן לבוא להורים, לשבת אתכם.
אילן גילאון: מי שהיה לו צריך לקבל אותו.
גאנם חמדה: תרכזו בצורה מרוכזת.
גאנם חמדה: אני מבטיח לכם - - -
רויטל לן כהן: לי אין - - - של כל הורה במדינת ישראל.
אילן גילאון: את רוצה לעבוד במשרד התחבורה?
שלומית אבינוח: על כל אחד תוכל לתת תוקף בתאריך אחר.
אורית זוארץ: תמנה עובד במשרדך, תמנה עוזרת במשרדך שתעשה בדיקה לאחור, וכל מי שבוטל על הסעיפים האלה והיה לו שיעשו את זה במשרד, למה ההורים צריכים להתעסק עם זה?
דוד אזולאי: אני מוכן להציע לך הצעה, עד שיקבעו נהלים, ועד שיקבעו ועדות, וכל הקריטריונים.
דוד אזולאי: מה שאני מציע, מי שהיה לו תג חניה - לתת לו, ואם פג תוקפו לתת לו את זה, מצידי תן לו לחצי שנה עד שתקבעו את הקריטריונים החדשים, אבל כרגע תנפיקו.
דוד אזולאי: אם אני מבין נכון, זאת גם המדיניות של השר, הוא כרגע קבע לתת תגי חניה, הוא קבע את זה, זה לא אני קבעתי.
דוד אזולאי: במסגרת המדיניות הזאת בואו ותלכו ותאשרו.
גאנם חמדה: אנחנו נעשה עבודת מטה בתוך המשרד, נבחן את זה מחדש, אלה שהזדקקו למתן תו חניית נכה, בהנחה שהם תחת הקטגוריה הזאת של האוטיסטים, אנחנו ננפיק לו.
רויטל לן כהן: יש את הפיגור, את האפילפסיה, תסמונות נדירות, לא רק - - -
אורית זוארץ: צריך ליישם.
גאנם חמדה: אנחנו ננפיק להם.
דוד אזולאי: אני מציע כך, אני ביקשתי, כרגע לא נחדש את תווי החניה לאותם אנשים שהיה ברשותם ופג תוקפם.
דוד אזולאי: אני לא מדבר רק על האוטיסטים, גם על האחרים.
דוד אזולאי: עד שתקבעו, אתם יכולים לתת תווי חניה באופן זמני.
דוד אזולאי: תעשה חשבון, כמה זמן ייקח לך עד שתקבע את הקריטריונים החדשים?
דוד אזולאי: תגיד, רבותיי, אני מנפיק תווי חניה לחצי שנה, בתוך חצי שנה הזאת, אתם תגיעו לכל הפתרונות הראויים שאתם חושבים שזה מה שעונה על הקריטריונים שלכם.
דוד אזולאי: תפרסמו את זה ברבים, אז, מי שעונה על הקריטריונים יחודש לו, מי שלא עונה על הקריטריונים לא יחודש - זה הכיוון שאתם צריכים ללכת בו, והוא לדעתי הפתרון.
דוד אזולאי: אנחנו כוועדה – אני אומר את זה להורים, אני אומר את זה לציבור הרחב שצופה בנו כרגע.
דוד אזולאי: אנחנו כוועדה נמשיך ונלווה את הנושא.
דוד אזולאי: אני פונה לכל הארגונים, לכל ההורים, תעמדו בקשר עם שלומית מנהלת הוועדה, תעבירו לה את הדברים בצורה מרוכזת, ואנחנו גם נעביר את זה בצורה מרוכזת.
גאנם חמדה: שיעבירו ישירות, אין בעיה.
אורית זוארץ: מה קורה עם הורה שלא יושב כאן בוועדה, ולא קשור לארגונים, לכל ההורים זה מגיע?
שלומית אבינוח: תשאלי את כל ההורים.
אורית זוארץ: פנו אליי הורים דוברי רוסית שבכלל לא קשורים לשום דבר.
אורית זוארץ: מה קורה עם הורים במגזר, כולם מקושרים?
שלומית אבינוח: אני רוצה לעזור.
אבנר עורקבי: תעביר לשר שלא יהיו מריחות.
דוד אזולאי: אנחנו מעבירים בדרך כלל את הסיכומים האלה, הדברים ידועים.
גאנם חמדה: זה מה שנעשה.
דוד אזולאי: רבותיי, אני מבקש, המשרד הנוגע בדבר במקרה הזה זה משרד התחבורה, מבחינתנו, אתם הגורם הקובע כרגע למתן תווי חניה, וכל עוד אין גורם אחר שמטפל בזה, מבחינתנו אתם הכתובת, אלא אם מישהו יבוא וישנה - - -
גאנם חמדה: אנחנו מעולם לא התחמקנו מזה.
דוד אזולאי: אני אומר, אין לי בעיה, כל עוד אם מישהו יבוא ויחליט, כי עלו פה כל מיני הצעות.
דוד אזולאי: כל עוד וזה לא קורה, אתם הכתובת מבחינתנו ונמשיך להתכתב ולדבר איתכם.
דוד אזולאי: רבותיי, אנחנו חייבים לסיים את הדיון הזה.
דוד אזולאי: אנחנו מבקשים במסגרת המדיניות שאתם עושים, אנא מכם צרפו את ארגוני ההורים או הנכים, צרפו רופא ילדים שיהיה באותה ועדה, שההוראות האלה יחולו על כל הנכים.
דוד אזולאי: בינתיים אני מציע לא להחזיר לאותם הורים שהתו חניה שלהם פג תוקפו.
דוד אזולאי: אני מציע לחדש להם לתקופה של חצי שנה עד שאתם תקבעו את כל הכללים החדשים.
דוד אזולאי: עד אז אסור שייווצר מצב שאנשים שהיה להם תגי חנייה ולא מקבלים אותה.
דוד אזולאי: הועדה תמשיך, אנחנו לא נרפה מהנושא הזה.
דוד אזולאי: אדוני ביקש 3 שבועות, אני אתן לך גם חודש ימים.
דוד אזולאי: לפני שהכנסת תצא לפגרה, נקיים דיון נוסף בנושא הזה.
דוד אזולאי: אני מקווה שבוועדה הבאה תוכלו להיות אנשי בשורה בצורה מסודרת, תבואו לוועדה ותגידו לנו את הדברים על מנת שנוכל להיות שליחים טובים לכל אותם הורים.
דוד אזולאי: יחד עם זאת, אני אציין בפניך, אדוני, כאשר אתם קובעים את הקריטריונים, קחו את המקרים שעברו.
דוד אזולאי: יש פה מקרים שאני עברתי עליהם, זה נורא ואיום לראות איך הפסיקו תווי חניה לאותם הורים ואיך הם התמודדו עם זה.
דוד אזולאי: אני מבין שצריך לעשות סדר בעניין הזה, אבל אי אפשר לבוא ולהגיד - זהו, יותר לא נותנים, אין דבר כזה.
דוד אזולאי: להיכנס לעובי הקורה, לבדוק, לקבוע, זכותכם לקבוע, ואני אומר, חשוב מאוד שתקבעו, הנושא הזה הפך להיות מופקר.
דוד אזולאי: אתם גם אמרתם שיש זיופים, הנושא הזה חייב להיבדק, חייבים לתת על כך את הדעת.
דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שמישהו משתמש בתו נכה שהוא לא זכאי לו, על חשבון מי שזכאי שאין לו חנייה.
גאנם חמדה: מאה אחוז.
גאנם חמדה: אנחנו גם בנוסף לכך, אני אשב פה עם ההורים, אין לנו שום בעיה לשבת.
גאנם חמדה: תהיה נציגה שלנו מטעם אגף הרישוי שתהיה בקשר עם ההורים, ואם יש מקרים מיוחדים, צריך טיפול מיוחד - אנחנו נעשה זאת.
גאנם חמדה: יושבת פה דפנה מהלל, מבחינתי היא תהיה אחראית.
גאנם חמדה: אני צריך כתובת מטעמכם.
גאנם חמדה: עם כל הכבוד, אנחנו רוצים קשר ישיר, היא תקבל את הכתובת, אם יש מקרים ייחודיים ובעיות ודחיות וכל מיני דברים כאלה, תהיה לכם כתובת בעניין הזה.
קריאות: - - - זה לא עובד ככה.
דוד אזולאי: מר גאנם, אני לכן הצעתי לך ואמרתי לך, ואתה דחית את זה בעדינות קיבלתי את זה.
גאנם חמדה: לא, אני רוצה לייעל.
שלומית אבינוח: שיהיה דרך הוועדה.
גאנם חמדה: בבקשה, דרככם.
דוד אזולאי: לנו לא חסר עבודה, אבל אנחנו מוכנים לקבל על עצמנו את השרות לעזור לכולם.
דוד אזולאי: אני חוזר ואומר את הדברים שאמרתי קודם.
דוד אזולאי: רבותיי, אני מציע שהוועדה לפניות הציבור - שלומית מכירה את הגברת, אני סומך עליהן שתעבודנה יחד בשיתוף פעולה.
דוד אזולאי: תעבירו לנו את החומר בצורה מסודרת, אנחנו נרכז את הנושא הזה, נעביר את זה בצורה מסודרת אליך.
שלומית אבינוח: כל אלה שבוטלו מוחזר להם לחצי שנה?
דפנה מהלל: שלומית, אנחנו לא יודעים.
גאנם חמדה: דפנה, אנחנו נמצא את הפתרון.
אורית זוארץ: אדוני, רק להוסיף דבר אחד, שהמגזר הלא יהודי לא ייפגע, כי מדובר פה גם בפונים מרהט, וגם מהצפון, שייקחו זאת בחשבון.
רויטל לן כהן: אדוני, אני רוצה לוודא שזה לא רק על אוטיסטים, אנחנו מדברים על כל הילדים.
דוד אזולאי: רבותיי, ההערה של חברת הכנסת זוארץ לא אשאיר בחלל ריק.
דוד אזולאי: לא מקובל עליי, אני בטוח שפה אף אחד לא גורם לכך שאוכלוסייה מסוימת כן תקבל או לא תקבל.
אורית זוארץ: אז שיידעו אותם.
דוד אזולאי: רבותיי, אמרתי את הדברים האלה שיהיה לחצי שנה, ותוך חצי שנה יקבעו את הדברים ויחליטו.
משה רוטמן: אדוני, מה הקריטריונים ישנו אם 4,500 פניות בחודש אמורות להיבדק על ידי 5 רופאים, שאף אחד מהם כנראה גם עם כל הכבוד, לא מומחה לנושא של התפתחות של ילדים או נוירולוגיה או כל דבר אחר.
משה רוטמן: אדוני, אתה תחזיר אותנו לישיבה נוספת, קריטריונים יהיו, הרי גם חוק יש.
משה רוטמן: פה צריכה לצאת פנייה לשר, המשרד והפקידים עושים עבודתם נאמנה, אבל הם עושים את מה שהמדינאים מלמעלה אומרים, ופה יש את השר הממונה על המשרד.
משה רוטמן: הבקשה צריכה להיות אליו, ומשם צריכה לצאת הבקשה.
משה רוטמן: אנחנו הולכים סחור וסחור, ונחזור לפה שוב ושוב עם סיפורים כואבים ומשפחות שחוקות.
משה רוטמן: בבקשה, אדוני, 4,500 תחלק לחמישה רופאים לחודש, אף בקשה לא יכולה להיבחן לעומקה.
דוד אזולאי: קיבלתי את הפנייה שלך.
דוד אזולאי: נבקש משר התחבורה להרחיב את מספר הרופאים בוועדה על מנת לענות על הדרישה של הפונים.
משה רוטמן: אני מודה לאדוני.
דוד אזולאי: רבותי, אני פותח את דיוני הוועדה לפניות הציבור והנושא שעומד על סדר היום הוא טיפול רפואי במסגרות חינוך מיוחד.
דוד אזולאי: אנחנו קיבלנו פנייה של אק"ים בנושא מתן טיפול פולשני לילד במסגרת חינוך.
דוד אזולאי: מי שחתומה על המכתב זו שרונה מזרחי, שנמצאת כאן.
דוד אזולאי: היא העלתה פה מקרה מיוחד של ילד מטבריה, ואני מבין שגם האמא נמצאת פה.
דוד אזולאי: בעצם אחת הטענות שהיא העלתה כאן, שחלק גדול של האוכלוסייה הזאת של תלמידים שנמצאים בחינוך המיוחד, זקוקים לטיפולים רפואיים תוך כדי לימוד, וכנראה לא מקבלים, או שהסייעות שאמורות לתת את זה, לא תמיד הן מוכשרות לתת את הטיפול הזה, את השירות הזה.
דוד אזולאי: לא מדובר פה על מספר גדול של תלמידים, מדובר בסך הכל מתוך אוכלוסייה של כ-70,000, מדובר פה על כ-400 תלמידים, שזקוקים לכל מיני סוגי טיפול, אם זה האכלה, מתן חמצן, שאיבת הפרשות וצנתור של שלפוחית השתן והזרקות אינסולין, שבעצם אלה צורכי קיום של אותם ילדים, שנמצאים במערכת הזאת.
דוד אזולאי: ולכן, גם נתנו לזה חשיבות ופנינו וביקשנו את משרד החינוך לגבי לפנייה שלנו.
דוד אזולאי: לצערי הרב רק אתמול, כמעט ב-23:00 הגיעה התשובה הזאת, שאני ממש תוך כדי שאני מדבר אתכם, אני עובר על החומר פה.
דוד אזולאי: אני מניח שהנציגה של משרד החינוך, הגברת רעיה לוי, וודאי תוכל להרחיב יותר מהמכתב שנמצא כאן.
דוד אזולאי: אני אבקש קודם כל את הגברת עורכת שרונה מזרחי, שהיא תציג בפנינו את הדברים קודם.
שרונה מזרחי: בוקר טוב, תודה רבה על קיום הדיון.
שרונה מזרחי: אני יודעת שהלו"ז צפוף לקראת הפגרה.
שרונה מזרחי: נמצאת איתי אירית זרחי, אמא של א', ילד בן 10 עם פיגור שכלי וחולה אפילפסיה, שפנתה אלינו בעצם עם המקרה שלכולם יש את המכתב.
שרונה מזרחי: הבן שלה מקבל התקפים בבית הספר ומאחר שהאפילפסיה שלו היא ברמה מסוימת שלא מספיק רק להרים אותו ולהושיב אותו בחזרה בכיסא, אלא יש צורך בהחדרה של נר רקטלי.
שרונה מזרחי: זו היא פעולה רפואית פולשנית, שאסור כמובן לצוות בית הספר לעשות, אלא רק לאחות, ולכן כל הזמן מזמנים את האמא.
שרונה מזרחי: כל הזמן האמא צריכה להיות ברדיוס של בית הספר, כדי שתבוא ותעשה את הפעולה הזו.
שרונה מזרחי: בנוסף, א בעצם לא יוצא לטיולים, שום טיול, שום פעילות מחוץ לבית הספר הוא לא יוצא, אלא אם כן האמא מוכנה לבוא איתו לכל פעילות.
שרונה מזרחי: שני דברים אני רוצה למקד את הדיון.
שרונה מזרחי: דבר ראשון, תקן לאחות בבית הספר.
שרונה מזרחי: לפי דברי המנהלת לפחות, היא כן ביקשה אחות ולא נתנו, ולכן הדבר הראשון בעצם אנחנו מבקשים זה שבאמת יהיה תקן לאחות במסגרות שבהן יש ילדים שזקוקים לטיפול רפואי פולשני.
שרונה מזרחי: זה דבר אחד.
שרונה מזרחי: דבר שני, גם אם הייתה אחות בבית הספר, אסור לה, לפי הנהלים היום של משרד החינוך, לבצע את הפעולה הספציפית הזו שאנחנו מדברים עליה, שזה אומר החדרת נר רקטלי, משום שזה לא נמצא, משום שיש חמש פעולות שמותר לאחות בבית הספר לעשות, ולכן בעצם גם אם הייתה אחות, היא לא יכולה הייתה לעשות.
שרונה מזרחי: אז שני דברים בעצם אנחנו מבקשים, אחד זה שיהיה תקן של אחות, שתיים, שירחיבו בעצם את הפעולות הרפואיות ואת הטיפול הרפואי, שמותר לאחות להעניק.
שרונה מזרחי: בדומה אגב, למה שקיים בחינוך הרגיל.
שרונה מזרחי: בחינוך הרגיל, בנוסף לחמש פעולות שמותר לאחות לעשות, מותר לה גם לעשות טיפולים מצילי חיים.
שרונה מזרחי: טיפולים מצילי חיים - אחד מהטיפולים האלה מוגדרים בחוזר מנכ"ל של משרד החינוך – כבעצם החדרת הנר שעליו אנחנו מדברים, ובזה אני בעצם ממקדת את הבקשה שלנו.
דוד אזולאי: אני רק רוצה להבין ממך.
דוד אזולאי: תראה, כולנו מכירים את השירות הטוב של פעם של אחות בבית הספר, שלצערי הרב בשנים האחרונות הפריטו את זה והעבירו את זה לכל מיני חברות, וכל מי שיש ילדים לו ילדים בבית הספר, מכיר את זה מקרוב.
דוד אזולאי: זו לא אותה אחות שהכרנו, כשאנחנו למדנו ביסודי, שהיינו מחוברים אליה בטיפת חלב והכירה אותנו והכרנו אותה.
דוד אזולאי: היום אנחנו מקבלים שירות מופרט.
דוד אזולאי: אז השאלה שלי אם אותה אחות שאנחנו מדברים עליה, נמצאת גם בבית הספר לחינוך מיוחד או לא נמצאת.
שרונה מזרחי: בבית הספר הספציפי הזה היא לא נמצאת.
שרונה מזרחי: בבית ספר הזה אין שום אחות, לדברי המנהלת כמובן.
שרונה מזרחי: אין אחות ברוב בתי הספר.
דוד אזולאי: אתה הורה?
שמעון לולו: נעים מאד, שמי שמעון לולו.
שמעון לולו: אני הורה לשני ילדים חולי אפילפסיה עם מאה אחוזי נכות.
שמעון לולו: אני עם הגברת ליבנה ... כי זה היה מקרה שהתכתבנו הרבה מאד.
שמעון לולו: הבאתי את כל האישורים המתאימים והמלצות מכל הרופאים, מכל בתי הספר, מאנשי חינוך.
שמעון לולו: יש לי ילד אחד ברמה מאד חריפה של אפילפסיה, שהוא עמיד לתרופות.
שמעון לולו: הוא הגיע למצב שהוא היה שנה וחצי בבית ולא למד בבית ספר בגלל שלא מצאו לו מסגרת.
שמעון לולו: הוא היום בן 11.5.
שמעון לולו: כשסוף סוף מצאנו בית ספר, מסגרת חינוך מיוחד שכן הסכימה לקבל אותו, התנו את זה בסייע.
שמעון לולו: לפי מה שאני הבנתי, ההגדרה בחוק הייתה קיימת ככה שניתן לשים רק סייע רפואי, וסייע רפואי חייב שתהיה התערבות פולשנית, ואם את הילד שלי לא דוקרים בבוקר, אז אין סכנה לחייו.
שמעון לולו: אני לא מזלזל בשום דבר אחר, כן, אבל הילד שלי נתון כרגע בממוצע ב-5 פרכוסים ביום, חמישה התקפים.
שמעון לולו: כל התקף עם סכנת חיים.
שמעון לולו: שכבר ערבנו את מבקר המדינה בנושא, והתכתבנו דרך מבקר המדינה ולצערי היינו צריכים לאיים ולבקש ולדרוש ולצעוק והכל, ובעצם לפנות גם להרבה גורמים אחרים, אישרו לנו לפנים משורת הדין סייעת, לא סייעת רפואית, סייעת רגילה.
שמעון לולו: עד כמה שאני יודע גם אין לה הכשרה למסגרת לימודים וחינוך.
שמעון לולו: לצערי בית הספר וזו לא פעם ראשונה שזה קורה, ואני חושב שזה גם משהו שצריכים להגדיר בחוק, שאם איזה שהוא תלמיד מקבל סייע אישי זה צריך להיות סייע אישי שלו, ולא מה שקורה שאני באתי כמה פעמים והילד שלי בכיתה והסייע עושה כל מיני עבודות עם ילדים אחרים.
אבנר עורקבי: טוב לשמוע.
אבנר עורקבי: זו עבירה על ועדת דורנר.
אבנר עורקבי: דורנר החליטה שצריך סייעות אישיות.
אבנר עורקבי: קשה.
שמעון לולו: לפני שבועיים לצערי הבן שלי נכנס לשירותים, רצה לנקות את המכנסיים.
שמעון לולו: כושר השיפוט שלו לא ... ...
שמעון לולו: הוא החליט לנקות את זה בצורה שהוא התיישב עם חצי אגן על הכיור, הסייעת לא הייתה צמודה אליו באותו רגע, הכיור התפרק.
שמעון לולו: אני אחסוך מכם את התמונות שיש לי פה, אבל כל היד עם 20 תפרים, וזה רק מקרה אחד שקרה.