GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: החוק לא מאפשר קרבה כזו כמו שאנחנו רואים פה.
ישראל אייכלר: זה מה שרציתי לדעת.
ישראל אייכלר: האם יש איזה שהוא חוק שחייב מרחק מסוים?
דוד אזולאי: זה חוק חדש.
ישראל אייכלר: אם יש חוק.
אורי מקלב: יש גם מרחיק מבתי ספר וגם מרחיק מבתים.
אורי מקלב: בוודאי לא ממרחק של כל כך קרוב של 2, .
ישראל אייכלר: אז אם לא היה החוק.
אלימלך שפירא: מהחומה של הבית אין מטר אפילו.
ישראל אייכלר: אם לא היה חוק, הייתי מציע לחוקק חוק, אבל אם הרב מקלב אומר שיש חוק בוודאי שצריך.
אורי מקלב: עדיין לא.
ישראל אייכלר: אין חוקים?
אורי מקלב: לגבי אנטנות.
אורי מקלב: מה שאני אומר זה לגבי, שאלת לגבי אנטנות, אז לגבי אנטנות.
ישראל אייכלר: אז צריך לברר.
ישראל אייכלר: אם יש חוק שצריך להרחיק שנאים כאלה מבניינים – וודאי טוב.
ישראל אייכלר: אם אין חוק – צריך לחוקק חוק.
ישראל אייכלר: כי לא יתכן מצב.
קריאה: או בתקנות שמסדירות את זה.
ישראל אייכלר: אם יש תקנות – צריך לעמוד בהם.
ישראל אייכלר: עכשיו, מה שאני שומע שכבר חברת חשמל קיבלה קרקעות ולא עשתה, זה בטח חברת חשמל תצטרך לענות.
ישראל אייכלר: אבל בעיקרון צריך להיות ברור שאסור לאפשר קרבה כל כך גדולה למגורים, גם אם זה עולה כסף ובשביל זה יש לחברת חשמל עכשיו גירעון גדול, אני יודע, אבל זה לא בגלל העברות שנאים ולכן אני מצטרף לבקשה להסדיר את העניין הזה, לפנות את המפגע הזה ולא ליצור מפגעים כאלה בעתיד.
ישראל אייכלר: לגבי זכויות העמודים מול זכויות האזרח, מי היה קודם למה, רק אתמול היה לנו יום הנכבה שהם טוענים שהם היו פה קודם ב – 400 כפרים ויישובים.
ישראל אייכלר: אני לא מאמין שלעמודים יש יותר זכויות מאשר לפלשתינאים.
ישראל אייכלר: אז אם אפשר להגיע להסדר עם הפלשתינאים צריך להגיע להסדר עם העמודים.
ישראל אייכלר: אז אם צריך להזיז עמודי חשמל – צריך להזיז אותם.
ישראל אייכלר: עמודי החשמל יסלחו לנו.
דוד אזולאי: יש כאן מישהו מחברת חשמל.
שלומית אבינח: יש כמה.
שלומית אבינח: מירב, יש לך מה להגיד?
שלומית אבינח: מרשות החשמל?
מירב יוסף: אני פשוט אחלק את הדיון לשלושה, כי לכל אחד מהנציגים פה יש משהו אחר להגיד.
מירב יוסף: אני באה מרשות החשמל, אתה יודע, אנחנו נפגשנו אתמול.
מירב יוסף: אנחנו אחראים על כל הנושא, כמו שהרב מקלב אמר, יש עלויות ואתה לא רצית לדבר על עלויות, אז מה לעשות?
מירב יוסף: אתה יודע, לכל דבר, לכל פעולה יש עלות וצריך לכסות אותה.
מירב יוסף: זאת אומרת שאם הוחלט באיזה שהוא שלב.
דוד אזולאי: בסוף נגיע עם כולם לעלויות.
מירב יוסף: בסוף נגיע לכסף.
מירב יוסף: ככה שאם הוחלט, בסופו של דבר, להזיז - - -
אורי מקלב: כל העולם זה נמשל והמשל, זאת אומרת, כל העולם זה משל והנמשל זה הכסף.
אורי מקלב: זה הכל מתחיל ונגמר.
מירב יוסף: הכל מתחיל ונגמר בכסף וכל הויכוח הזה מקורו בכסף, כי אם זה היה בחינם העמודים כבר לא היו שם.
מירב יוסף: אבל מה שאני רוצה לומר זה שאם יוחלט, בסופו של דבר, אחרי הדיון שצריך להזיז את העמודים, מה שיקרה בפועל זה שכל כלל צרכני מדינת ישראל יישאו בעלות.
מירב יוסף: או.
מירב יוסף: קיי?
מירב יוסף: זאת אומרת, אם הוחלט שזה לא העירייה וזה לא הצרכן שנמצא במקום, זה מדינת ישראל.
מירב יוסף: עכשיו, יש לנו פה את איגור, שהוא ממשרד התשתיות.
אורי מקלב: חס וחלילה יקרה משהו וצריך לשלם פיצויים זה גם על חשבון כל - - -
מירב יוסף: בדיוק, הרב מקלב, לכל דבר יש, אנחנו אמרנו, הכל נוגע לכסף.
מירב יוסף: וחברת חשמל צריכה להסביר באמת מה קורה שם מבחינת - - -
אברהם זילברשלג: רק שאלה שהאנשים המקצועיים ידעו, המסקנה של ועדת המומחים משנת 2005 להקצות סכום של 2 מיליון דולר בשנה לצורך הספציפי הזה.
אברהם זילברשלג: ההמלצות האלה אומצו ובוצעו והתקנות וכל מה שהיה בעקבותיהם זה בעקבות ועדת המומחים הזאת שכבר דנה ודשה והחליטה להקצות סכום.
אברהם זילברשלג: הכסף הזה נמצא באיזה שהוא מקום?
מירב יוסף: דנה ודשה במה?
מירב יוסף: אתה מדבר מהאמצע.
אברהם זילברשלג: יש ועדת מומחים לעניין שדות מגנטיים ברשת החשמל שהוגשה לכנסת.
דוד אזולאי: מיד אני אאפשר לך ותוכל לדבר.
דוד אזולאי: מה תפקידו של אדוני?
צבי שגב: אני מנהל יחידת הרשת הארצית בחברת החשמל.
אורי מקלב: איפה אתה יושב?
אורי מקלב: בחדרה?
צבי שגב: אני יושב בחיפה.
צבי שגב: חברת החשמל, כחברה ממשלתית, מקימה רשתות, הקימה ומקימה ותקים רשתות הולכה וחלוקה בכל הארץ כדי להוליך ולחלק את האנרגיה החשמלית, להביא אותה לכל אזרח שמזמין חיבור.
צבי שגב: הסטנדרט של הרשתות בעבר היה של רשתות עיליות.
צבי שגב: כל הערים והשכונות הותיקות בארץ מלאות באלפי קילומטרים ועשרות אלפי שנאים שהם הותקנו כרשתות עיליות.
צבי שגב: מאז אפריל 2002 הסטנדרט שוּנה ורשתות שהיום מוקמות באזורים מיושבים הם רשתות תת קרקעיות.
צבי שגב: הרשתות העיליות שאנחנו הקמנו עד 2002 הוקמו כדין לפי חוק החשמל.
צבי שגב: ההליך היה בעבר לפי הזיכיון ואחר כך לפי חוק משק החשמל.
צבי שגב: מאז שחוקק חוק הקרינה הבלתי מייננת חברת חשמל קיבלה היתרי סוג להפעלה, להקמה והפעלה של רשתות ואותם רשתות נשוא התלונה בבני ברק הם אפילו מתאימים לדרישות שנמצאים בהיתר הסוג לרשתות עיליות מהסוג שנמצא שם ולשנאים חיצוניים מהסוג שנמצא שם.
צבי שגב: דהיינו, הכל נמצא לפי דין.
צבי שגב: לא חרגנו משום הלכה ושום דין.
צבי שגב: עכשיו, חוק הקרינה הבלתי מייננת - - -
דוד אזולאי: אפרופו, גם חברות הסוללר גם הם לקחו הכל על פי דין.
צבי שגב: חוק הקרינה הבלתי מייננת שמתייחס גם לשדות חשמליים ומגנטיים, זה לא קרינה, זה שדות שנמצאים תמיד בכל מקום שבו יש תשתית חשמלית, גם בתוך הדירות מהמכשירים שבתוך הדירה ומהחיווט הפנימי שבתוך הדירה, ברגע שיש חשמל באיזה שהוא מבנה, יש גם שדה מגנטי.
צבי שגב: אחד הוא פונקציה של השני.
צבי שגב: אז החוק הזה באמת, דו"ח ועדת המומחים קבע שאין לאמץ שום ערך סף וקבע לתת שני מיליון דולר לקרן שיפור, צמצום השדה מגנטי בקרבת מתקני חשמל.
צבי שגב: חברת החשמל פועלת בהתאם לחוק ומוציאה כל שנה 2 מיליון דולר, כאשר היא צריכה לפעול לפי קריטריונים ברורים ושוויוניים לכל האוכלוסייה ואין שום סיבה להעדיף אזרח פלוני על אזרח אחר רק בגלל שהוא יותר מתלונן, יותר קולני, יש לו יותר גישה לתקשורת ולכל מיני גורמים.
צבי שגב: במקרה הזה, מדובר בחשיפה של מיליגאוס ים בודדים, שהיא בהחלט לא מצדיקה לתת לו קדימות מעבר למקומות אחרים.
צבי שגב: אנחנו מוציאים את ה – 2 מיליון דולר על מקרים אחרים שהם עומדים בקריטריונים, דהיינו, יש אזרחים שנחשפו לשדה יותר גבוה, או שמדובר בבתי ספר או גני ילדים.
צבי שגב: כל המקומות האלה מקבלים עדיפות ברורה לפי קריטריון ואנחנו מדווחים למשרד להגנת הסביבה על איזה פרויקטים אנחנו מוציאים את הכסף כל שנה.
אורי מקלב: הקריטריון מפורסם לציבור?
צבי שגב: והכל מבוצע כדת וכדין.
צבי שגב: עכשיו, כל אזרח, או כל רשות מקומית יכולה - - -
אורי מקלב: אני שואל אם הקריטריון מפורסם לציבור?
בן ציון כהן: הקריטריון הוצג לועדת המומחים הציבורית ולמשרד להגנת הסביבה, אני אגיד כבר עכשיו, הקריטריון - - -
שלומית אבינח: תציגו את עצמכם לועדה.
בן ציון כהן: שמי בן ציון כהן, אני ביחידה הסביבתית של חברת החשמל.
בן ציון כהן: אני מרכז נושא של שדות מגנטיים.
בן ציון כהן: הקריטריון הוצג בפני ועדת המומחים הציבורית.
בן ציון כהן: נדמה לי שמר אלברטו ברנשטיין מהמשרד היה שמה גם כן בעת ההצגה.
בן ציון כהן: גם גופים אחרים.
בן ציון כהן: הקריטריון, יש מספר פרמטרים: 1 – רמות השדה.
בן ציון כהן: 2 – סוג האוכלוסייה: ילדים, משפחות.
בן ציון כהן: 3 – משך השהייה.
בן ציון כהן: אלה הקריטריונים העיקריים.
בן ציון כהן: למשל: משרד שנמצאים בו רק 8 שעות ביום יקבל עדיפות יותר נמוכה מאשר בית מגורים שיש שמה 24 שעות ביום.
בן ציון כהן: מקום שיש בו 10, 12 מיליגאוס יקבל עדיפות יותר גבוהה מאשר מקום שיש בו 2, 3, אפילו לא זכאי לטיפול.
בן ציון כהן: הקריטריונים ורשימת המתקנים שאנחנו מטפלים בהם מועברת מידי שנה למשרד להגנת הסביבה.
צבי שגב: אני רוצה להשלים שיש לכל אזרח, או כל רשות מקומית אפשרות להזמין עבודה, מה שנקרא: עע"א [עבודה על חשבון אחרים], לפי אמות מידה של הרשות החשמל.
צבי שגב: מי שמזמין את זה חברת החשמל בודקת את האפשרות, את הדרך החוקית והטכנית לעמוד בדרישות האלה ואז מגישים לו אומדן והיה והוא מזמין את העבודה, העבודה מבוצעת על חשבון אותו גורם.
צבי שגב: כך שהדרך בפני המתלונן ובפני עיריית בני ברק פתוחה אם הם רוצים להזמין בכל מקום.
דוד אזולאי: עם כל הכבוד, המתלונן פה הוא צד בעניין הזה בכלל.
דוד אזולאי: המתלונן סובל.
דוד אזולאי: יש גורמים שהם צריכים לטפל בעניין הזה.
דוד אזולאי: או חברת חשמל, או הרשות המקומית, שפה יושב נציגה, תיכף נשמע אותו.
דוד אזולאי: עו"ד זילברשלג, בבקשה.
אברהם זילברשלג: כן.
אברהם זילברשלג: תודה.
אברהם זילברשלג: פנו אלי מספר תושבים - - -
דוד אזולאי: אני רק רוצה, למען הסר ספק ולמען הגילוי הנאות, אלימלך שפירא, המתלונן, לא מכיר אותו, לא ידוע מיהו.
דוד אזולאי: פעם ראשונה אני רואה אותו.
דוד אזולאי: אני בטוח שגם הרב מקלב לא מכיר אותו ולכן נאמרו פה דברים שלא מקובלים כאילו מי שיש לו קרבה, או שהוא יכול לפנות לתקשורת, אז אני מודיע לך, גם אתה כאזרח תוכל לפנות אלינו, לועדה הזאת, ואנחנו נשמח לטפל בכל בעיה והועדה הזאת מטפלת בכל יום במאות פניות של הציבור הרחב מבלי קשר לזהותם, או למי הם שייכים.
עינב חשאי: אדוני, עינב חשאי מאגף רגולציה וקשרי ממשל של חברת חשמל, רק כדי למקד את הנקודה, כי לדעתי לא לשם הוא כיוון.
עינב חשאי: מה שהוא ניסה לומר זה שדברים מהסוג הזה מקבלים תעדוף בחברת חשמל בהיבטים אובייקטיביים בלי קשר ...
עינב חשאי: לא היה פה כוונה.
דוד אזולאי: עם כל הכבוד לך, אני שמעתי אותו.
דוד אזולאי: זה מה שאני הבנתי.
דוד אזולאי: היות ואני הבנתי ככה, אני מקווה שחברי הבינו שונה ממני, אז אני מדבר בשמי.
אברהם זילברשלג: תודה לכם.
דוד אזולאי: אתה מוזמן פה להיות איתנו איזה שבוע ימים.
דוד אזולאי: יושבת פה נציגה שלכם, של חברת חשמל, של רשות החשמל, היא יכולה להעיד על דברים שנדונים במקום הזה בלי כל קשר להיכרות, או לתקשורת, או לכל דבר אחר.
דוד אזולאי: אנחנו גם לא אנשים שמחפשים כותרות בתקשורת.
דוד אזולאי: יש פה אנשים שמכירים אותי מוועדות קודמות, בוא, אז עם כל הכבוד, בוא נשים את הדברים על השולחן.
צבי שגב: אם פגעתי אני מתנצל.
דוד אזולאי: לא, לא צריך להתנצל.
אברהם זילברשלג: מדובר בבעיה אמיתית, לא באיזה שהיא בעיה של חשיפה.
אברהם זילברשלג: אם אני אגש קודם כל לעניין הקריטריון, כ שמלווה לאחרונה את העניין הזה, ניסיתי למצוא גם בחברת חשמל, גם במקומות נוספים, במשרד להגנת הסביבה, מה הקריטריון, מדובר פה במספרים שד"ר כהן נקב כאן, בשני דו"חות שונים שהוגשו לגבי הבניין הספציפי הזה, מדובר שם על חשיפה בחדר ילדים של 12 מיליגאוס.
אברהם זילברשלג: זה ברור לפי הקריטריון ששמעתי אותו כאן לראשונה, כי הוא לא חשוף לציבור, לשאלת הרב מקלב, הוא לא חשוף והוא לא ידוע.
אברהם זילברשלג: אף אחד לא יודע עד היום, מהציבור, אני לצורך העניין, מייצג את הציבור, מה חברות חשמל עשתה?
אברהם זילברשלג: איפה הזיזה?
אברהם זילברשלג: מה הקריטריונים?
אברהם זילברשלג: אני רוצה שיזיזו.
אברהם זילברשלג: אבל אנחנו לא באנו פה לפתור, כבא כוח התושבים, האדון הזה שיושב כאן לא בא לפתור את כל הבעיות של חברת חשמל ואת כל בעיות הכבלים של מדינת ישראל.
אברהם זילברשלג: אנחנו כאן נמצאים בנקודה נקודתית: יש פה אנשים שיושב להם בחלון של חדר ילדים עמוד - - -
אלימלך שפירא: שתי "בומבות".
אברהם זילברשלג: "שתי בומבות" כפי שהוא מכנה אותם.
אברהם זילברשלג: עמוד של מתח גבוה עם שנאי גדול, שאני לא יודע איך השם המקצועי שלו, שיושב שמה ואנחנו יודעים בבירור שיש שמה גם אליבא דחברת חשמל, מדובר בחשיפה לא נורמלית, לא הגיונית, מסוכנת, למרות שאמרו פה דברים, כן?
אברהם זילברשלג: אני יודע שהדו"חות הרשמיים מדברים על 1,000 מיליגאוס, אבל זה אנחנו מדברים לחשיפה רגעית.
אברהם זילברשלג: אבל פה אנחנו מדברים בחשיפה מתמשכת של 12 מיליגאוס בחדר ילדים.
אברהם זילברשלג: אנחנו יודעים שיש מקומות אחרים שכבר תבעו ותובעים, או שרוצים לתבוע, או שהגישו תביעות.
אברהם זילברשלג: אנחנו לא בקטע הזה כרגע.
אברהם זילברשלג: אנחנו מדברים בשם אזרח קטן שכל הניסיונות שלו לפנות אל חברת חשמל נתקלים בקיר אטום.
אברהם זילברשלג: הוא מזעיק לעזרתו את העירייה והעירייה נותנת לחברת חשמל עוד פעם ועוד פעם: קחו חדר פה, קחו חדר פה, תעשו, תשנו.
אברהם זילברשלג: העירייה מוכנה מצידה לעשות את מה שצריך.
אברהם זילברשלג: חברת חשמל לוקחת את הדובדבן שהעירייה נותנת, לוקחת את שני מתקני התט"זים האלה, את השטח לתט"זים האלה.
אברהם זילברשלג: אני לא יודע בדיוק מה היא עשתה שם.
אברהם זילברשלג: בפועל, ברחוב במשך 5 שנים, אם אני לא טועה, או יותר מכך, האזרח פונה שוב, ושוב ושוב, והדברים שלו נופלים כל אוזניים ערלות.
אברהם זילברשלג: אז יכול להיות שמדעית, כפי שאמרו פה קודם, נתווכח אם זה כן נכון או לא נכון.
אברהם זילברשלג: יש זכות בסיסית לאזרח לחיות בשקט.
אברהם זילברשלג: הוא משלם על הזכות הזאת לחברת חשמל כי הוא צרכן שלה והוא לא בא לבקש שאנחנו נוריד את השלטר ולא יהיה חשמל.
אברהם זילברשלג: כולנו צרכני חשמל.
אברהם זילברשלג: אבל חברת חשמל, כפי שהיא יודעת לעשות את זה, והיא עושה את זה מצויין, יודעת להכניס את הדברים האלה באדמה, וכמו שבזק הכניסו כבר, כבלים הכניסו כבר והחברות האחרות שמשתמשות הכניסו ברחוב הזה.
אברהם זילברשלג: אני לא יודע למה, אגב, זה נושא אחר לגמרי לדון בו בועדות אחרות: למה לא משלבים ידיים וכשפותחים את הכביש פעם אחת עושים את הכל בבת אחת, וכל אחד למחרת, כשמישהו אחד מסיים לסגור, אז השני בא ופותח.
אברהם זילברשלג: זה לא הנושא כאן כרגע.
אברהם זילברשלג: הנושא כאן הוא אחד: אנחנו מתחננים.
אברהם זילברשלג: יש פה אנשים שלא ישנים.
אברהם זילברשלג: יש להם זכות אלמנטארית לישון.
אברהם זילברשלג: יש להם זכות לחיות.
אברהם זילברשלג: האנשים האלה לא ישנים בלילה ולכן מפה, מהחדר הזה אנחנו מתחננים, מבקשים ודורשים.
אברהם זילברשלג: הדבר הזה, אני לא בא לבקש לכל המדינה לפתור.
אברהם זילברשלג: הנקודה הזאת שנסחבת כבר כל כך הרבה שנים, שחברת חשמל קיבלה את התמורה לזה באמצעות העירייה על ידי חדר התט"זים, זה חייב להיפתר כאן ועכשיו מיידית, תכניסו את זה פנימה.
דוד אזולאי: נציג עיריית בני ברק.
מוטי ויסלובסקי: אין לי הרבה מה להוסיף.
מוטי ויסלובסקי: אני מוטי ויסלובסקי, מנהל המחלקה לאיכות הסביבה.
מוטי ויסלובסקי: מחלקה שקמה בשנה האחרונה בעיריית בני ברק, תוך התנתקות מהיחידה ברמת גן.
מוטי ויסלובסקי: אין לי הרבה מה לחדש, להוסיף על הדברים של עו"ד זילברשלג.
מוטי ויסלובסקי: העירייה נתנה לחברת חשמל את ההיתרים.
מוטי ויסלובסקי: עיריית בני ברק היא לא זו שמזיזה עמודי חשמל, ולא זו שמחליטה אם להזיז עמודי חשמל, או איך להזיז ומה להזיז.
מוטי ויסלובסקי: עיריית בני ברק, גם מצורף פה בניירות, וראיתי שיש את הניירות פה כולם.
מוטי ויסלובסקי: הניירות שיש את ההיתר עבודה, היתר חפירה, כל מה שצריך לעשות כדי להעביר את העמודי חשמל.
מוטי ויסלובסקי: עוד לפני 2007 כבר נתנו להם את ההיתר לתט"זים ברחובות המקבילים, על מנת שיוכלו לשנות את הדברים האלה.
מוטי ויסלובסקי: למה זה לא בוצע?
מוטי ויסלובסקי: זה שיקולים של חברת חשמל.
מוטי ויסלובסקי: לא באחריות שלי.
דוד אזולאי: אתם כעירייה פניתם לחברת חשמל?
מוטי ויסלובסקי: פנו לחברת חשמל.
דוד אזולאי: לברר מדוע זה לא מבוצע?
מוטי ויסלובסקי: היה תכתובות על זה בשנת 2008, לקראת סוף 2008.
אלימלך שפירא: היו גם דיונים.
אלימלך שפירא: אני השתתפתי.
אלימלך שפירא: היו דיונים בעירייה שזימנו את אנשי חברת חשמל.
מוטי ויסלובסקי: רוב הדיונים שהיו בנושא הזה היו לפני שאני נכנסתי לתפקיד, אז אני לא יודע.
מוטי ויסלובסקי: כל הנושא נובע לי מהזימון לועדה פה, ואז מתוך המידע שליקטתי זה מה שאני יודע להגיד.
דוד אזולאי: קודם כל אני שמח שהועדה מקיימת דיון.
דוד אזולאי: לפחות לומדים נושאים.
מוטי ויסלובסקי: לא, יש לנו נושאים מספיק גדולים.
אורי מקלב: אני שמח שעיריית בני ברק הקימה מחלקה של איכות הסביבה.
אורי מקלב: זה השמחה הגדולה שלי, ושהעמידה בראשה בחור מוכשר.
אורי מקלב: במאמר מוסגר למר ויסלובסקי, שכדאי באמת לעשות איזה מיפוי של בני ברק בנושאים האלה.
אורי מקלב: בני ברק יש לה חלקים שהתפתחו מאד, אדוני היושב ראש, עברו משכונות של אוכלוסייה מעטה, מבניה לא רוויה לבניה רוויה.
אורי מקלב: מאוכלוסייה - - -
אברהם זילברשלג: בנקודה הזאת בדיוק, בעבר העמודים, ככה לפי איך שאני התרשמתי, השתדלו לעשות אותם גבוהים, הם היו מעל הבתים.
אברהם זילברשלג: זאת אומרת, שיהיה מרחק מסוים מהעמוד.
אברהם זילברשלג: הקווי מתח גבוה היו מעל הבתים במרחק סביר.
אברהם זילברשלג: מה שקרה, הגביהו את הבתים ואז הבתים יושבים בתוך הכבל.
אברהם זילברשלג: זה מה שקרה.
דוד אזולאי: זה מציאות חיים.
דוד אזולאי: אין מה לעשות נגד זה.
אורי מקלב: שאלה מקצועית: חברת חשמל טוענת שהדו"ח של חברת גל סייף, הם לא מקבלים את המסקנה שהקרינה היא גבוהה?
אורי מקלב: או שלא מקבלים את המסקנה שקרינה כזאת מזיקה?
דוד אזולאי: בוא נשמע, מי זה נציג המשרד להגנת הסביבה?
אלברטו ברונשטיין: אלברטו ברנשטיין מהמשרד להגנת הסביבה.
אלברטו ברונשטיין: דווקא אני שמח שהוא לא כתב מסקנות בדו"חות שלו.
אלברטו ברונשטיין: כל אחד מבין בעניין הזה במדינת ישראל.
אלברטו ברונשטיין: אני נותן את ההיתר רק למדוד.
אלברטו ברונשטיין: גם את זה, לא עושים את זה כמו שצריך לפעמים.
אלברטו ברונשטיין: גם עם זה אני מתמודד נכון להיום.
אלברטו ברונשטיין: עכשיו, לגבי העניין הזה, העניין הזה מוכר לנו כבר, אני יודע?
אלברטו ברונשטיין: משהו כמו 3, 4 שנים, אם אני לא טועה.
אלברטו ברונשטיין: אז לאחרונה, אחרי הפניות של מר שפירא, אנחנו עשינו מדידות שמה.
אלברטו ברונשטיין: מצאנו גם כן בשעות מסוימות, עוד לפני השיפור,
אלברטו ברונשטיין: לפני השיפור שחברת החשמל עשתה במקום, תוצאות די גבוהות, בוא נגיד, די גבוהות.
אלברטו ברונשטיין: אחרי השיפור של חברת חשמל - - -
דוד אזולאי: מה זה "די גבוהות"?
קריאה: 11.1
דוד אזולאי: רבותיי, אני שואל כשאדוני אומר:
דוד אזולאי: די גבוהות, למה מכוון?
אלברטו ברונשטיין: די גבוהות זה יותר ממיליגאוסים בודדים, הייתי אומר.
דוד אזולאי: זה אומר שיש בזה סיכון?
אלברטו ברונשטיין: מצאנו אחד 2 נקודות, 3 נקודות עם שדה מגנטי די גבוה.
אלברטו ברונשטיין: אבל אני חייב לומר שזה היה לפני השיפור של חברת החשמל, בגלל שאנחנו ביקשנו מחברת החשמל לנסות לעשות משהו.
אלברטו ברונשטיין: אז עשו איזה שהוא הרחקת המוליכים לכיוון הכביש יותר, אז קיבלנו תוצאות, בוא נגיד ככה, בסביבות המיליגאוסים הבודדים.
דוד אזולאי: יש בזה סיכון?
אלברטו ברונשטיין: אני רוצה למנוע לומר, הסיכון קיים, בגלל שהחשיפה לשדות מגנטיים מסוג זה בתדר הרשת, כפי שאתם יודעים, זה בדרגת סיכון 3 על פי WHO אז אני לא רוצה לומר לך יש סיכון או אין סיכון.
אלברטו ברונשטיין: אני רוצה למנוע את המצב הזה.
אלברטו ברונשטיין: אבל מה שאני אוכל לומר זה שאם זה ניתן לעשות משהו - - -
דוד אזולאי: אתה אומר:
דוד אזולאי: אם לא היה סיכון בוודאי שהיית אומר את זה.
אלברטו ברונשטיין: אתה רוצה לסובב אותי קצת.
דוד אזולאי: לא, חס וחלילה, אני רק שואל.
דוד אזולאי: אני בטוח שאילו היתה עמדה כזאת, היית בא ואומר אותה בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים והיית אומר: רבותיי, אין פה שום סיכון.
דוד אזולאי: עצם העובדה שאתה לא אומר, זה אומר שיש בעיה.
שלומית אבינח: הוא אמר שיש סיכון.
איגור סטפנסקי: לא, לא, הפרשנות שלך, סליחה, אני ממשרד האנרגיה, הפרשנות שלך לא כל כך - - -
דוד אזולאי: אז בוא תקן אותי.
דוד אזולאי: אדרבא, אני אשמח מאד.
איגור סטפנסקי: אחריו אני יכול להגיד כמה מילים.
איגור סטפנסקי: אבל מה שאני מבקש, תפרש בבקשה מה זאת אומרת את הקבוצה 3 לפי WHO "שיכול להיות", נכון?
איגור סטפנסקי: תפרש בבקשה לחברי מה זה?
אלברטו ברונשטיין: זה קבוצה של חומרים, או של סיטואציות שגורמות לסרטן אפשרי.
איגור סטפנסקי: 241 חומרים שבתוכם גם קפה, גם חמוצים וגם פליטות גז, זה הכל בתוכם.
אלימלך שפירא: סליחה, אני רק רוצה להגיד מילה אחת: מה שהוא אומר שהיה תיקון, היה תיקון ב – 2007 או 2008.
אלימלך שפירא: אבל יש דו"ח מהמשרד לאיכות הסביבה מסוף 2010, מלפני כשנה וחצי, שחתום על זה בחור בשם יעקב ברדה, מרכז בכיר לבטיחות קרינה.
אלימלך שפירא: הוא פה?
אלימלך שפירא: יש פה את הדו"ח שלו שמדבר בעד עצמו אחרי השיפור.
אלימלך שפירא: השיפור שלך היה לפני כמה שנים, ויש פה 11 ו – 13 ו – 8.5.
אלימלך שפירא: לא 2, 3.
אלימלך שפירא: הנה, מחזיק את הדו"ח של ברדה.
דוד אזולאי: מר שפירא, בוא תרשה לי.
אלברטו ברונשטיין: תסלח לי, אבל מה שאתה מדבר זה מכוון רק לחדר אחד איפה שאני רואה בעיה באמת.
אלימלך שפירא: מה זה משנה?
אלימלך שפירא: יש שמה אנשים.
דוד אזולאי: סליחה, לא, אני מבקש, לא לנהל ויכוח.
אלברטו ברונשטיין: איפה שזה 11, החדר של הבת, כן, אני מצדיק את זה.
אלימלך שפירא: אתה מצדיק את זה?
אלברטו ברונשטיין: של הבת – כן.
אלימלך שפירא: ויש חדר של הבן – 8.5.
אלברטו ברונשטיין: כן.
אלברטו ברונשטיין: זה מיליגאוס, זה כמו שאני אמרתי, בסביבות מיליגאוסים בודדים.
דוד אזולאי: אני לא אכנס כרגע לפרטים האלה מפני שזאת עובדה שיש בעיה.
אלברטו ברונשטיין: פעם נוספת שאנחנו פנינו לחברת החשמל לתכנן ולבצע, זאת אומרת, לנקוט בצעדים להפחתת הקרינה, כמובן שהם לא היחידים בעניין הזה.
אלברטו ברונשטיין: גם צריכים לקבל את השיתוף פעולה של העירייה בעניין הזה.
אלברטו ברונשטיין: זה לא עניין - - -
אברהם זילברשלג: מה העירייה צריכה לעשות?
דוד אזולאי: כשאתה אומר: העירייה, למה אתה מתכוון?
דוד אזולאי: מה העירייה צריכה לעשות?
אלברטו ברונשטיין: לפתוח הזמנה בחברת חשמל כדי להעתיק את הרשת מהמקום הזה.
מירב יוסף: מי שנתן את ההיתר.
אלברטו ברונשטיין: או.
אלברטו ברונשטיין: קיי?
אלברטו ברונשטיין: בגלל שבסופו של דבר, מי שנתן אישור על הקמת עמודים במקומות ההם זאת העירייה.
אברהם זילברשלג: העירייה מקבלת כסף על חשמל?
אלברטו ברונשטיין: תסלחו לי, לא העירייה, הועדה לתכנון ובניה המקומית.
מירב יוסף: העירייה צריכה לקחת אחריות על זה שהיא נתנה היתר.
אברהם זילברשלג: ולשלם על זה?
מירב יוסף: מי ישלם על זה?
אברהם זילברשלג: מי שמקבל את הכסף על החשמל.
אלברטו ברונשטיין: הייתי שמח שיגיעו לאיזה שהיא מסקנה משותפת ולשיתוף פעולה על מנת להעתיק את - - -
אברהם זילברשלג: בן אדם שהולך להקים ...
אברהם זילברשלג: או זה הוא משלם על הקרקע.
מירב יוסף: הוא משלם על עמודים ואם צריך להזיז, הוא משלם על עבודה - - -
דוד אזולאי: רבותיי, סליחה.
דוד אזולאי: אני מבקש רק איזה הבהרה קטנה: מי שמבקש היתר בניה והוא מקבל אותו, הוא גם משלם אגרה.
דוד אזולאי: אז גם אתה כאזרח כשתבנה, אתה נדרש לשלם היתרים.
דוד אזולאי: אנחנו כולנו מכירים את זה.
דוד אזולאי: כלומר, חברת חשמל ביקשה להעמיד שמה עמודים, היא לא יכולה להעמיד את העמודים והיה לנו ויכוח סוער בועדת הפנים כשהחליטו להעמיד אנטנות במרפסות הבתים, שזה רשות פרטית, ושמה היה מדובר שהם יכולים לעשות את זה בלי היתר.
דוד אזולאי: באמת תקופה מסוימת הניחו אנטנות במרפסות.
דוד אזולאי: לשמחתי הרבה הדבר הזה הופסק.
דוד אזולאי: אז אני אומר, אחרי שנדע, כאשר יש היתר, נדע שיש מי שמשלם ויש מי שמקבל.
דוד אזולאי: זה תצא מתוך נקודת הנחה שזה המצב הקיים.
דוד אזולאי: זאת עובדה.
אלברטו ברונשטיין: אני רוצה עוד להזכיר כי המרחקים הקיימים, נכון להיום, בין כל מתקן, הייתי לוקח רשת מתח גבוה עלית, שנאי, או רשת מתח נמוך עלית, המרחקים הבטיחותיים הם מובטחים על פי היתרי סוג שחברת החשמל קיבלה מהמשרד להגנת הסביבה.
אלברטו ברונשטיין: מהצד השני נמצאת העירייה.
אלברטו ברונשטיין: מה היא עושה?
אלברטו ברונשטיין: בגלל זה אני אומר שהשיתוף פעולה בין העירייה לבין חברת חשמל זה משהו מאד משמעותי בעניין.
דוד אזולאי: תראה, אני חושב שהעירייה פה, אי אפשר להגיד שלא עשתה כלום.
דוד אזולאי: עצם העובדה שהעירייה יזמה, נתנה אזור - - -
אלברטו ברונשטיין: ...
אלברטו ברונשטיין: לנצל את ה – 2 מיליון דולר באיזה שלב להעתיק את העמודים מהמקום הזה, בוודאי שאני הייתי שמח.
אלברטו ברונשטיין: כי בסופו של דבר אני משיג לא רק את המטרה שלו, אלא גם אני משיג את המטרה שלי.
שלומית אבינח: יעקב, אתה רוצה להוסיף?
יעקב ברדה: בנושא העירייה הייתי רוצה להגיב.
דוד אזולאי: אפשר, כי אני רוצה לאפשר, אני אאפשר לכולם לדבר.
דוד אזולאי: רק רצית להתייחס אולי, אתה הגשת את הדו"ח, אני מבין.
יעקב ברדה: אני הגשתי את הדו"ח על מדידה שעשיתי כשהגעתי.
יעקב ברדה: הדו"ח משקף את מה שנמדד במקום.
דוד אזולאי: אחרי התיקון.
יעקב ברדה: כן.
דוד אזולאי: אחרי הפעולה של חברת חשמל.
עינב חשאי: ברגע נקודתי אחד.
יעקב ברדה: אנחנו תמיד, המדידות שלנו - - -
דוד אזולאי: עם כל הכבוד, אני מבין את השאלה שלך, אבל בוא, אתה לא יכול להגיד: רק רגע, בשעה הזאת לא נכנסים לחדר הזה.
דוד אזולאי: אנחנו, ברוך השם, חיים בבית, אנחנו יודעים, מכירים את המצב.
דוד אזולאי: בחדר הזה יש בעיה.
אלימלך שפירא: לתיקון: הם היו פעמיים, כפי שאני זוכר.
עינב חשאי: אני הייתי אצלך פעם אחת, זה מה שאני זוכר.
עינב חשאי: אולי מישהו נוסף.
עינב חשאי: אני הייתי אצלך פעם אחת.
עינב חשאי: זה משקף את השדה המגנטי שהיה ברגע שהייתי בדירה, כשזה מושפע כמובן מהזרמים שזרמו באותו רגע.
עינב חשאי: אין לי משהו לייחס אותו מה היה במהלך שנה.
דוד אזולאי: כן אדוני, ביקשת רשות דיבור.
איגור סטפנסקי: משרד האנרגיה.
איגור סטפנסקי: אנחנו, המקרה זה לא מקרה חדש ולא מקרה יחיד בכל הארץ.
איגור סטפנסקי: אם אדון זילברשלג אומר שאתם באתם לפתור את הבעיה הנקודתית, זה לא בדיוק, זה לא נקודתית.
איגור סטפנסקי: זה בכל הארץ אנחנו רואים אותם מקרים.
איגור סטפנסקי: המקרה מאד ברור.
איגור סטפנסקי: ועדת התכנון ובניה נתנה את האישור לבנות, אני מקווה מאד, דרך אגב, שהיתר בניה יש לכם, נכון?
אלימלך שפירא: כשאתה אומר: היתר, על מה אתה מתכוון?
אלימלך שפירא: על הבית או על עמודים?
איגור סטפנסקי: טופס 4.
דוד אזולאי: על הבית זה לא בעיה שלו.
דוד אזולאי: זה בעיה שלך.
דוד אזולאי: אבל - - -
איגור סטפנסקי: אני מתכוון על עמודים.
איגור סטפנסקי: אני חושב שכן, יש את ההיתר טופס 4.
איגור סטפנסקי: זאת אומרת, ועדת התכנון ובניה נתנה אישור לבנות ליד רשת החשמל, להתקרב לרשת החשמל הקיימת.
איגור סטפנסקי: אי אפשר להתעלם מזה שכן, הרשת קיימת.
איגור סטפנסקי: אי אפשר להחליף את כל הרשתות.
איגור סטפנסקי: ועדת תכנון ובניה של עיריית בני ברק נתנה את האישור לבנות ולהתקרב לרשת הקיימת.
איגור סטפנסקי: יש לזה גם מחיר.
איגור סטפנסקי: יש לזה מחיר.
איגור סטפנסקי: אז כנראה ועדת התכנון ובניה צריכה לקבל את ההחלטה ולהכניס את הקצת כסף, או לא יותר כסף ולפתוח הזמנה בחברת החשמל לשם הטמנת קו מתח גבוה.
איגור סטפנסקי: כולם מבינים, כולם ילדים גדולים וכולם מבינים שלהטמין את הקו מתח גבוה זה לא עמוד אחד.
איגור סטפנסקי: סליחה, זה לא עמוד אחד, זה כל הרשת.
איגור סטפנסקי: ומי ישלם?
איגור סטפנסקי: כלל הציבור?
איגור סטפנסקי: למה דווקא במקרה הזה?
איגור סטפנסקי: ולמה לא ברמת גן?
איגור סטפנסקי: או במקום אחר?
איגור סטפנסקי: אני הייתי בשטח לא פעם אחת וראיתי הרבה מקרים בדיוק, אז למה פה?
איגור סטפנסקי: מה אני רציתי להגיד?
איגור סטפנסקי: כל גוף כשהוא מקבל את ההחלטה הוא צריך לדעת שאחרי החלטה יש תג מחיר.
איגור סטפנסקי: כמו שאומרים פה: הכל מתחיל ונגמר בכסף.
איגור סטפנסקי: זה מובן שבכסף.
איגור סטפנסקי: אמצעים טכניים יש.
איגור סטפנסקי: עלות – עלות סבירה, זה מה שצריך להיות העלות הסבירה.
איגור סטפנסקי: ולהחליף את כל הקו מתח גבוה להטמין, זה כסף.
איגור סטפנסקי: אני לא חושב שכלל הציבור צריך לשלם.
איגור סטפנסקי: חוץ מזה, אתה אמרת נכון, ש – 1,000 מיליגאוס לפי WHO זהה להשפעה שדות רגעי, נכון?
איגור סטפנסקי: אז בדיוק אומר לך הבודק שבדק את השדות המגנטיים, הוא אמר שברגע הזה כשאני בדקתי היה 11.
איגור סטפנסקי: לא, סליחה, אני לא מנסה, תאמין לי, אני לא מנסה, תשמע, אני לא מנסה להגיד, אולי שם כל הזמן יש 11, אבל זה לא הוכח.
אלימלך שפירא: הוא אומר שיש שמה גם יותר.
איגור סטפנסקי: סליחה, זה לא הוכח.
איגור סטפנסקי: יש לנו כמה דו"חות.
איגור סטפנסקי: יש דו"ח של חברת החשמל שלא מתקרב ל – 11.
איגור סטפנסקי: יש דו"ח של חברה לפני השינויים, זה כבר ישן.
איגור סטפנסקי: יש דו"ח של הגנת הסביבה שאומר: ברגע הזה זה היה ככה וככה.
איגור סטפנסקי: אולי זה רגעים?
איגור סטפנסקי: מי יודע?
איגור סטפנסקי: אני לא יודע.
איגור סטפנסקי: אתה יודע?
איגור סטפנסקי: אני לא.
אלימלך שפירא: אבל אי אפשר להצמיד שמה מוניטור שימדוד את זה כל הזמן.
איגור סטפנסקי: א' – כן אפשר, יש את האפשרות לשים נקודת ניטור.
איגור סטפנסקי: זה כן אפשר לעשות.