GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניל פרלמן: אני רוצה לתקן דבר אחר בבקשה.
ניל פרלמן: שמי ניל פרלמן, אמרכ"ל משרד הבריאות.
ניל פרלמן: החוזר חל על מרכז רפואי תל אביב גם כן, וכל מה שיוסי אמר זה במסגרת החוזה.
פלורה קוך-דבידוביץ': אוקי, זה מה שנמסר לנו מהמרכז עצמו, שהוא לא חל עליהם.
ניל פרלמן: לא, לא, החוזר חל על איכילוב ואיכילוב עושה כל מה שהוא יכול לעשות מהחוזר.
ניל פרלמן: כתוב בחוזר שלבתי חולים שאין להם חניון או חניון סמוך לבית חולים, חניון פרטי, הם צריכים לבוא בדברים עם בעל החניון.
ניל פרלמן: הם משתדלים לעשות את זה, אבל כל מה שהם עושים זה במסגרת החוזר.
דוד אזולאי: יש פה נציגות של קופת חולים כללית?
דורון ויינברגר: כן, אני.
דוד אזולאי: מה ההתייחסות שלכם?
דורון ויינברגר: אנחנו שותפים פה לכל הדיונים האלה מאז שהם התחילו מזה שנה וחצי.
דורון ויינברגר: אנחנו לא כפופים לנוהל, אבל אנחנו מאמצים אותו ופועלים ברוח הנוהל.
דורון ויינברגר: אני אתחיל דווקא בעניין של מנהלת הוועדה.
דורון ויינברגר: אנחנו מצרים על עוגמת הנפש שקרתה לה בקפלן.
דורון ויינברגר: אנחנו קיבלנו מבית החולים הסבר בדיוק לגבי מה שקרה.
דורון ויינברגר: נושא השילוט הוא בעייתי, יש עודף שלטים.
דורון ויינברגר: לכוון מישהו בבית חולים זה מאד מאד קשה.
דורון ויינברגר: הדבר הנוסף זה נושא הצבירה.
דורון ויינברגר: חלה פה טעות, ... גם אצל הקב"ט, מפעיל החניונים.
דורון ויינברגר: צריך לזכור שמפעילי החניונים הם לא אנשי בית החולים.
דוד אזולאי: כן, אבל הם מחויבים לחוזה עם בית החולים.
דורון ויינברגר: כן, כן, אבל כולם הם קבלנים חיצוניים שמנסים להרוויח.
דורון ויינברגר: אנחנו הנחנו אותם, וגם במקרה הזה ישנה צבירה, ואין זה משנה אם הוא היה בפנימית א' ועבר לטיפול נמרץ וזה.
דורון ויינברגר: סך הכל הצבירה של הימים.
דורון ויינברגר: בעקבות יולדות אצלנו, רוב החניונים הם ממש סמוכים.
דורון ויינברגר: אם תיקחו גם את קומפלקס שניידר-בלינסון, שזה קצת יותר מרוחק, אבל זה כולם.
דורון ויינברגר: למשל בבילינסון, אנשי דוידוף מקבלים כניסה לתוך המתחם.
דורון ויינברגר: אין קשר לחניון.
דורון ויינברגר: חוץ מזה בחניון עצמו יש 96 מקומות שהם שמורים לזה.
דורון ויינברגר: במאיר יש שילוט.
דורון ויינברגר: לגבי איסוף חולים ויולדות אין לנו שום בעיה.
דורון ויינברגר: אנשים לא נכנסים בכלל לחניון, אין לנו קשר.
דורון ויינברגר: הם נכנסים לתוך שטח בית החולים ואוספים אותם.
יעקב חנינה: במשך כמה זמן אפשר להישאר.
דורון ויינברגר: זה בדרך כלל 20 דקות.
דורון ויינברגר: החניונים שלנו הם סמוכים, הם מספיקים.
דורון ויינברגר: אם יצטרכו עוד 10 דקות, אז ---
דוד אזולאי: אני מבקש ברשותך, בדיוק, הייתי מבקש למצוא איזו שהיא אחידות.
דוד אזולאי: היות ובתי החולים הממשלתיים הולכים על חצי שעה, אז תלכו גם אתם על חצי שעה.
דורון ויינברגר: לגבי שילוט במחלקות, אני אומר מראש, יש המון נהלים, המון חוזרים ---
דוד אזולאי: בוא נגיד, אם משרד הבריאות יוציא איזה שהוא נוהל קבוע?
דורון ויינברגר: כן.
דורון ויינברגר: אנחנו נצא תחת הלוגו שלנו ותחת השם שלנו, אבל יהיה איזה נוסח אחיד לכל בתי החולים של הכללית.
דוד אזולאי: אז אני חושב שבעניין הזה אתם תובילו את המהלך הזה.
דוד אזולאי: לגבי מיקום, אני מציע שאתם תקבעו את המיקום, כי לכם יש יותר את הניסיון.
דוד אזולאי: אני לעניות דעתי הייתי חושב שאולי דווקא המקום של קבלת חולים ושחרור חולים זה המקום שבסוף בסוף כולם מגיעים אליו, נכנסים דרכו ויוצאים ממנו.
דוד אזולאי: אז יכול להיות שזה המקום הכי קלאסי.
דוד אזולאי: אם במחלקה יש כל כך הרבה הודעות, באמת זה מאבד את האפקט של המטרה שאנחנו רוצים להגיע אליה.
דוד אזולאי: אז צריך למצוא איזה שהוא דבר שבאמת כל אחד עובר ורואה אותו.
דוד אזולאי: חשוב מאד לציבור, אני חושב שבסך הכל זה גם מוסיף לשם הטוב על השירות הטוב שאתם נותנים בבתי החולים.
דוד אזולאי: לכן אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה, אני משאיר לכם את זה.
מיכאל דור: בהמשך למשהו שלא הספקתי לדבר עם פלורה לפני הישיבה, אז תיקון אחד קל, כי נכתב באיזה שהוא מקום ש'משרד הבריאות טרם בחן את יישום', וכו'.
מיכאל דור: אז פלורה, אנחנו בחנו ויותר מזה.
מיכאל דור: לרשימת הבקרה, אני עושה את הבקרות להארכת רישוי של בתי חולים.
מיכאל דור: והפעם כולם, זאת אומרת ממשלתיים, פרטיים, הדסה וקופות החולים, הכנסנו לרשימת הבקרה את הנושא של בדיקת קיום החוזר.
מיכאל דור: זה אומר שמעכשיו זה קיים בכל בקרת רישיון של בית חולים.
מיכאל דור: אני הכנסתי את לפני כשלושה שבועות, לכן אולי לא הספקנו לדבר על זה.
פלורה קוך-דבידוביץ': אני כבר אתייחס.
מירב שמעון: הביקורת כבר בוצעה בפועל?
פלורה קוך-דבידוביץ': לנו נמסר שהיא תבוצע.
מיכאל דור: לא, יש לנו תאריכי בקרות.
מירב שמעון: בסדר, אבל ...
מירב שמעון: על זה שהיא לא בוצעה בפועל.
שלומית אבינח: קשה לי להבין.
מיכאל דור: כי לא הייתה בקרה בבית החולים.
מיכאל דור: את צודקת, אבל אני דייקתי.
פלורה קוך-דבידוביץ': זאת הייתה המטרה שלנו.
מיכאל דור: בסדר גמור.
מיכאל דור: על כל פנים, מעכשיו כל בקרה שאנחנו עושים, בקרות להנהלה, זה בקרה מיוחדת, שם ייבדק אם זה מבוצע.
שלומית אבינח: אבל ד"ר דור, מה הכוונה מבוצע?
שלומית אבינח: כלומר אתם באמת תעשו בדיקה במחלקות?
דוד אזולאי: הוא אומר לך שבמסגרת הרישוי.
שלומית אבינח: לא, אבל השאלה, כלומר צריך לחשוב, וזה שאומרים לכם שזה נעשה, השאלה באמת, אני לא מצפה שכל בית חולים יוודא כל הזמן.
שלומית אבינח: אבל צריכים לצאת לשטח, גם לראות כמו שאני אומרת את השלט הקטן הזה וגם לבדוק במחלקות.
שלומית אבינח: עכשיו, ברור שבאף-אוזן-גרון סביר להניח שלא יהיה.
שלומית אבינח: אבל בפנימיות, בטיפול נמרץ, השילוט הקיים.
שלומית אבינח: זה לא שיודעים שיש בקרה ואז הם נערכים, זה צריך להיות כל הזמן באופן קבוע.
שלומית אבינח: זו דעתי מבחינת הבקרה.
מיכאל דור: תראי, קודם כל להבהיר מה זה בקרה.
מיכאל דור: בקרה זה אומר שאני מתייצב בראש צוות של 30 איש בערך בבית החולים בבוקר, ומבלים שם יום שלם ובודקים מלמעלה עד למטה, כל בקר בתחומו.
שלומית אבינח: ואתם מודיעים על זה?
שלומית אבינח: כלומר מתי אתם מגיעים?
מיכאל דור: אלה בקרות להארכת רישיון.
מיכאל דור: מעבר לזה, יש בקרות פתע, כשיש לנו תלונות.
מיכאל דור: כשיודעים שיש איזו שהיא בעיה אז באים לבדוק ספציפית.
מיכאל דור: אז לא כל ה-30 איש מגיעים.
מיכאל דור: ביושר, אני לא אגיד לך שניכנס לכל מחלקה ונבדוק שילוט, אבל מדגמות, כן.
שלומית אבינח: ברור, לא צריך בכל מחלקה.
שלומית אבינח: אבל בפנימיות, כלומר, הרי איפה הטיפול הממושך?
דוד אזולאי: שלומית, אני חושב לגבי השילוט, בעניין הזה אני מציע שנשאיר את זה לאנשי משרדי הממשלה שיתאמו עם כולם ויקבעו איזה שהוא נוהל אחיד ואז זה יכול לעבוד הרבה יותר טוב.
דוד אזולאי: סך הכל יש רצון, זה לא שאין רצון ואני שמח על כך.
דוד אזולאי: דבר נוסף שהייתי מבקש להעלות, זה הנושא של רצף האשפוז ואת זה שמענו גם מהאזרח שיושב כאן וגם מהאחרים.
דוד אזולאי: אולי צריך להימנע מכך שצריכים לעבור ממחלקה למחלקה כדי להביא את האישורים.
מיכאל דור: זה קיים.
דוד אזולאי: הנוהל הזה שמביאים אישור, אם אדם שכב בבית חולים בכמה מחלקות, הוא צריך לעבור בין המחלקות להביא אישור שהוא אכן שכב.
דוד אזולאי: זה אני חושב שקצת לא הגיוני.
יוסף שחר: זה ממוחשב ומיד רואים.
דוד אזולאי: זה מה שאני אומר, יש מחשוב ובלחיצת כפתור אתה יכול לקבל את הנתון הזה מיד.
יוסף שחר: היום אין בית חולים ממשלתי שאינו ממוחשב.
דוד אזולאי: אז יכול להיות שאין מודעות.
דוד אזולאי: זה עניין של מודעות בהנהלות בתי החולים, וצריך להביא את זה לידיעתם.
מיכאל דור: זו טעות נקודתית.
שלומית אבינח: בוודאות ד"ר דור.
דוד אזולאי: תראי, כולנו יודעים שמי שנכנס לבית חולים, גם אם הוא עובר ממחלקה למחלקה, הרי הרישום קיים.
מיכאל דור: יש תאריך אשפוז ותאריך יציאה.
מיכאל דור: מה היה באמצע זה לא מעניין אף אחד.
פלורה קוך-דבידוביץ': בית חולים זיו למשל עושה את זה.
פלורה קוך-דבידוביץ': במשרד קבלת חולים מונפק האישור והוא מועבר לקב"ט, אז יכול להיות שזו דוגמא טובה.
שלומית אבינח: אבל הרבה בתי חולים לא עושים את זה.
שלומית אבינח: עובדה ש---
פלורה קוך-דבידוביץ': לא קיבלנו תגובה מכל בתי החולים, נכון, זו רק אחת מהדוגמאות.
מיכאל דור: נבדוק, אוקי.
דוד אזולאי: רבותי, אנחנו כדרכנו, כוועדה לפניות ציבור, משתדלים מדי פעם לקיים מעקבים ודיונים, על מנת לראות ובאמת זה המקום להודות לכם.
דוד אזולאי: בכל זאת נעשתה עבודה וחלקה הגדול מיושם לשמחתנו הרבה, ואני מברך על כך ואני עוד יותר שמח שגם אלה שאינם לכאורה חייבים, הם מתיישרים עם הקו של בתי החולים הממשלתיים.
דוד אזולאי: הכוונה לאותם בתי חולים פרטיים או קופת חולים, שהם מתיישרים לפי הקו הממשלתי, ואין לי אלא לברך.
דוד אזולאי: וכמובן כל מי שמבחינת אלה שמוסיפים ואיך אמרה הרכזת – ראש גדול, והם לוקחים על עצמם להרחיב את היריעה, יבורכו על כך.
דוד אזולאי: מישהו רוצה להוסיף עוד משהו לפני שאני נועל את הישיבה?
מיכאל דור: תרשה לי להודות לך, כי זה באמת אחד המקרים שבהם יש פה זרקור על משהו שיתכן שבכמה מקומות לא היינו ערים אליו.
מיכאל דור: בהחלט.
דוד אזולאי: אז אני מודה לך אדוני.
דוד אזולאי: אני חושב שאזרח שעשה מעשה גדול למען כלל הציבור במדינת ישראל, יישר כוח.
דוד אזולאי: צהרים טובים לכולם, אני פותח את דיוני הועדה לפניות הציבור והנושא שעל סדר היום הוא פניות שהגיעו אלינו לגבי הארכת רישיונות זמניים למטפלים שנפגעי חוק מקצועות הבריאות.
דוד אזולאי: אני מכיר את החוק הזה.
דוד אזולאי: את חטאי אני מזכיר היום, בהיותי חבר בועדת העבודה והרווחה ואני זוכר את המאבק שהתנהל על החוק הזה.
דוד אזולאי: באמת לשמחתי הרבה החוק שאנחנו מדברים עליו זה להאריך, לאפשר לאותם אנשים שלמדו את המקצועות הפארא-רפואיים ולהכיר בהם ולשמחתי הרבה החוק הזה עבר, והנה אני מגיע כיושב ראש הועדה לפניות הציבור ואני מוצף בפניות מכל מיני גורמים על כך שבעצם פרסמו והודיעו שמאריכים את המועד לכולם, אבל מתברר שהפרסום נעשה מאד מינורי.
יעקב אדרי: היו צריכים להגיש בקשות.
דוד אזולאי: היו צריכים פשוט לפרסם את זה, כדי שכל אחד שעדיין לא הספיק להשלים את מה שהוא צריך, יהיה לו את הזמן לעשות את זה.
דוד אזולאי: אבל כנראה שהיתה, בכוונת מכוון, הפרסום היה מאד מינורי.
יעקב אדרי: אם אפשר, אדוני היושב ראש.
דוד אזולאי: של משרד הבריאות.
דוד אזולאי: יושבים פה נציגים של , אני מקווה.
דוד אזולאי: יש כאן נציגים של ?
אמיר שנון: ואפשר כבר לומר שלא היו דברים מעולם.
דוד אזולאי: אה! לא היו דברים מעולם.
אמיר שנון: ...
אמיר שנון: להתייחס לזה, אבל פורסם ברבים.
דוד אזולאי: אני חוזר - - -
אמיר שנון: עדיין זה בכוונת מכוון.
דוד אזולאי: אדוני, אני חוזר בי, חוזר בי, קיבלתי את ההערה ואני מאד מקווה שהתקלה היתה כאן.
דוד אזולאי: אני יודע שהאריכו את זה לפחות פעמיים.
אמיר שנון: לא האריכו.
אמיר שנון: אני אתייחס.
דוד אזולאי: אני אאפשר לך מיד.
יעקב אדרי: מה?
יעקב אדרי: לא הארכתם?
דוד אזולאי: האריכו.
יעקב אדרי: הוא אומר שלא.
דוד אזולאי: תיכף תשמע.
אמיר שנון: לא, בשלב מסוים הארכנו, כן, בשנה.
אמיר שנון: אבל זה - - -
דוד אזולאי: בכל אופן, רבותיי, מה שקורה, אנחנו קיבלנו פניות רבות ומי שירצה אני אתן לו לראות את הפניות שבתיק.
דוד אזולאי: פניות בטלפון, בכתב ובעל פה, וגם חברי, חבר הכנסת יעקב אדרי, גם הוא קיבל פניות כאלה ולכן החלטתי ליזום את הדיון הזה ולקיים דיון יחד עם נציגי משרד הבריאות.
דוד אזולאי: הייתי מבקש פה, קיבלנו פה מכתב מכמה גורמים, אני לא יודע אם הם נמצאים פה בכלל, אבל אם יש אנשים שיוכלו להתייחס, אז בבקשה שיירשמו אצל מנהלת הועדה ויוכלו לקבל רשות דיבור.
שלומית אבינח: איילת, מי מדבר מאצלכם?
איילת ביסה: אני מדברת.
שלומית אבינח: היא גם פנתה לוועדה בנושא.
דוד אזולאי: בבקשה איילת.
דוד אזולאי: את מי את מייצגת?
איילת ביסה: אני מייצגת, נכון לעכשיו, 180 מטפלים פארא רפואיים ופיזיותרפיסטים, קלינאי תקשורת, מרפאים בעיסוק ותזונאים ואנחנו נקלענו, באשמת הבירוקרטיה, למצב בלתי אפשרי.
דוד אזולאי: תגידי לנו קצת.
דוד אזולאי: אני רק רוצה להביא לידיעת
דוד אזולאי: כם שזה דיון משודר.
איילת ביסה: למעשה, כמו שאמרת, הכנסת הסדירה בחקיקה את רישוי המקצועות שלנו, שזה הליך מבורך כשלעצמו, איש אינו חולק על כך.
איילת ביסה: כשהחוק הזה התפרסם ואחר כך יצא לפועל, למעשה המטפלים הותיקים, ובקבוצה שלנו יש מטפלים של 10, 20 ו – 30 שנה.
איילת ביסה: בעלי עמדות בכירות ביותר.
איילת ביסה: כל המטפלים הללו נדרשו למעשה פשוט לשלוח את התארים שלהם ואת התעודות והרישיונות הקודמים, כי בעבר ניפק לנו תעודות הכרה במעמד שהיו, למעשה תיפקדו כרישיון.
איילת ביסה: את כל זה היה צריך לשלוח ל, כדי לקבל תמורת הרישיון הקודם רישיון חדש.
איילת ביסה: עד כאן טוב ויפה, אלא שהוגבלו, נקבע תאריך יעד סופי למשלוח הבקשה.
איילת ביסה: אנחנו לא קיבלנו הודעות אישיות, זאת אומרת, כשרישיון פג תוקפו לא קיבלנו הודעות אישיות, למרות שהפרטים של רובנו היו רשומים.
איילת ביסה: הפרסומים שנעשו ב"רשומות" והבאתי להראות ונשגב מבינתי ומבינתנו, אם מישהו ירצה לעבור, לקרוא אותם ולהגיד לנו איפה, בפרסום של ובפרסום ב"רשומות", איפה כתוב שעלינו להחליף את התעודות הישנות בתעודות חדשות?
איילת ביסה: או שיש תאריך יעד סופי בכלל?
איילת ביסה: לא פורסם.
איילת ביסה: כך כל מי שבעצם לא עבד בקופת חולים או ב בבית חולים - - -
יעקב אדרי: שמה דאגו להגיד להם.
איילת ביסה: ששמה דאגו לתת, בדיוק.
איילת ביסה: זה כל מי שלא ידע, ודיברנו עם הקולגות שלנו, הבוס אמר להם, אז הם הלכו לעשות את זה.
איילת ביסה: כל מי שלא ידע יכול היה לפספס את התאריך, ומי שפספס קיבל מכתב לקוני שאומר: מצטערים, עבר התאריך, איננו יכולים לרשום אתכם.
דוד אזולאי: מי חתום על המכתב הזה?
איילת ביסה: על חלקם חתום הד"ר שנון, ועל חלקם חתומה גב' נטליה זליגר.
איילת ביסה: עכשיו, לצורך העניין - - -
אמיר שנון: יכולים, אגב, לגשת לבחינה.
איילת ביסה: אני אתייחס לזה מיד.
איילת ביסה: אני מאד אשמח להתייחס לזה.
שלומית אבינח: האם קיבלו מכתבים אישיים לפני זה?
איילת ביסה: לא.
איילת ביסה: למעשה אני אחדד לכם את האבסורד: אתה יכול להיות פיזיותרפיסט של 20 שנה, עם תואר ד"ר במקצוע שלך, עם פספסת את התאריך – בעיה שלך.
איילת ביסה: אתה יכול להיות אדם שנפגע בתאונת דרכים בזמן שהוראות המעבר היו בתוקף והיית, ויש לי פה מישהו כזאת היום שתדבר, היית בטיפול נמרץ ובסכנת חיים, ובקומה, פעם הבאה תשתדל להיפצע לא בתאריך האמור.
איילת ביסה: זה האבסורד.
איילת ביסה: הקבוצה שלנו כוללת - - -
דוד אזולאי: אחד מיוזמי החוק הגיע.
אחמד טיבי: יוזם החוק.
דוד אזולאי: למה יוזם?
דוד אזולאי: היה איתך עוד אחד, חבר הכנסת אריה אלדד.
דוד אזולאי: ח"כ טיבי, אריה אלדד היה.
דוד אזולאי: ונדמה לי שאני גם הייתי אחד החברים, לא היוזמים.
איילת ביסה: אני אמשיך, תודה לד"ר טיבי.
איילת ביסה: הקבוצה שלנו כוללת, בין היתר, למרבה האבסורד, את סגן אלוף אריה איפרגן, הפיזיותרפיסט הצבאי הראשי וסגל פיקודיו, שהם פיזיותרפיסטים של יחידות מובחרות.
איילת ביסה: אני חושבת שזה אבסורד וזה בושה שמונעים - - -
יעקב אדרי: הוא נגרע עכשיו מהרשימה?
איילת ביסה: הוא, כן.
יעקב אדרי: אין לו רישיון.
איילת ביסה: אין לו רישיון.
איילת ביסה: אלופי המטכ"ל מקבלים היום טיפול מפיזיותרפיסט נטול רישיון.
איילת ביסה: באותו אופן יש לנו מרצים בכירים, אחד מהם יושב כאן באולם.
איילת ביסה: יש לנו אנשים שכתבו את הפרקים בבחינות הרישוי, בתחום המומחיות שלהם, ל, אבל לא היה להם מושג שהרישיון הישן שלהם לא תקף.
איילת ביסה: את כל הטרגדיות והסיפורים האנושיים האפשריים: אנשים שהיו בחו"ל, אנשים שהיו חולים, אנשים שיצאו לעשות דוקטורט בחו"ל, כל אחד והסיפור האישי שלו, וכל בר דעת יכול להעלות על הדעת שבהיעדר - - -
דוד אזולאי: אבל אני אשאל אותך שאלה: אני מבין ש פרסם, בואי כרגע לא נתייחס לפרסום, אבל היה פרסום עד לתאריך מסוים.
דוד אזולאי: האם באותה תקופת פרסום פניתם ונעניתם?
דוד אזולאי: או שפניתם ולא נעניתם?
איילת ביסה: לא ידענו בכלל.
דוד אזולאי: מה זה: לא ידעתם?
דוד אזולאי: זה התפרסם.
דוד אזולאי: זה שלא הגיע לידיעת
דוד אזולאי: כם אי אפשר להגיד שלא היה פרסום.
איילת ביסה: כן.
איילת ביסה: רק שהתוכן של הפרסום היה כזה שאדם שלא קיבל הוראה ישירה מהבוס שלו להחליף ורק היה נתקל בפרסום, לא היה לו שום דרך לדעת, ממה שכתוב כאן, שמתרחש תהליך של החלפת רישיונות.
איילת ביסה: או שיש תאריך יעד בכלל.
איילת ביסה: בסדר?
איילת ביסה: זאת אומרת, אי אפשר להבין.
איילת ביסה: אם מישהו חכם יקרא את זה ויגיד לי איפה אני אמורה להבין שמתרחש כאן תהליך של החלפת רישיונות?
איילת ביסה: מדברים כאן על מי פטור מבחינה.
יעל שניידרמן: גם הפרסום הזה הוא מופיע באתר של משרד, זאת אומרת, צריך להיכנס.
איילת ביסה: תבינו, מדובר באנשים שעובדים 10, 20 ו – 30 שנה, אין שום סיבה שיעלה על דעתם, בוקר בהיר אחד, ללכת לחפש באתרים, ולחפש בחקיקות שמא משהו במעמדם השתנה ב – 30 השנה אחרונות.
איילת ביסה: או.
איילת ביסה: קיי?
דוד אזולאי: אבל היו מודעים לכך שחוקק חוק.
איילת ביסה: לא היינו מודעים אדוני.
דוד אזולאי: והגבילו את זה בזמן עד לתאריך מסוים.
איילת ביסה: לא, לא היינו מודעים.
איילת ביסה: לי נודע הדבר בדרך מקרה בספטמבר האחרון ומיד פניתי לאגף לרישוי מקצועות רפואיים.
איילת ביסה: חלק מהקבוצה שלנו, מה – 180 שהזכרתי, הם אנשים שמעולם לא פנו לאגף לרישום מקצועות רפואיים, כי הם שמעו מאיתנו לראשונה על החוק.
איילת ביסה: בערך בתדירות של פעמיים בשבוע אני מקיימת שיחת טלפון עם אדם מזועזע שלומד ממני שאין לו רישיון במקצועו.
איילת ביסה: עכשיו, כמו שהתחלתי להגיד, כל בר דעת יכול היה להבין שבמצב שבו אין הודעות אישיות, והמערך הוא כפי שהוא, או בכלל, טבע האנושי, תמיד יש מי שחולה ומי שבחו"ל ומי שבלימודים.
איילת ביסה: יכול להיות מצבים של אנשים שיפוספסו והשאלה היא עכשיו: מה עושים עם האנשים האלה?
איילת ביסה: עכשיו, בחוק במתכונתו הנוכחית היתה ועדת חריגים: לזה שנפצע בתאונת דרכים ולזה שיצא לדוקטורט וזו שטופלה בכימותרפיה.
אמיר שנון: לא היה דבר כזה.
איילת ביסה: היתה סמכות, סליחה, לשר לפטור מבחינות ולתת רישיון, היתה סמכות לשר, ומסיבה שלא ברורה לנו בכלל, כי ועדת ערר זה סמכות, זה זכות טבעית למשרד הבריאות.
איילת ביסה: אין היום.
איילת ביסה: בוטל.
איילת ביסה: למעשה היום אנחנו ניצבים בפני מצב שבו התאריך הוא חזות הכל.
איילת ביסה: מה בעצם אומר לנו ?
איילת ביסה: אומר לנו היום שני דברים: קודם כל, תפסיקו לאלתר לעבוד.
איילת ביסה: אתם עובדים לא חוקיים.
איילת ביסה: אתם עבריינים מתחזים.
איילת ביסה: אתם צריכים להפסיק מהרגע להרגע לעבוד.
יעקב אדרי: מי קבע דבר כזה?
דוד אזולאי: משתמע מכך.
איילת ביסה: לא, לא, גם לא משתמע.
איילת ביסה: סליחה, אני ניהלתי שיחת טלפון.
יעקב אדרי: לא, טלפון זה לא.
יעקב אדרי: מכתב כתבו לכם משהו?
איילת ביסה: מכתבים אמרו לנו שאין לנו רישיון עד שאתה לא מקבל - - -
שלומית אבינח: יש לך מכתב שקיבלת?
שלומית אבינח: יש למישהו מכתב?
אמיר שנון: זה גם כן לא מדויק, אגב, כי החוק הזה מתייחס לאיחוד הכינוי ולא לאיחוד העיסוק.
אמיר שנון: זאת אומרת, שמי שאין לו תעודה לא יכול להציג את עצמו כפיזיותרפיסט, או קלינאי תקשורת.
יעקב אדרי: זה ברור, מי שאין לו תעודה.
יעקב אדרי: פה מדובר על הארכה לאנשים מקצועיים עם הרבה שנות ותק.
אמיר שנון: אין - - -
יעקב אדרי: והשאלה שלי: איך אתם כל כך מהר מוותרים?
יעקב אדרי: יש לכם שפע?
יעקב אדרי: יש לכם כל כך הרבה אנשים?
יעקב אדרי: אני ממש - - -
דוד אזולאי: דקה, אני אבקש, ד"ר שנון, אני אאפשר לך להגיב תיכף.
יעקב אדרי: אבל כדאי שישמע אותנו והוא יכול להגיב גם על הדברים שלנו.
דוד אזולאי: הוא ישמע.
דוד אזולאי: בוא נשמע קודם כל את הפונים.
אחמד טיבי: אגב, אני רוצה לתקן, כי אני ראיתי את זה בלשכתי כשראיתי את השידור וגם כאן כתוב: נפגעי חוק מקצועות הבריאות.
אחמד טיבי: החוק, זה קונוטציה שלילית לגבי החוק.
אחמד טיבי: החוק הוא הישג, הוא הסדרת העיסוק.
איילת ביסה: בוודאי.
אחמד טיבי: לא נפגעי חוק, נפגעי משהו בירוקרטי.
איילת ביסה: נכון.
אחמד טיבי: שהוא לא הגיע.
אחמד טיבי: החוק הוא חוק מצויין, לא בא לפגוע, אלא לשפר.
איילת ביסה: לחלוטין.
איילת ביסה: אמרתי את זה.
דוד אזולאי: אני מקבל את ההערה אדוני.
איילת ביסה: אני רוצה רגע לתקן את דבריו של ד"ר שנון, כיוון שאנחנו לא יכולים להציג את עצמנו כפי שאנחנו במקצוע שלנו, אנשינו מפוטרים בימים אלה, נזרקים ממקומות עבודה של שנים.
איילת ביסה: יש לנו פה אנשים כאלה, וגם מעסיק אחד שישמח לדבר איך זה נראה מהצד שלו.
איילת ביסה: הנקודה האחרונה כמשפט סיכום זה שאנחנו מופלים ביחס לבוגרי חו"ל.
איילת ביסה: מי שלמד בחו"ל יכול עד 2013, עד ינואר 2013 להגיש את בקשתו.
איילת ביסה: יש לי פה מכתבים להראות, זה לצד זה, שני פיזיותרפיסטים, האחד סירב, האחת קיבלה, כי היא עשתה את הבי.
איילת ביסה: אי שלה בקיפטאון.
תמר נבו: אני רציתי להוסיף שגם , אני תושבת חוזרת, אני גיליתי שגם ב, כשהלכתי ללשכה בנתניה לחדש את התעודה, היא לא ידעה שהתאריך עבר.
תמר נבו: היא אמרה לי: את יכולה לעבוד, בתוך חודשיים תקבלי את התעודה החדשה.
יעקב אדרי: ואז מה קרה?
יעקב אדרי: קיבלת את התעודה?
תמר נבו: ואז התקשרו מירושלים ואמרו לי: לא, היא טעתה, איחרת את המועד.
איילת ביסה: וזו לא טעות יחידה.
דוד אזולאי: אז בעצם את בלי תעודה.
תמר נבו: אני הגעתי לארץ לפני 8 חודשים אחרי 8 שנים בארצות הברית ואני לא יכולה לעבוד.
דוד אזולאי: שעסקת במקצוע?
תמר נבו: עסקתי במקצוע, יש לי רישיון אמריקאי.
תמר נבו: עברתי שם את מבחני ההסמכה.
יוסף משהראוי: שלום.
יוסף משהראוי: ד"ר יוסף משהראוי, מרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב בחוג לפיזיותרפיה.
יוסף משהראוי: אני בין אלה שמאד - - -
יעקב אדרי: זה נחמד.
יעקב אדרי: זה ממש מראה איך עובד.
יוסף משהראוי: א' – מבחינתי, ואני יודע גם ...
יוסף משהראוי: אני בין אלה שמאד, מאד - - -
יעקב אדרי: בלי לשמוע אותך.
אמיר שנון: מדובר בחוק של הכנסת, ואתה בא בטענות למשרד הבריאות.
דוד אזולאי: רבותיי, חברי חברי הכנסת, אנא מכם.
יוסף משהראוי: אני רק רוצה להגיד שני דברים: א' – אני מאלה שממש ממש דחפו ויזמו ותמכו מאד בחוק הזה, כי זה אפשר סוף סוף הכרת מעמד רציני במדינת ישראל לגבי כל מקצועות הבריאות המאד חשובים האלה, לאור מה שאמר גם חבר הכנסת.
יוסף משהראוי: אני גם מרגיש קצת פגוע, שבסופו של דבר המדינה בקלות כזאת לא נותנת אפילו איזה שהיא אפשרות לפתור את הבעיה הזו מבלי להגיע לערכאות מאד - - -
דוד אזולאי: היא לא נותנת.
דוד אזולאי: היא מוותרת על האנשים.
יוסף משהראוי: אני ממש מרגיש את זה.
יוסף משהראוי: אבל לאור העניין אני רוצה להגיד שאני כבר כמעט 20 שנה פיזיותרפיסט.
יוסף משהראוי: אני מרצה בכיר.
יוסף משהראוי: מרצה 16 שנה.
יוסף משהראוי: אני כבר הכשרתי, אני יכול להגיד מבין אלה שהכשירו כמעט מחצית מאוכלוסיית הפיזיותרפיסטים בארץ.
יוסף משהראוי: אני לא רק כך, אני גם עוזר לכל בוגרי חו"ל שמגיעים לעבור את הבחינה ועדיין, למרות שאני מכיר את החוק ומכיר את הכל, לא עלה בעדתי שאני צריך לשלוח איזה שהוא מכתב, איזה שהוא פסוק, משהו שתוך 5 דקות הייתי יכול לסדר בפקס, בסופו של דבר, או במכתב, וזה מה שעשיתי.
אורי מקלב: אתה בעצם אין לך רישיון עכשיו?
יוסף משהראוי: כרגע אין לי רישיון.
יוסף משהראוי: אני רק יכול לחקור וללמד, מה שאני עושה כרגע.
יוסף משהראוי: לפחות מבחינתי האישית.
יעקב אדרי: את זה לא שוללים לך, למזלך.
יוסף משהראוי: לא שוללים את זה, אבל העובדה שאני צריך עדיין, לשלם משכנתה ותודה לאל שיש לי מקום עבודה, אני בפחות בבעיה קריטית כמו שיש לחברי.
יוסף משהראוי: אבל אני מרשה לעצמי להגיד שנודע לי מהנושא הזה כשהזמנתי נציגת , הפיזיותרפיסטית הראשית, לתת הרצאה בפני הסטודנטים שלי בנוגע לחוק.
יוסף משהראוי: וכששמעתי את המשפט הזה, שיש תאריך יעד לגבי העובדה שלֶאלה שכבר יש להם הרבה שנים את התעודה ב, הייתי בהלם פשוט.
יוסף משהראוי: קמתי אחרי ההרצאה ופשוט נפלו פני.
יוסף משהראוי: הלכתי וביררתי את העניין והייתי בהלם.
יוסף משהראוי: פשוט לא יכולתי לטפל יותר מאותו רגע.
יוסף משהראוי: אני ממש פונה בבקשה כאן להבין את הרגשות האישיים, את המקצועיות, את הצורך המקצועי.
יוסף משהראוי: את הדרישה המאד הגיונית לא למשוך את זה יותר.
יוסף משהראוי: לפתור את הבעיה הזאת לאלתר, כדי שנוכל להמשיך לטפל באלפי חולים, כמו שאנחנו עושים כל הזמן.
יעקב אדרי: רגע, למה צריך בכלל לחדש את הזה, אם מותר לי לשאול שאלת תם?
יעקב אדרי: למה צריך לחדש?
יעקב אדרי: אם לאנשים יש להם תעודות.
יעקב אדרי: הם מקצועיים, עברו את כל המבחנים, למה - - -
אמיר שנון: כי כך קבע החוק.
אמיר שנון: אני מיד אסביר את כל זה.
אמיר שנון: זה חלק מהוראות המעבר.
דוד אזולאי: אני מיד אתן לך רשות.
חניתה נוה: שלום.
חניתה נוה: לי קוראים חניתה נוה.
חניתה נוה: אני דיאטנית קלינית.
חניתה נוה: אני עובדת כרגע בבית אבות "לב כרמל" בחיפה.
חניתה נוה: הבוס שלי כתב לכם גם מכתב.
חניתה נוה: אני דווקא רוצה לדבר בשמו, לא להיכנס לסיפור האישי שלי.
חניתה נוה: אנחנו עובדים ביקורות של אצלנו בבית האבות.
חניתה נוה: הם מתייחסים אלינו כמו אל בית חולים.
חניתה נוה: עכשיו, הם באים כל שלושה חודשים, כל חצי שנה, הם באים צוות שלם של כל המקצועות ועושים ביקורות.
חניתה נוה: אף פעם לא יידעו, מילא לא יידעו אותי, אבל לא יידעו את הבוס שלי, ומתייחסים אלינו כאל בית חולים.
חניתה נוה: הוא לא ידע מזה.
חניתה נוה: הוא לא ידע שהוא צריך לדאוג שתהיה לו דיאטנית ברישיון.
חניתה נוה: מתי הם כן נזכרו להגיד?
חניתה נוה: כשעבר הדד – ליין.
חניתה נוה: כל הביקורות האלה הם היו לפחות 4, 5 פעמים בתקופה הזאת, הם לא אמרו מילה לא לי ולא לבוס.
יעקב אדרי: הם הודיעו לכם שֶתָם, פג הרישיון - - -
חניתה נוה: כשעבר הדד – ליין נזכרו לשאול אותי אם יש לי רישיון.
חניתה נוה: פתאום הם הגיעו לביקורת ונזכרו.
חניתה נוה: הם לא אמרו מילה, לא לבוס שלי אפילו.
חניתה נוה: מלא לא לי, אבל לבן אדם שמנהל בית אבות ומתייחסים אליו כאל בית חולים.
דוד אזולאי: ועד אז היתה איזה שהיא ביקורת?
חניתה נוה: היו 4, 5 ביקורות.
חניתה נוה: זה היה תקופה של שנה וחצי, לדעתי, כל התקופה הזאת היו 4, 5 לפחות, יכול להיות שיותר.
חניתה נוה: הם מגיעים פעם בשלושה חודשים, פעם בחצי שנה לפעמים, עם כל הצוות.
חניתה נוה: מגיעה לשם דיאטנית שמבקרת אותי, מגיעים צוות שלם, רופא, פיזיותרפיסט, צוות שלם מגיעים, ולא אמרו מילה לבוס שלי.
חניתה נוה: הבוס שלי מחייב על פי חוק להחזיק דיאטנית ברישיון, כי מתייחסים למקום - - -
ציפי גוטמן: אני מרפאה בעיסוק, שמי ציפי גוטמן, נציגת המרפאות בעיסוק, 25 שנה.
ציפי גוטמן: תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, תואר שני – 18 שנה מהאוניברסיטה העברית ירושלים.
ציפי גוטמן: שימשתי שמרצה וכו'.
ציפי גוטמן: אני עובדת בשנים האחרונות בשני בתי אבות.
ציפי גוטמן: אני מצטרפת לסיפור שלה גם כן.
יעקב אדרי: גם לך שללו את הרישיון?
ציפי גוטמן: מרצה בבית חולים לניאדו בנושא של התפתחות בשני בתי אבות, שאני גם עברתי בשני בתי אבות.
ציפי גוטמן: המעסיק שלי כן הואיל בטובו לבוא, ואחר כך אנחנו נשמע גם אותו.
ציפי גוטמן: שני בתי האבות עברתי ביקורות בתקופה שהחוק, ניתן היה להחליף.
ציפי גוטמן: הוצאנו את הניירות.
ציפי גוטמן: יש לנו סיכום כתוב של הביקורת עם כל הנקודות תורפה ועם כל הנקודות חוזק, עם הציון, עם הכל, ואין מילה אחת, היא לא נאמרה ולא נכתבה מילה אחת בביקורת על צורך להחליף את הרישיון הזה.
ציפי גוטמן: מתי כן?
ציפי גוטמן: שוב פעם, כשהם באו לביקורת אחרי שעבר היעד, אז יכול להתקשר לכל אחד מהמעסיקים שלי, להתקשר ולהגיד לו שהוא מעסיק מרפאה בעיסוק בלי רישיון ובעצם השעות שלי לא נחשבות.
ציפי גוטמן: והמרפאה בעיסוק הצעירה שאנחנו הוספנו והכנסנו לצוות, מישהי מתחילה שהסכימה לעבוד בחצי מחיר, כי אני מדריכה אותה והיא לא זזה בלעדי מטר, רק השעות שלה נחשבות, השעות שלי הם אפס.
ציפי גוטמן: אני כל הסיכום הזה נודע לי כשאני בת 47 נכנסתי להיריון בחיל ורעדה עם כל הבדיקות מסביב, כל הסיפור הזה בד בבד ליווה אותי וגרם עוגמת נפש לא רגילה, שהכל, ברוך השם, מהבחינה הזאת נגמר טוב.
ציפי גוטמן: אני מקווה ... עכשיו במקום אחד כבר הצעירה המחליפה אותי לקחה כבר את כל השעות שלי.
ציפי גוטמן: עכשיו גם במקום השני התקשרו, הם ידעו להתקשר לאחר הלידה בשביל להגיד למנהל שלי שוב פעם- - -
דוד אזולאי: מי התקשר?
דוד אזולאי: את יודעת?
ציפי גוטמן: הרופאה מחוזית היא מקבלת הנחיות מלמעלה.
ציפי גוטמן: הרופאה המחוזית שאחראית על הביקורות, ובעצם אני עכשיו שבועיים אחרי לידה ומחפשים לי מחליפה.
ציפי גוטמן: במקום אחד כבר יש לי, ובמקום השני מחפשים לי עכשיו מחליפה.
ציפי גוטמן: בעצם לא יודעת אם יש לי לאן לחזור אחר כך בעוד 3 חודשים.