GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריאל צרויה: זה לא קשור אליו.
דוד אזולאי: אני מבקש, רבותי, אני מבקש מן האורחים, אנא מכם.
אורי מקלב: אני יודע שאתה יודע לעשות את העבודה יותר טוב מאתנו אדוני, אתה ודאי תשאל אותם מה הסיבות לכך ש 17,315 בקשות נדחו מתוך 34,000, 50% נדחו לגמרי, אתה תסביר לכולם איפה לא התאימו הבקשות אבל, אני שואל אותך, האם כל בקשה שאתה דן בה, האם אתה מקבל על זה תשלום?
אייל צדוק: אם זה ערעור, אז לא.
אורי מקלב: על כל בקשה אתה מקבל?
אייל צדוק: כל בקשה שהיא לא ערעור, כל בקשה חדשה.
אייל צדוק: אם זה ערעור, אני לא מקבל כסף.
אייל צדוק: יש לי אינטרס שלא יהיו ערעורים, למרות זאת אני פועל - - -
אורי מקלב: בכל ישיבה, האם הרופאים מקבלים כסף על כל ישיבה?
אייל צדוק: הרופאים הם עובדים שלי, מנגנון פנימי שלי.
אורי מקלב: אתה כאן בכנסת - - -
מיכל שיקרטוב: מי בודק ערעור, הרופא?
אייל צדוק: לא.
אייל צדוק: רופא אחר בודק את הערעור.
אורי מקלב: יש לך כמה צוותים, בערעור השמיני, בערעור השביעי השמיני, איך זה עובד?
אייל צדוק: אנחנו מעלים את זה למעלה.
אייל צדוק: כשזה אירוע חוזר יש לנו רופא שמטפל בזה, שיודע לתת לזה התייחסות.
אורי מקלב: האם אתה משלם על כל ערעור?
אייל צדוק: יש לי מנגנון לעובדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא לא ענה על זה, אתה לא נותן לזה תשובה.
אייל צדוק: אני לא צריך.
דוד אזולאי: מר עוזי יצחקי, שמעת את הדברים פה, אני מבקש לדעת, האם ישנם קריטריונים?
דוד אזולאי: מיהם הרופאים שאמורים לענות לפניות האזרחים האלה?
דוד אזולאי: שואלים פה שאלות קשות על דחיה של קרוב ל 50% מן הפניות האלו, האם קיים מנגנון ערעור?
דוד אזולאי: האם קיים מנגנון לפיו אחרי הערעור אפשר להביא את הנכה או לדרוש איזשהו מסמך מיוחד?
דוד אזולאי: הובאו כאן מקרים קשים ביותר שאתם לא אישרתם להם, מה הקו המנחה שלכם בנושאים האלה?
עוזי יצחקי: כבוד יושב הראש, חברי הכנסת, אורי מקלב ויוליה שמאלוב, קודם כל אני מבקש לתת כמה פרטים כי בדיון זה קצת יצא מפרופורציה.
עוזי יצחקי: אכן המקרים קשים אבל בקצרה מספר נתונים כלליים ודברים לפתיחה כדי להעמיד דברים על דיוקם.
עוזי יצחקי: בשנים האחרונות, אנו רואים גידול ענק, אדיר, הן בבקשות והן בצורך בתגי חניה לנכים.
עוזי יצחקי: אם לפני מספר שנים דיברנו על 80,000, 75,000 תגים, אז בשנה שעברה זה גדל בלי שום פרופורציה והגיע בתחילת 2011 ל 135,00 תגים בכלל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אחת למאה לידות.
אריאל צרויה: חבל שהם נכים.
ט"א: האם אתה מעניש אותם מפני שהם כאלה ואין להם פה לדבר?
ט"א: אנחנו הפה שלהם, האם אתה הורס את הילדים האלה?
דוד אזולאי: ט', אני מבקש ממך, אני חוזר ומבקש, אנא מכם, אל תאלצו אותי להוציא אנשים החוצה, אני משתדל לא לעשות את זה, אבל אי אפשר לנהל כך דיון.
עוזי יצחקי: עד שנת 2008, מבקשי תגי חניה לנכים היו צריכים להתרוצץ בין מספר גורמים, בעיקר בין לשכות הבריאות של משרד הבריאות, חיכו שם חודשים ולא קיבלו תשובות, אנחנו, מאז 2008 כחלק ממאמץ לשפר את השירות לציבור, ריכזנו את זה במשרד התחבורה, אנחנו מאז, אני רוצה להבהיר ולהדגיש ואלה הנתונים, שיפרנו את רמת השירות וזמן התגובה, ההחלטות מתקבלות תוך שלושה ימי עבודה, אם יש אישור אז התגים נשלחים בתוך שבעה ימי עבודה, לצורך זה יצאנו במכרז פומבי, בחרנו בחברה פרטית שמעסיקה רופאים מומחים, החברה נבחרה בהליך מכרזי, זו חברה שניה שאנו מעסיקים ולכן הוא אמר שההתקשרות עמה החלה ביוני 2011, עד יוני 2011 היתה חברה אחרת ונבחר מכרז.
עוזי יצחקי: נגמר חוזה, פורסם מכרז חדש, החברה הקודמת "מדישור", הועסקה מפברואר 2007 עד יוני 2011, אז נבחרה חברה חדשה, בהליך מכרז פומבי, גלוי, שלא אנחנו ניהלנו אותו באגף הרישוי אלא ועדת המכרזים של משרד התחבורה, הנתונה לביקורת, בדקה את הדברים, ובחרה בחברה.
דוד אזולאי: כמה רופאים הם צריכים להעסיק לפי המכרז?
עוזי יצחקי: דרשנו רמת שירות, זמן תגובה מינימלי ואותה חברה מעסיקה ששה רופאים בכירים, מנהלי יחידות כמו שנאמר פה - - -
דוד אזולאי: אפשר להעסיק שלושה רופאים וזה בסדר?
עוזי יצחקי: אנחנו קבענו רמת שירות ובזה אנחנו בהחלט עומדים.
דוד אזולאי: האם קבעתם איזה סוג רופאים?
עוזי יצחקי: קבענו גם את סוג הרופאים, גם את הקריטריונים, אותם רופאים מקבלים את ההנחיות על פי קריטריונים שאנחנו ישבנו עליהם יחד עם הגורמים המנחים אותנו, ועוד מעט נשמע את דר' קליין מן המכון הרפואי שהוא עובד עם פרופסור יוסי ריבק שצוטט פה, בעבודה של מחלקת המחקר, מנהל המכון הרפואי לבטיחות בדרכים, פרופסור יוסי ריבק, דמות רפואית עם הרבה נסיון והרבה יכולות.
עוזי יצחקי: נאמר פה גם הענין של הדואר.
עוזי יצחקי: הדואר הוא לצורך זה שלא לטרטר את אותם מוגבלים ונכים להגיע למשרד הרישוי.
עוזי יצחקי: אנחנו מקבלים את החומר, מקבלים עדכונים, מר וייסברג ציין את כוכבית 5678, מקבלים עדכונים, הלוואי שיכולנו לתת פרטים רפואיים ומידע רפואי יותר מזה אבל לא אישרו לנו, לכן מקבלים סטטוס שבו עומדת הבקשה ולכן דורשים גם להזדהות כדי שזה באמת יהיה אותו אדם ולא אחר, מפאת ענין של צנעת הפרט וזה על פי ההנחיות של הרשות למידע וטכנולוגיה במשרד המשפטים אבל, מקבלים סטטוסים.
עוזי יצחקי: מחייגים כוכבית 5678, מקבלים מעננה בתוך עשרים שניות ומקבלים את הסטטוס של המקום בו עומדת הבקשה.
עוזי יצחקי: משרד התחבורה משקיע משאבים וכח אדם רב לענין הזה.
עוזי יצחקי: הרופאים, כמו שנאמר פה, מועסקים על ידי חברה חיצונית וזה לצורך ייעול ולצורך מתן תשובה מהיר.
עוזי יצחקי: בתחילת העשור הקודם היה רופא אחד ואנשים חיכו חודשים, יום אחד הוא היה בא ועשרה ימים לא בא ולכן, בענין הזה עשינו מהפיכה, החברה הזו נותנת מענה, מענה מקצועי מהיר וברמה גבוהה.
עוזי יצחקי: אצל דפנה מהלל, היא מנהלת היחידה, אנחנו מעסיקים סטודנטים שמקבלים את החומר ומגיבים בזמן אמת לאזרחים, השקענו בזה, ההעסקה של הסטודנטים גם עולה הרבה כסף, ציינתי את המרכז הטלפוני שהוא גם השקעה לא פשוטה - - -
מיכל שיקרטוב: זה לא קשור.
דוד אזולאי: תנו לשמוע את האיש.
דוד אזולאי: אנחנו רוצים לשמוע, אנחנו גם נשאל שאלות.
עוזי יצחקי: אנחנו גם נענה על הכל.
עוזי יצחקי: הכנסנו מערכת מיחשוב חדשה בימים אלה והיא תייעל עוד את התהליך.
עוזי יצחקי: ב- 2009 הפקנו – והראו את זה פה, הפקנו וזה גם בהשקעה לא קטנה, הפקנו תג חניה לנכה חדש, עד אז היה נייר, זה תג שקיבלנו עליו תגובות מאד חיוביות כי לא ניתן לזייף אותו ומיגרנו את תופעות הזיופים שהיתה עם הנייר, אנחנו מתואמים עם המשטרה והרשויות המקומיות כדי לבצע את האכיפה, הקטנו את הקנסות גם בחקיקה וגם בפעילות נקודתית.
עוזי יצחקי: בתחילת 2011 ובאמצע 2011, בחנו את הקריטריונים, ישבנו יחד עם הרופאים, ישבנו יחד עם הגורמים המנחים, המכון הרפואי לבטיחות בדרכים, בדקנו את השאלה מי באמת זכאי לקבל תגי חניה לנכים, ואנחנו בהחלט ראינו שעשינו סדר, נתנו ואנחנו נותנים היום תגי חניה לאנשים על פי קריטריונים, הקריטריונים האלה נמצאים גם פה בנספח 2, הונחינו על ידי המכון הרפואי לבטיחות בדרכים, אנחנו נמצאים בקשר בענין הזה ומתייעצים עם הנציבות לשוויון לאנשים בעלי מוגבלויות, לגבי אותם קריטריונים, ישבנו עם הבטוח הלאומי, גיבשנו הצעת חוק שנמצאת עדיין בשלבים של תיאום, קשה מאד לתאם בין כל כך הרבה גופים, עשרות גופים של מוגבלים ונכים ומייצגים, אנחנו נגיש את הצעת החוק שהיא גם תבוא ותקבע, זו הצעה לתיקון החוק, היא תעגן את הקריטריונים, בחוק עצמו, אנחנו נבוא ודרך אגב, הדברים האלה נבדקו - - -
דוד אזולאי: האם הצעת החוק הזו היא ממשלתית?
עוזי יצחקי: כן, הצעת חוק ממשלתית.
דוד אזולאי: של משרד התחבורה והבטוח הלאומי?
לימור לוריא: בטוח לאומי לא בענין.
לימור לוריא: תסביר, איך אנחנו יכולים לסייע.
אבנר עורקבי: הוא אומר דברים לא נכונים.
עוזי יצחקי: אנחנו נתבסס על הנתונים של הבטוח הלאומי, אנחנו נתבסס על נתונים של גופים נוספים שיכולים לקבוע זכאות לתג חניה לנכה, כדי לעשות את זה טוב יותר אבל, לגבי המצב הנוכחי, הקריטריונים –וזה נאמר בעבודה שעשה אסף ממחלקת המחקר, הצעקה הזו היא צעקה כתוצאה מהקשחה של הקריטריונים, כתוצאה משינוי המדיניות שעשינו בשנה האחרונה - - -
דוד אזולאי: האם אתה לא חושב שבמסגרת כל מה שאמרת, כל השכלולים, כל השינויים, ההתייעלות והכל טוב ויפה אבל, האם אתה לא חושב שבאיזשהו מקום רמסתם קבוצת אנשים?
עוזי יצחקי: אנחנו בוחנים את הקריטריונים האלה מעת לעת.
עוזי יצחקי: אנחנו יושבים באופן שוטף גם עם הרופאים שלנו וגם עם המכון הרפואי לבטיחות בדרכים, אנחנו מעת לעת עושים חשיבה מחודשת, אני כבר אומר, שבישיבה הקרובה, ב-22 למרץ, החודש הזה, בעוד שבועיים, יש ישיבה יחד עם הרופאים, זה תוכנן עוד לפני מועד ישיבת הוועדה, זה תוכנן לפני חודש, יחד עם פרופ' ריבק מן המכון הרפואי לבטיחות בדרכים ואנחנו נבחן, לאור הטענות שעלו פה, אני פה מצהיר ואומר שאנחנו נבחן את המדיניות לענין של ילדים עם זכאות, של ילדים נכים בצורה כזאת או אחרת, של אוטיזם ומחלות כאלה ואחרות, ואנחנו נבחן את זה.
ט"א: רגע, למה לא בחנתם את המעבר, למה?
אריאל צרויה: למה אתם מחכים, שיידרסו לנו הילדים?
ט"א: מה השתנה עם הילד?
ט"א: במדיניות שלכם אין שום שינוי, זו מדיניות אישית פנימית שאתם החלטתם.
ט"א: מה השתנה עכשיו?
ט"א: המצב של הילד רק הולך ומחמיר, אתה תשא בדין על כך!
אריאל צרויה: למה אתם מחכים, לתביעה יצוגית?
ט"א: אתה תשא בדין על כך.
דוד אזולאי: אני מבקש ממך, תשמור על איפוק.
ט"א: שמונה בקשות.
אריאל צרויה: אדוני, צריך להבין משהו אחד.
דוד אזולאי: אני לא מרשה, לא.
אברהם יוסף סלומה: שאלה אחת.
דוד אזולאי: לא, אדוני, אני לא מרשה.
עוזי יצחקי: אין פה שום ענין אישי, כבוד יושב הראש, הדברים נבחנים לגופו של ענין ומתקבלות החלטות.
עוזי יצחקי: כמובן שיש כאלה שיוצאים מזה נפגעים, אבל גם בערעור - - -
דוד אזולאי: תראה, מן הישיבה פה, מן הנתונים שיש בידינו, אלו הפניות שאנחנו מקבלים, וזו לא איזו קבוצה קטנה שולית כתוצאה מן הקריטריונים או כתוצאה מן הנהלים החדשים או משיפור השירות לאזרח כפי שאדוני אומר, יש פה בעיה אמיתית שאתה אולי היום חשת את הקצה של הקצה של הבעיה הזו.
דוד אזולאי: אני מזמין אותך, אני "שומע בקריאת עיניים", אני שומע שאפילו הוועדה לפניות הציבור לא זוכה למענה מכם.
דוד אזולאי: כלומר, משהו לקוי.
דוד אזולאי: עם כל הכבוד שאתם מנסים לשפר ולייעל, אבל, יש בעיה אמיתית, או שאתם לא רוצים לפתור אותה או שאתם מתעלמים ממנה, אבל היא קיימת.
דוד אזולאי: היום, טעמת 'על קצה המזלג' את הבעיה הקשה הזאת.
דוד אזולאי: כאשר יושבים פה הורים שפנו שמונה פעמים והם נדחים והבעיות אמיתיות, שמע, אני לא רוצה לחלק ציונים ולהגיד איזו בעיה יותר קשה או פחות קשה, כי קטונתי מלקבוע את הדבר הזה אבל, עובדה שקיימת בעיה וכאשר מקבלים תשובה לקונית, הם נדחים ואין להם אפילו את הזכות לערער ואין להם את הזכות להופיע בפני הוועדה - משהו לקוי במערכת קבלת ההחלטות שלכם.
דוד אזולאי: חשוב, חשוב מאד מאד.
דוד אזולאי: אנחנו נמצאים בעידן של שקיפות במדינת ישראל.
דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שישנם קריטריונים שהם שמורים אי שם ואף אחד לא יודע אותם.
דוד אזולאי: לא יכול להיות שדוחים אדם ואומרים לו: אדוני, אתה לא זכאי.
דוד אזולאי: גם הבטוח הלאומי, כאשר הוא מקבל החלטה ויש ועדה שקבעה איקס, וויי, זד, אז יש אפשרות לערער, וגם כותבים לו, מזמינים אותו, אבל, פה לצערי הרב, זו לא ההתנהלות, אני מצטער להגיד את זה, זו לא דרך התנהלות של משרד ממשלתי שאמור לגלות רגישות כלפי ציבור גדול ביותר, לא מדובר פה על עשרה אנשים, אנשים פה דיברו מזעקת ליבם, אני מזועזע ממה שאני שומע כאן.
דוד אזולאי: לכן אני פונה ואני מבקש, לפי נתוני מרכז המחקר והמידע של הכנסת, לגבי החקיקה שאדוני הזכיר, לדברי עורכת הדין חוה ראובני, סגנית בכירה ליועצת המשפטית של משרד התחבורה "הסיבה לכך היא שההסדרים התלויים בו נוגעים בגורמים רבים בממשלה ומחוצה לה ונדרש הליך ארוך לתיאום הנוסח בשל הערות רבות שהתקבלו לגביו".
דוד אזולאי: עוד מדבריה "מהלך זה קרוב להשלמה כך שניתן לקוות שיהיה שניתן יהיה להניח את התזכיר על שולחן ועדת השרים לענייני חקיקה במושב הקיץ הקרוב של הכנסת".
דוד אזולאי: כלומר, אני מבקש - - -
עוזי יצחקי: היא מדברת פה דברים לא לענין.
חיים ויסברג: לענין לגמרי.
ט"א: אם הילד שלי ישאר חי עד הקיץ, אני אומר לכם פה מראש, חמש פעמים ניצל מדריסה, פעם שישית אף אחד לא מבטיח.
ט"א: אני אבוא בפני שופט, ואותו שופט יסתכל לי לתוך העיניים ויגיד לי: לבן שלך לא מגיע תג נכה, אני רוצה לראות!
ט"א: עשרה חודשים לא יצא מהבית, בדירה של חמישים מטר, נראה אותך, אתה עבריין, תשאיר אותו בתוך בית חמישים מטר בלי להוציא אותו לנשום אויר, אני רוצה לראות אותך!
דוד אזולאי: אני כבר לא יכול אתךָ, באמת שאני כבר לא יכול אתך, לא יכול אתך, באמת ט', אתה לא עוזר לי להתקדם לאן שאני רוצה להגיע, אני מצטער להגיד לך את זה.
אברהם יוסף סלומה: שאלה לי אליך, שאלה קטנה, מדוע פוגעים דווקא בילדים, לא בנכי צה"ל, לא בנכי עבודה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני אגיד לך מדוע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי הם חושבים, שבמדינת ישראל כולם רמאים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל בן אדם במדינת ישראל קודם כל צריך להוכיח שהוא לא רמאי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שניה, יש לנו יש שאלה מאד פשוטה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי למה כל הבדיקות, הבדיקות נובעות מכך שאתם חושבים שיש אנשים שעושים קומבינות, שניה, אל תפריע לי, דקה, שאולי האבא והאמא רוצים לנצל את הבעיה ובעצם "ליהנות" מהמצב.
דוד אזולאי: אוי ואבוי מ"הנאה" שכזאת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד לך אדוני, שברגע שיש פניה לתו נכה על ידי ילד, שבאמת הביא משהו שהבנת או לא הבנת אותו, זה ממש לא מעניין אותי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הילד חולה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו לא שפעת, אתם צריכים לתת תג לכולם באופן גורף אבל רמאי שנתפס ישלם באבי אביו על זה שהוא תפס תג נכה.
קריאה: אבל אין אכיפה.
קריאה: אדוני יושב הראש, האם אפשר מילה אחת לאדון?
דוד אזולאי: אני יכול לתת לכם עשר מלים, כמה שאתם רוצים תדברו, אבל אני עוד מעט נועל את הישיבה והולכים הביתה.
דוד אזולאי: אדוני, זה שיש ועדה בעוד כמה זמן, עדיין, הרושם שאני קיבלתי, אני לא יודע, אולי חבריי הגיעו לאותה מסקנה, יש תחושה שהדבר הזה שנקרא תג נכה אף אחד לא מעוניין בו, כל אחד זורק אותו למישהו אחר, אתה יודע מה, חשבתי על איזשהו רעיון והתייעצתי עם הצוות של הוועדה, יש מה שנקרא נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלויות.
דוד אזולאי: יכול להיות שזה הזמן וזה המקום לבואו ולהגיד: שהם יטפלו בזה.
דוד אזולאי: אתם צריכים ליזום את המהלך הזה.
דוד אזולאי: להעביר את זה לשם.
דוד אזולאי: לא מקובל.
דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שיושבת ועדה שאמורה לטפל בפניות של ילדים כאשר בה אין רופא ילדים.
דוד אזולאי: אין רופא.
דוד אזולאי: עם כל הכבוד ואני חס ושלום לא מטיל דופי באף רופא אבל לא יעלה על הדעת ששמים רופאים שלא תמיד מכירים את הבעיות הרפואיות, מציגים מסמכים רפואיים, ישב פה יהודי שהזכיר את כל הפרשה הרפואית של רעייתו.
דוד אזולאי: בענין הזה, אדוני, תראו, אני לא רוצה להיכנס לשאלה אם החברה הזו עושה את מלאכתה נאמנה או לא, זו בעיה שלכם, אתם תצטרכו להתמודד עם זה אבל, אתם כמשרד ממשלתי חייבים לתת מענה.
דוד אזולאי: כאשר אתם נותנים תשובה שלא תהיה תשובה לקונית.
דוד אזולאי: כאשר אדם נדחה ויש לו סיבות מספיק טובות אז לא יכול להיות שהוא יקבל תשובה לקונית.
דוד אזולאי: תפרסמו את הקריטריונים.
דוד אזולאי: בתכנון ובניה, למשל, על כל הרשויות המקומיות יש חובה לפרסם באינטרנט את הדברים, למה כאן זה לא קורה?
מיה גפן: אדוני, זו מדיניות שלהם, יש פה מסמך של האגף לביקורת ותלונות הציבור של משרד התחבורה שקיבל את הפנייה בתיק של ט', שפנה לכל מי שיכול היה, זה הגיע גם לאגף הביקורת ותלונות הציבור במשרד התחבורה שפנו אל אלף הרישוי ואמרו לו: למה אתם לא מנמקים?
מיה גפן: אנחנו לא יכולים לבדוק אפילו אם זה נכון, אם זה לא נכון, אם זה סביר, למה אתם לא מנמקים?
מיה גפן: והתשובה היתה: "לנוכח מימצאי בדיקתנו פנינו להנהלת אגף הרישוי והעלינו את הענין אי נימוק החלטות הוועדה.
מיה גפן: עם זאת, עמדתם שלא לנמק את החלטות הוועדה נותרה בעינה.
מיה גפן: אנו סבורים כי אי נימוק החלטות הוועדה אינו סביר, העלינו סוגיה זו בפני ההנהלה, אנו עוקבים אחרי החלטות שתקבלה בענין".
מיה גפן: זו מדיניות ברורה לא לנמק את זה כדי שלא יהיו ערעורים.
דוד אזולאי: אתה שומע כאן את הדברים.
אריאל צרויה: איזה בזיון זה.
חיים ויסברג: מדינת עולם שלישי.
דוד אזולאי: אני מבקש, אדוני.
אריאל צרויה: סמנכ"ל בכיר.
דוד אזולאי: עם כל הכבוד, אם זו המדיניות אז אני רואה את זה בחומרה רבה, זו מדיניות שפסה מן העולם מזמן במדינת ישראל.
דוד אזולאי: אנחנו חיים בעידן השקיפות, הכל שקוף היום.
דוד אזולאי: גם הצבא, שהיה 'פרה קדושה' הוא היום שקוף ואלה דברים אלמנטריים של שירות לאזרח, אנשים שסובלים, זה המינימום שאנחנו יכולים לעשות.
מיה גפן: אדוני זה מנוגד לחוק.
דוד אזולאי: לתת להם את תג הנכה ואם הם לא יכולים לתת פירוט ולדעת על מה ואין להם בפני מי לערער, אז עליי זה לא מקובל, אני מבקש, אני מבקש, אתם הולכים לקיים דיון וגם אנחנו הולכים לקיים דיון נוסף, לא נסתפק בדיון הזה, אתם חייבים לתת מענה לאזרחים, לפרט את הסיבה לדחייה, לקבוע קריטריונים, מן הראוי שבוועדה יהיו רופאים מביני ענין ויודעי דבר, בתחום הזה, אחרת אתם פשוט מחטיאים את המטרה, אתם אמורים לתת לציבור הזה שירות.
מיה גפן: כשיש ישיבה עם פרופ' ריבק, אולי יספרו לנו מה המדיניות החדשה שנקבעת.
אריאל צרויה: אם אפשר, שתהיה גם נציגות שלנו כהורים, כדי שנדע מה הקריטריונים לילדים שלנו.
אריאל צרויה: או שנדע שאולי הם הבריאו ולא אמרו לנו.
לימור לוריא: שלום לכולם.
לימור לוריא: אני רוצה לחלק את זה לשניים.
לימור לוריא: קודם כל אגיד שלפני חצי שנה לערך, ישבנו עם משרד התחבורה עם שתי מטרות.
לימור לוריא: אני חושבת שהבטוח הלאומי יכול לעזור פה ולו בקצת.
לימור לוריא: לגבי ילד נכה, יש לנו כשלושים אלף מקבלי קצבת ילד נכה, הגימלה הזו ניתנת למי שיש בגינו עומס טיפולי על ההורים זאת אומרת שמבחינתי, שלושים אלף הילדים האלה מצבם, מי שמכיר מי זכאי לגימלת ילד נכה, הם ילדים שהמצב הרפואי שלהם לא קל בכלל.
לימור לוריא: אנחנו יכולים –ודווקא בענין הזה אני חייבת לציין, לזכותו של משרד התחבורה, שהיו בישיבה, אנחנו יכולים לתת קבצים, להעביר קבצים של ילדים שמקבלים אצלנו גימלת ילד נכה ואז בלי ועדה ובלי שום דבר, לפי הרשימה של הילדים הזו הם יקבלו באופן אוטומטי.
לימור לוריא: ילדים ש anyhow הגיעו לבטוח לאומי.
לימור לוריא: אנחנו יכולים להעביר את הקבצים האלה באופן ממוחשב ובזה אנחנו חושבים שנוכל לסייע.
אריאל צרויה: אבל למה לעשות את זה אם אפשר להוציא מכרז?
אריאל צרויה: אם אפשר להוציא מכרז חסר תועלת ותוחלת, לא מקצועי - - -
אורי מקלב: הגענו למסקנות עם עוזי.
דוד אזולאי: האם אתם, הבטוח הלאומי, יכולים להעביר את הקובץ הזה למשרד התחבורה או שזה מחייב תיקון חקיקה?
לימור לוריא: מחייב תיקון חקיקה.
לימור לוריא: קודם כל מה שצריך –והם הכינו כבר את התזכיר ונמצאים פה דר' אבו עמשא ודר' לוי, דר' אבו עמשא שהוא היועץ שלנו לענייני נכות כללית ושירותים מיוחדים ודר' הלוי הוא הרופא לענייני ילדים נכים, הם גיבשו ועברו יחד על הרשימה של סעיפים ליקוי שבגינם אנחנו יכולים להעביר את האנשים, אחרי שיועבר בחקיקה ואחרי שיוסכם על הרשימה ואז נקל משמעותית - - -
דוד אזולאי: מה אם אין מה לעשות ואי אפשר להעביר את הרשימה?
אייל צדוק: אבל למה צריך להעביר?
אייל צדוק: אני חושב שברגע שהם יאשרו אז נפיק את התג.
חנן אהרון: אני רוצה להוסיף.
חנן אהרון: שמעתי פה את הדברים ולבי אתם, אני אבא לילדים בריאים, כמו שאומרים ואני אתם בכל מה שהם אומרים.
חנן אהרון: יש קצת בעיה במה שאמר הסמנכ"ל כי הכל טוב ויפה וזה נכון אבל מה שאני רוצה להדגיש הוא נקודה אחרת.
חנן אהרון: הינו פה בוועדה ואמרתי את זה ואני אומר את זה בכל מקום, משרד התחבורה - להשמיץ פה פקידונים, אנחנו פקידונים אבל אני אומר משהו אחר, אנחנו לא רופאים ולא מבינים בזה.
חנן אהרון: האכסניה של תגי החניה היא לא משרד התחבורה, בואו נאמר את האמת, שזה כביכול בסדר להשמיץ אותנו, אני לא מבין ברפואה ולא מתיימר, אנחנו לקחנו את זה כברירת מחדל כי יושב הראש לא רצה את זה, ואנחנו ראינו את הפקק, אנחנו בסך הכל, מאחר ואנחנו מחזיקים בקובץ הנכים, מעשית, בגלל שקובץ הרכב נמצא במשרד התחבורה, אז החיבור הזה בין תג לרכב נמצא אצלי, אז אנחנו היינו מפיקים, כל גוף במדינת ישראל דרך אגב, משרד הבטחון, מאשר לנכים שלו ויש נפגעי איבה ויש בניידות הכל כתוב פה, זאת ואמרת, פה אני אומר משהו אחר, תנו לי את האישורים, אני לא רוצה כלום, אני לא מחזיק כלום על אף אחד, תנו לי את האישורים סליחה, סליחה, אני אומר את זה הרבה זמן אבל מה, אולי לממשלה או לכנסת, למי שיכול לעשות את זה הוא המחוקק.
חנן אהרון: אנחנו קיבלנו את זה בלית ברירה.
חנן אהרון: אני מסכים עם הסמנכ"ל, ופה זה טופס, מן הזמן שזה לא היה אצלנו, אנשים חיכו חודשים, אנחנו לא טיפלנו בזה מעולם, אנחנו בסך הכל צריכים להפיק תג חניה למשרד התחבורה, לא מתפקידי להתעסק עם אישורים רפואיים.
חנן אהרון: הלכנו והבאנו חברה, היה לנו רופא אחד, חיכו חודשים, הותקפנו, משרד הבריאות לא רצה להתעסק עם זה, תבדוק את הענין, באו, זרקו את זה על משרד התחבורה.
חנן אהרון: אני לא הייתי מנכ"ל, לא הייתי שר, אני אומר: כרגע קיבלתי את התפקיד זה לטפל, עשינו במסגרת הזו, הזכירו פה סטודנטים, אנחנו נביא סטודנטים כי לא מקבלים כח אדם, האם אתה יודע?
חנן אהרון: היו מוכווני שירות לטיפול בנכים כי הוא הטיפול הכי חשוב, אמרנו: בוא נתן שירות שם, במשרדי רישוי יחכו קצת יותר אבל צריך טיפול פה, והבאנו לשם סטודנטים והרי היתה לנו ברירה אחרת, יכולנו להגיד: בוא נתקע את זה, זה הכי קל לעשות, אדוני יושב הראש, אני אומר את זה פה, אתה יודע, כשלא רוצים לעשות משהו, היינו יכולים שחצי שנה שנה אנשים יחכו, וזה מה שיש.
חנן אהרון: לכו למשרד האוצר – יכולנו להגיד.
חנן אהרון: לא רצינו, לא רציתי, אני אומר את האמת פה על השולחן, אני מבין את הענין, רגע, סליחה, רגע, צריך לשים את זה על השולחן, אנחנו עושים את זה בלית ברירה ושאלת אותנו פה שאלות, ואין לי פה שום תשובה ואני אומר לך, גם כשמשרד התחבורה, וגם לסמנכ"ל, אין לי שום תשובה רפואית לתת לך, ואם עד מחר תסביר לי אני לא מבין דבר אחד מזה, לא מבין בזה ואני לא רוצה להבין בזה ואני אומר לך, כל מה ששמעתי כאן, אמיתי, לצטט אותי, לפי כל מה ששמעתי פה מגיע להם תג, לא צריך לחזור בכלל, למה אני צריך לדבר אבל אני אומר, לדעתי הלא רפואית, שוב, אם תשימו אותי בצד ושמעתי את הדברים ושמעתי את הדברים הכואבים ואני מקבל אותם יום יום במשרד הרישוי, יש לנו אלפי פניות, זה לא אחת ולא שתיים, - - -
דוד אזולאי: מה ההצעה של אדוני?
חנן אהרון: "האכסניה" הזאת לא נכונה.
חנן אהרון: משרד התחבורה – שייכתב בפרוטוקול גם – יפיק תו חניה לכל נכה, לכל מישהו שיאושר על ידי כל גורם, אם זה בטוח לאומי או משרד הבריאות, כל גורם שיאשר לנו, הוא יאשר שמגיע לו תו חניה, תג חניה, סליחה, אנחנו נפיק תג אוטומטית.
חנן אהרון: מן המחשב יצא תג וישלח הביתה.
חנן אהרון: בשביל מה לשלוח קבצים?
חנן אהרון: רבותי, אני אומר משהו, אני רוצה להעביר את הסמכות.
חנן אהרון: הסמכות למתן תג נכה בישראל לא צריכה להיות משרד התחבורה.
חנן אהרון: לגבי הבטוח הלאומי, צריך לבדוק זאת משפטית כמובן ועזוב משפטית, אנשים פה מחכים לתגים, הבטוח הלאומי מעביר לי, כשאני - - -
דוד אזולאי: אני רוצה להיות לרגע דובר של הבטוח הלאומי, האם את מרשה לי?
דוד אזולאי: אני אומר לָך שהם לא ירצו לקבל את זה על עצמם.
אריאל צרויה: אבל למה, מה הבעיה בזה?
הלל אביב: גם בבטוח הלאומי וגם במשרד התחבורה וגם בכל משרדי הממשלה שלא נמצאים פה, לבוא ולהוכיח שהילד שלי מפגר, שהילד שלי שהילד שלי אוטיסט וזה פשוט, אתם מבזים את המישרות שאתם יושבים בהן.
חנן אהרון: אתה לא מקשיב למה שנאמר.
הלל אביב: להוכיח כל פעם שהילד שלי אוטיסט וכמה הוא מפגר וכמה הוא מנפנף בידיים, בא לי לבכות כשאני שומע אתכם, בא לי לבכות, - - -
חנן אהרון: אתה לא הקשבת למה שנאמר פה.
הלל אביב: את הילד הזה לא אימצתי, אני קיבלתי אותו מהקדוש ברוך הוא, - - -
אריאל צרויה: אתה לא נותן פתרון, אתה מאציל אחריות.
חנן אהרון: אתה לא הקשבת טוב למה שאני אמרתי, אני אומר שאני מוכן להפיק תו חניה לכל מי שיקבל אישור מגורם מוסמך שהוא הגורם הרפואי המוסמך במדינת ישראל! לא רוצה שתוכיח לי כלום!
חנן אהרון: אני אומר לך, אל תוכיח לי, תוכיח למי שיודע לבדוק את זה!
דוד אזולאי: הבטוח הלאומי, תגידי לי בבקשה.
לימור לוריא: אם הבנתי את השאלה נכון, הרי 'ממה נפשך', אתם ממילא רואים את הילדים, אני לא בטוחה שזה נכון להפריד בין ילדים לבין כולם אבל כעקרון, אין לנו שום בעיה ואנחנו מוכנים להעביר את כל אלה שיוחלט לגביהם ובטח את מקבלי גימלת ילד נכה באופן אוטומטי, וכולל בנכות כללית את אלה שהוחלט על הסעיפים המסויימים ובלבד שהם מקבלים.
לימור לוריא: אני רק חוששת ממצב שבו כמו שתקנות ילד נכה הן תקנות נוקשות למשל, ילד שהוא במצב פסיכיאטרי ומאושפז במחלקה פסיכיאטרית לתקופה מסויימת אז אצלי לא יקבל גימלת ילד נכה, ואני לא בטוחה שהוא לא זכאי לתג נכה, אז אני אעשה עוול לאוכלוסיה שלפי התקנות שלי לא מגיע לה אבל ככל הנראה כן מגיע לה תג נכה.
אריאל צרויה: בואו נעשה כזה דבר, בינתיים נכליל את מקבלי קיצבת נכות.
דוד אזולאי: אז בואו, בבקשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני צריכה ללכת, אדוני יושב הראש.
דוד אזולאי: לימור, תאמרי לי בבקשה, יש פה בעיה וכולנו מסכימים שיש בעיה וצריך לתת מענה.
דוד אזולאי: משרד התחבורה אומר: אני מוכן להפיק, אין לי בעיה, תנו לי גורם למוסמך שיכול לאשר ואני מוכן לתת, אתם אומרים: אנחנו מוכנים לתת את האישורים אז איפה הבעיה?
דוד אזולאי: איפה זה תקוע?
לימור לוריא: קודם כל משרד התחבורה, זו באמת מומחיות של משרד התחבורה, הוא יודע כמה מקומות יש במדינת ישראל וכמה אפשר לתת, צריך להחליט קודם כל על הקריטריונים שנסכים, מיהם האנשים שצריכים לקבל.
לימור לוריא: פעם ראשונה אני לא בטחה שיש על זה הסכמה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי שצריך לקבל צריך לקבל, באמת, האם אנשים סתם באים לבקש?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הודיה, ברצינות.
דוד אזולאי: אני רוצה תשובה לשאלה.
לימור לוריא: הרי כל הכוונה היא - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חייב ללכת, יש לי הצעת חוק.
דוד אזולאי: גם אני חייב ללכת, גם לי יש הצעת חוק, אני לא הולך, אני יודע, אבל בסדר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם אפשר, לכל אלה שפסלו להם את התג, להחזיר בינתיים עד שאנחנו מקבלים - - -
אריאל צרויה: זו הצעה נכונה.
דוד אזולאי: בבקשה, לימור.
לימור לוריא: אדוני יושב הראש, שאלת אותי איפה הדברים עומדים, הדברים עומדים במקום שבו קודם כל צריך להעביר בחקיקה, אם הבנתי נכון ממשרד התחבורה, צריך לבדוק כמה חניות יש, מה הם הקריטריונים ושיוסכם על הליקויים הרפואיים בגינם צריך לתת.
אורי מקלב: לא צריך חקיקה.
אורי מקלב: אני לא משפטן, אבל, במידה שנחליט שילד שזכאי לגימלת ילד נכה, יוכל מיד לקבל תו, זה לא צריך חקיקה, זה אדם בעצמו מגיש.
שלומית אבינח: כמו שהחלטתם, שלא מסמנים נכויות קשות כל שנתיים.
לימור לוריא: אם יוחלט שכל מקבלי גימלת ילד נכה מקבלים, אז אנחנו נעביר את הקבצים באופן אוטומטי.
דוד אזולאי: אם את יכולה להעביר, האם יש אפשרות לעשות את זה מיידי, בזמן סביר?
לימור לוריא: אדוני העביר את חוק הפוליו, את המשא ומתן עם ארגוני הנכים שהתחלנו לפני חג הפסח, אני מתנצלת, יש לנו מערכת קצת, אם תתנו לנו זמן היערכות אנחנו נפעל, ביחד עם משרד התחבורה, נקבל רק את האישורים לאבטחת מידע או את הסכמת המשפחות להעביר את המידע ואנחנו - - -
דוד אזולאי: רגע, ט', יש לי פתרון בשבילך אבל תמתין בסבלנות, באמת, אי אפשר כל רגע להתפרץ.
דוד אזולאי: לימור, אני מבין ממך, עזבי כרגע את הגורם של הזמן, מבחינתם, כל מי שמקבל קיצבת נכות, כל מי שמוגדר ילד נכה, אתם מוכנים להעביר את הקובץ הזה, אין לכם בעיה, ואז הגורם המוסמך שמפיק את התעודות יוכל על סמך זה להפיק.
דוד אזולאי: האם שמעתָּ, אדוני, את ההצעה?
דוד אזולאי: מקובלת עליכם?
עוזי יצחקי: קיבלנו גם את האישור מסרוסי ,לעשות את זה.
אריאל צרויה: האם אפשר לשאול שאלה?
אריאל צרויה: רק שאלה.
דוד אזולאי: עוזי, אני שואל שאלה נוספת.
דוד אזולאי: שמענו כאן מקרים קשים מאד, אני חושב שרק לב אטום לא יכול להיענות פה או לנסות לענות למשפחות האלה.