GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו צריכה להיות המטרה שאנשים יכולים לבוא כי זה בסך הכל משפר את השירות שלכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להציע משהו שאולי קצת ישמע מוזר אבל יכול להיות שאותו בן אדם שלוקח באמת יום חופש, כדי להגיע אליך.
דרור גנון: זה שעה או שעתיים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא משנה, אתה גם יודע את זה.
דרור גנון: אנחנו מוציאים להם זימון מדויק, בשעה וביום ואנחנו עומדים בזה.
דרור גנון: זאת אומרת, אם הוא מוזמן לאחת עשרה בבוקר הוא מגיע באחת עשרה, נכנס לחצי שעה והולך.
דרור גנון: אנחנו לא מעכבים אותו, אנחנו לא מביאים אותו ואז אני נותן לו איזה מספר והוא מחכה בתור.
דרור גנון: הוא מזומן לשעה מסויימת, הוא יכול לבקש לדחות את זה, הוא מתקשר אלינו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שלא תגיד, שעה אליך ותלוי מאיפה הוא בא, יש רק ארבעה ששה מקומות במדינת ישראל, לא משנה כמה, זה לא מספיק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כדי להגיע אליך ממקום אחד למקום שני, הוא מבזבז חצי יום עבודה, לא יעזור שום דבר, גם אם הוא בא אליך לחמש דקות ואתה לא מעכב אותו, עדיין, לבוא אליך זה חצי יום עבודה אנשים עושים שיקול פעמיים האם כדאי להם לקחת את אותו יום חופש, יום בחירה, לבקש מן המעסיק בגלל איזושהי תלונה והוא מעדיף להגיד: יאללה, מה אכפת לי, שום דבר לא ישתנה, וגם ככה אין עם מי לדבר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכול להיות שצריך להוציא איזשהו נוהל שישמע לרגע קצת מוזר, שבן אדם שיתלונן והתלונה שלו קבילה, יקבל איזשהו פיצוי לדבר הזה כי הוא בסך הכל משפר את השירותים שלכם, אולי משלמים לו X כסף של - - -
דוד אזולאי: תנו לו החזר הוצאות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: החזר הוצאות נסיעה.
קריאה: הוא מקבל את זה בבית משפט.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמה מגיעים לבית משפט?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי במדינת ישראל ילך לבית משפט?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יכול להיות שאם הוא ידע, שיהיה לו סימוכין שהוא אכן היה אצלכם, שאתם נותנים לו את הפתק או שאתם נותנים לו הוצאות אש"ל של אותו יום אז יכול להיות שלבן אדם יהיה כדאי לעשות את זה וזה טוב לכם כי ככה יותר אנשים ירגישו שכדאי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אף אחד הרי לא - - -
דוד אזולאי: לפי הנתונים שקיבלנו ממשרד התחבורה, מספר התלונות הולך ופוחת וזה לא בגלל שיש תלונות ויש מענה, אלא שהציבור הגיע למסקנה שאין להם עם מי לדבר.
דרור גנון: הוא לא פוחת.
דרור גנון: אתם צריכים להבין שהמספר לא מייצג את תלונות הציבור.
דרור גנון: רוב המדינות הן בכלל למפעילים.
דרור גנון: אנחנו מקבלים קרוב לשלושים או ארבעים אחוז מן הפניות אלינו, רוב הפונים פונים אל מפעילי תחבורה ציבורית ומנהלים את התלונה שלהם מולם.
סלעית קולר: איזו בקרה יש לכם, על הצורה שבה הם מתנהלים?
דרור גנון: אנחנו עושים עליהם בקרה מסויימת, במסגרת הבקרה הכללית שאנחנו עושים במסגרת ההסכמים עם המפעילים אנחנו דוגמים פניות ציבור, איך הן טופלו, מה היתה התלונה ואיך המפעיל טיפל בה.
שלומית אבינח: הם מחוייבים גם למנות נציב תלונות ציבור, בכל אחת מן החברות.
דרור גנון: נכון ואם אנחנו רואים שהטיפול לא היה ראוי אנחנו מתערבים וכן הלאה אבל בסופו של דבר זה בין הפונים לחברה הוא לא פנה אלי אלא אליהם ישירות וקיבלו מהם את התשובות.
דרור גנון: יש מתלונן שלא מסתפק בתשובה של המפעיל ואז הוא פונה אלינו עם כל ההיסטוריה ואז אנחנו מטפלים אבל ככמות זה הרבה יותר גדול.
דרור גנון: כמות פניות היא גדולה הרבה יותר.
יצחק גולדשמיד: בענין הגבייה, חלק מן הסיבות שאנשים לא מתלוננים – בעיניי כבעל נסיון, לדוגמה, נאמר כאן שהזמנים נקבעים בצורה מדוייקת אז זה לא נכון, סביר מאד להניח שבן אדם שהגיש שתי תלונות יקבל שני זימונים לשני ימים שונים באותו שבוע או שלושה זימונים גם וחוקרים - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך קורה שבן אדם מקבל זימון לתת שתי עדויות, הוא מתלונן סדרתי?
אורית קרופ: סליחה, אם אתה מתקשר ומבקש לאחד את התיקים אז באותו יום גובים ממך עדות.
יצחק גולדשמיד: הוא לא מתלונן סדרתי, הוא נפגע סדרתי וזה לא נראה לי.
סלעית קולר: אם בית משפט מצא שמגיע לו כסף, סימן שזה היה מאד מוצדק וההערה הזו היתה מאד מעליבה ומאד פוגעת.
דוד יוסף: אני אתקן.
דוד יוסף: מה שאני אומר ואין לי את כל התיקים שיש לך, אם הייתי יודע - - -
שלומית אבינח: הדיון משודר, אז כל אחד שמדבר, גם למען הסדר - - -
יצחק גולדשמיד: לא הייתי בבית משפט מעולם.
דוד יוסף: יש תיקים שנסגרו ויש תיקים שפסקו לטובתךָ.
קריאה: הדיון הוא לא אישי, זה לא רלבנטי.
דרור גנון: זה לא אישי, אבל לא חשוב, בוא נתקדם.
דרור גנון: ההערה שלך - - -
יצחק גולדשמיד: אפשר לקבל זימון לשני מקרים נפרדים, לא משנה שהם בהפרש של כמה חודשים, לימים שונים באותו שבוע ואין אפשרות לתפוס את החוקרים בטלפון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך הוא צריך לדעת שזה - - -
דרור גנון: הגשת אחרי כמה חודשים עוד תלונה.
דוד אזולאי: האם אתה פנית וביקשת שיאחדו לך - - -
יצחק גולדשמיד: מספר הטלפון שמופיע באתר, מספר של חוקר, אין סיכוי לקבל בו מענה.
דרור גנון: אתה רוצה להגיד שאנחנו לא עובדים, הבנתי, אז אנחנו לא עובדים.
אורית קרופ: הוא רק אומר, שאתה עובד אבל אתה לא עונה לו, אל תקח את זה כל כך - - -
דרור גנון: כי אני שומע אותו, יש לו כנראה נסיון רב בענין.
דרור גנון: אנחנו כן עונים ואנשים משנים כל הזמן את ה - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם אני יכולה להתקשר אליך עכשיו?
שלומית אבינח: תנסי.
יצחק גולדשמיד: תתקשרי למספר של חוקר, של רמי בינו, של מירב פלור, החוקרים בתל אביב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו "האח הגדול", מה המספר?
דרור גנון: הוא בא לומר על הזימון לעדות ואילו את מדברת על המענה לפניות.
קריאה: 03-5657252.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא מישהו שעשה follow למספר שלו, האם נכון?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צליל חיוג
קריאה: היא נמצאת בבית משפט.
קריאה: אתן לך מספר אחר.
קריאה: 04-6663291.
קריאה: צליל חיוג המענה: "הגעת אל מערכת דואר קולי אך המנוי במספר 3291 אינו מנוי בשירות זה.
קריאה: שלום".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: "אינו מנוי בשירות זה", חברים, שמעתם את המענה פה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה הגעת אל כך וכך, אבל המנוי לא נמצא.
אורית קרופ: זה ממש לא מייצג, אולי היא יצאה רגע להתפנות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מייצג ועוד איך.
אורית קרופ: היא נמצאת.
דוד יוסף: יכול להיות שהיא באמצע חקירה עכשיו.
דרור גנון: חבל, זה נשמע לי קצת 'לא לענין'.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה ממש "לענין", אעשה שיחה בעוד רבע שעה.
דוד אזולאי: מענה טלפוני, הוא לא פחות חשוב מפנייה בכתב.
דוד יוסף: אבל היא נמצאת באמצע חקירה, אז איך היא תענה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שתגיד: שלום, אני באמצע חקירה, נא תשאיר את מספר הטלפון ונחזור אליך בהקדם האפשרי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ההתנהגות פה לאזרחי המדינה היא כמו לעבדים, זה פשוט לא ייאמן, אחר כך אנחנו בוכים שיש עובדי קבלן כי אלה שבקביעות לא עובדים אז מוציאים את זה החוצה לעובדי קבלן.
דוד אזולאי: לצערי הרב את צודקת, דווקא מידגם כזה הוא הדבר שכן יכול לייצג.
דוד אזולאי: גם אם המענה הקולי לא עונה, אפשר להגיד "תשאירו הודעה", אנחנו מכירים את זה ממשרדים אחרים וזה לא קורה פה.
אורית קרופ: הנושא של חקירות.
אורית קרופ: קודם כל חשוב לציין שכשסיכום הדיון שלכם יצא אנחנו הפצנו אותו בכל הנהלת המשרד והדגשנו את עיקרי ההחלטות שהתקבלו במסגרת הועדה.
אורית קרופ: התלונות בנושא חקירות, הרי התלונות הראשונות מגיעות למפקח על התחבורה באגף תחבורה ציבורית.
אורית קרופ: אגף הביקורת מתערב בעניינים עקרוניים, בעניינם מערכתיים כשאנשים לא נענים, כשהם לא שבעי רצון וכד' ואנחנו מעלים נושאים עקרוניים על סדר היום.
אורית קרופ: ביולי 2011, לפני חצי שנה, פרסמתי דוח ביקורת פנימי בנושא איכות השירות, בנושא חקירות, בעקבות תלונות ציבור, בהתאם לחוק התקיים דיון במסגרת צוות תיקון ליקויים בראשות מנכ"ל משרד התחבורה דאז מר דן הראל, והתקבלו החלטות אופרטיביות מאד, וזה נמצא על סדר היום.
אורית קרופ: היום יש מנכ"ל אחר וזה נמצא על סדר היום.
אורית קרופ: אנחנו כמובן גורם ממליץ, אנחנו לא הגורמים המקצועיים, אנחנו לא מבצעים, ברור מן הבדיקות שאנחנו עושים שההליך של החקירות הוא הליך מכביד על הצבור, והוא הליך מכביד על הארגון, על משרד התחבורה - - -
דוד אזולאי: איך משפרים או מתקנים את זה?
אורית קרופ: אז אנחנו הצענו, מאחר ומדובר בדוח פנימי אז אני לא יכולה להתייחס פה, וגם ההמלצות, עלו כל מיני נושאים בנושא של קודם כל, זה מה שאני מנסה להגיד, שההליך החקירתי הוא מאד מכביד וברור וכולם הסכימו שצריך להפנות משאבים להליך המנהלתי, להליך המקוצר יותר, רוב האנשים לא משתפים פעולה ולכן תיקים רבים נסגרים, בגלל חוסר שיתוף הפעולה של הציבור ובצדק, כי מי רוצה להגיע על חשבון זמנו, לתת עדות, הפרוצדורה מאד מורכבת, יש בעיה קשה מאד של כח אדם, משרד התחבורה כארגון יש לו קושי להתמודד עם ההליך החקירתי ולכן, גם הגורמים המקצועיים פועלים בכל מיני דרכים ואנחנו ממשיכים לעקוב אחרי זה, גם במסגרת ביקורות מעקב, גם במסגרת תלונות כדי לשפר את ההליך כי המצב כמו עכשיו הוא מאד מאד בעייתי.
דוד אזולאי: האם המנהלתי הוכיח את עצמו?
אורית קרופ: את זה, הגורמים המקצועיים בסופו של דבר יצטרכו להגיד.
אורית קרופ: אני שוב אומרת שהחלטות נתקבלו בדיון צוות תיקון ליקויים באוקטובר 2011 זה יבוא ויעלה ממני, מתי שהוא בזמן הקרוב ויש לנו עוד כמה נושאים שנמצאים על סדר היום, לא רק נושא החקירות בתחבורה הציבורית.
אורית קרופ: ברור, ואין לנו שום ספק שההליך הזה הוא מאד מורכב, הוא מאד מסורבל הוא לא ידידותי לצבור וצריך לשפר את איכות השירות.
אורית קרופ: בנוסף, הוא גם מעיק על משרד התחבורה כארגון כי הוא לא מצליח להתמודד עם זה, בגלל כמות התלונות שכן מגיעה, ובסופו של יום זה עובר לשורה התחתונה שתיקים רבים נסגרים מחוסר ראיות מספיקות והשאלה הנשאלת היא מה הערך המוסף שאנחנו משיגים מזה?
אורית קרופ: ולכן אני מסכימה עם הסקירה של אסף שהציג את הנתונים ואת הבעיות, שבאמת זה צריך להיות על סדר היום, וצריך למצוא פתרונות אחרים, ואני מאד מקווה שכן שהמגמה כן תהיה לעשות גם אבחנה בין עיקר לטפל, כי מגיעות כל כל הרבה תלונות אז למשל אחת ההחלטות שהתקבלה היא שמשרד התחבורה יעשה איזשהו מיפוי קודם כל גם של סוגי העבירות וצריכה להיעשות כאן עבודה לא מעטה, גם בנושא של מיפוי העבירות, אילו עבירות להעביר לחקירה ואילו עבירות יטופלו ברמה המנהלתית.
אורית קרופ: אילו עבירות הן חמורות יותר ואילו תלונות הן פחות חמורות כי בעצם, כדי לראות לאן אנחנו מפנים את המשאבים וכדי שמשרד התחבורה באמת יוכל להצליח ללמוד להתמודד עם העיקר ולא עם הטפל.
דוד אזולאי: האם אתם הגשתם את הרעיונות האלה בפני הממונים עליכם?
אורית קרופ: לא, אלה לא רעיונות, זה עלה במסגרת צוות לתיקון ליקויים ברשות מנכ"ל משרד התחבורה בעקבות דוח ביקורת פנימי שיצא בעקבות תלונות הציבור, שהוא בעצם גם דוח מעקב והנושא עלה, יצא סיכום דיון, כל חברי ההנהלה קיבלו, זה ממשיך להיות במעקב אני יכולה לקוות שייעשה דבר כדי שהשירות ישתפר.
דוד אזולאי: אנחנו נוציא מכתב לשר התחבורה בנושא הזה, אולי זה יקדם.
דוד אזולאי: בכל זאת, הוא בראש הפירמידה במשרד, אלא אם כן - - -
אורית קרופ: באופן עקבי, כשהסיכום של הדיון ייצא אני אדאג להעביר אותו לכל החברי ההנהלה ואדגיש את כל ההחלטות שלכם ואת כל הנושאים החשובים כדי לקדם את הענין.
יצחק הנאו: שמעתי את כל הדיון פה, אני חושב שיש פה הרבה מאד נתונים שלא עומדים בכלל במבחן המציאות.
יצחק הנאו: קודם כל עד לפני שנתיים וחצי הייתי חבר מועצת העיר מודיעין עלית וריכזתי מאות תלונות של הצבור בנושא התחבורה הציבורית, שלחתי אותן כחבר מועצת עיר למשרד התחבורה באופן מרוכז ולא יצא מזה שום דבר.
יצחק הנאו: גם באותם מקרים בודדים שאנשים זומנו לחקירה, בודדים ממש מתוכם הסכימו לבוא, מתוך הנסיון שאין בזה שום תועלת.
יצחק הנאו: אחרי ההקדמה הזו אעבור למקרה הפרטני.
יצחק הנאו: אני הגשתי תלונה לפני שלש שנים, תלונה מפורטת, קיבלתי תשובה, אחת מן התשובות, יש עשרות מכתבים על התלונה הזו, אחת התשובות שקיבלתי מאבישי דרורי, מנהל מחלקת פניות צבור בתחבורה הציבורית, אומרת, בין השאר ש"התלונה מצביעה על מקרה שמהווה לכאורה חריגה מתנאי הרשיון לקו, על כל המשמעויות של זה", היו כאן דיונים, היו מכתבים של יושב ראש הועדה הקודם למנכ"ל משרד התחבורה והם לא נענו, המכתבים האלה לא נענו, זומנו באיזשהו שלב די מהיר לחקירה על ידי הגברת שרונה, הצלחתי לתפוס אותם, לא בטלפון אבל באימייל, ביקשתי לדחות את זה כי לא הסתדר לי באותו היום, דחו לי את המועד, התייצבנו לחקירה, בזבזתי חצי יום, ממש לא נכנסנו בשעה שזומנו, המתנו בחוץ שעה וחצי, הגעתי, הפסדתי חצי יום עבודה, הבת שלי הפסידה יום לימודים, מדובר בתלונה שלפיה הבת שלי היתה באוטובוס ולא ויתרתי, החלטתי להראות דוגמה טובה, אם דרשתי מציבור התושבים בעיר כן לשתף פעולה בתלונות על מנת לשפר אז לפחות במקרה שלי חשבתי שנכון שאני אבוא לחקירה, ומה שלא יהיה.
יצחק הנאו: שלש שנים, שלש שנים, אפס אחד גדול, גם אחרי הדיונים שהיו כאן והמכתבים של יושב ראש הועדה הקודם ישירות למנכ"ל משרד התחבורה, בנובמבר האחרון קיבלתי סוף כל סוף איזשהו מכתב - - -
אורי מקלב: הנהג הוריד את בתך שתי תחנות לפני?
יצחק הנאו: הוריד את הבת שלי מספר רחובות לפני הבית, באחת עשרה וחצי בלילה, עם מזוודה.
יצחק הנאו: הוא לא עשה את הפיזור, חד משמעית נוגד את התנאים שהוא אמור לעמוד בהם.
יצחק הנאו: היא היתה אז בת שלוש עשרה בערך, היו לכך עדים.
יצחק הנאו: אחרי כל הלחץ שהופעל מסביב, עם עשרות מכתבים ופניות ותירוצים מאד מוזרים, כמו אלה שעלו פה "לא מאתרים את הנהג", האם הוא נהג בחברה או במקום ש"אין לו אבא ואמא"?
יצחק הנאו: בסופו של דבר, אחרי כל הלחצים, בנובמבר האחרון קיבלתי הודעה שמשהו קרה, תיק החקירה הוגש לכדי כתב אישום וכמובן שאצטרך למסור עדות ואקבל זימון ואצטרך לבוא להעיד והכל טוב ויפה.
יצחק הנאו: אני יכול להאריך פה עוד הרבה מאד, ואפשר לפרט פה את כל המכתבים אבל, בשורה התחתונה יש פה דבר אחד, אין שום סיבה בעולם שחברות התחבורה הציבורית יתייחסו ברצינות לתלונות, אפשר לראות את זה מן התשובות של חברות התחבורה ואפשר לראות את זה ממה שקורה בסופו של דבר, שאחוז המתלוננים יורכד ויורד ואני לא אומר את זה לפי סטטיסטיקות עם כל הבדיקות שנעשות שמקבלות תשובות ממשרד התחבורה, אני מדבר עם הציבור, עד היום אני מדבר עם הציבור, ואני מקבל עד היום פניות ואני כמובן אומר לאנשים שאני לא מטפל, עשרות ומאות פניות של אנשים שאומרים: אנחנו לא מתלוננים, כי אין שום סיבה שנתלונן, אין לזה תוצאות, אין לזה אפקטיביות, חבל על הזמן, והנה הדוגמה הפרטית.
יצחק הנאו: עד היום, כבר יודעים מי הנהג, כבר נחקר, בהתחלה טענו שהוא בכלל לא מסכים להגיע חקירה, זאת אומרת, אי אפשר להאשים את החברה אבל הנה - - -
דוד אזולאי: הם יקראו לך 'מתלונן סדרתי'.
יצחק הנאו: בדיוק.
יצחק הנאו: והנה, הוחלט להגיש כתב אישום - - -
אורית קרופ: כתב אישום זה באחוזי הצלחה.
יצחק הנאו: זה אחוזי הצלחה כי בלבלתי את כל העולם, שיגעתי את כל העולם, הרי אני מתלונן סדרתי, וגם עם זה לא קורה שום דבר אחרי שלש שנים, כלום.
דוד אזולאי: זה כבר נקרא "מקרה טוב", שהגיע לכדי כתב אישום.
אורית קרופ: הוא נמצא בסטטיסטיקה של כתב אישום, זאת אומרת, הוא לא נסגר מחוסר ראיות או מחוסר ענין לציבור.
דוד אזולאי: הדבר הזה נמשך שלש שנים.
אורית קרופ: נכון, ההליך הוא ארוך ומורכב.
דוד אזולאי: יכולים להגיד שזה מקרה חריג, אבל זה אחד - - -
יצחק גולדשמיד: אני גם יכול ללמד על הכלל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איזו עבודה אתם עושים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני כבר לא יודעת למי לפנות, אני רוצה לשאול את משרד התחבורה, אני מניחה שזה קודם כל משרד התחבורה, עד כמה גורמים שיש להם קשר בלתי אמצעי עם משרד התחבורה כמו הסעות, מוניות, נהגי "אגד" וכו' יודעים בכלל את חומרת הענישה במקרה ותהיה תלונה על איקס, ווי, זד, עד כמה אתם עושים אתם ישיבות?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מעבירים להם פעם בחודש תזכורת כמו: "תזכור, במידה ופגעת אז העונש הוא קנס כזה וכזה ובמידה ועשיתם, האם יש בכלל עבודה כזו?
דרור גנון: יש עבודה כזאת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תלונות יכולות לרדת אם הצד השני ידע, אלא אם כן יש לכם עבריינים ומבחינתי כשאתה עושה, ושאני מסתכלת על שפת הגוף שלך, אם אתה שולח ושמים עליך פס כמו רכבת ישראל ששמה פס על כל העולם, אז יכול להיות שמשהו לא בסדר אצלכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו פשוט עבריינות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני, מבחינתי, נהג שהוריד ילדה בת שלש עשרה באחת עשרה בלילה, שתי תחנות לפני, הוא עבריין, הוא פשוט עבריין לכל דבר כי כל מה שיקרה לאותה ילדה בדרך, האשמה על הראש שלו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם היא חס וחלילה נפלה, נאנסה, הלכה לאיבוד, השד יודע מה, זה על ראשו של אותו נהג, השאלה מה אתם עושים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם יש לכם איזושהי תכנית עבודה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם אנחנו יכולים לקבל תכנית עבודה כזו של משרד התחבורה שיראה לנו מה הוא עושה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואתן דוגמה קטנה, נהגי מוניות, זה לא קשור כרגע ויכול להיות שכן יש תלונות גם עליהם, נהגי מוניות באופן סיסטמטי פתאום עוצרים כדי לקחת לקוח בכביש, לי אישית, היתה פעמיים תאונה, לי אישית, בגלל שסטיתי שמאלה ונכנסתי במישהו בגלל נהג מונית, למה הם לא יודעים שבמידה ותהיה תלונה, במקרה כזה ישלל רשיונו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תסבירו לי מה אתם עושים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איזו תכנית עבודה יש לכם כדי לא לדבר עם הציבור שיאבד יום עבודה אלא אתנו?
דרור גנון: אנחנו עובדים מול המנהלים, גם בתוך החברות עצמן מענישים את הנהגים על עבירות אחרות כאלו ואחרות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני שואלת אותך על מניעה.
דרור גנון: הם עוסקים במערכת שלהם, אנחנו עוסקים במערכת שלנו.
דוד אזולאי: האם יש מעקב שלכם?
דרור גנון: לא כי זה ענין של משמעת פנימית בתוך המערכות.
דרור גנון: נתת דוגמה את "אגד", שניה, "אגד" עושה מה שהיא עושה בתוך המערכת שלה, זה לא משהו שאנחנו עושים אבל היא גם מטפלת בענין הזה יש נהלים - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אתה משרד התחבורה, אתה אחראי על "אגד".
דרור גנון: הלוואי וכמו שאת אומרת זה היה כזה, הייתי מלך העולם והייתי עושה כל מה שאני רוצה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה כן מלך העולם, אתה פקיד.
דרור גנון: אני לא מלך העולם, אני פקיד, אני משרת את הציבור וזה תפקידי.
דרור גנון: אני עובד של הציבור, אבל אני בכל זאת חייב להיות כפוף לאיזושהי הגינות גם כלפי המערכת, אני חייב לבדוק את התלונה ברמת תלונה, גם מול הנהג וגם מול הנוסע.
דרור גנון: יש לנו נהלים, שהועברו לכל מפעילי התחבורה ציבורית.
דרור גנון: הם מוטמעים במסגרת ההשתלמויות שהם עושים לנהגים.
דרור גנון: לפעמים יש לנו דגימות שאנחנו עושים ומזמינים את עצמנו אצלם לכל ההשתלמויות האלו ואנחנו מציגים בפניהם את הענין של רמת השירות שצריך לתת, את הנושא של חוויית הנסיעה של הנוסע ואת המחויבויות שלהם כלפי הרשיון שלהם כי בסוף הוא פועל מתוקף רשיון.
דרור גנון: בסופו של יום יש נהג שעושה מה שהוא עושה, ואותו צריך להעניש במידה ונמצא שהוא באמת פעל שלא בהתאם לרשיון שלו אבל - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: דרור, התשובה שלך זו הבעיה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם מתייחסים לא מספיק ברצינות למה שאמרתי, אצלכם בתוך משרד התחבורה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לדעתי, זה צריך להיות "שם דבר" שאתם פשוט פעם באיקס זמן, פעם בחודש, מעבירים גם, במידה ומישהו קיבל איזשהו קנס, הנה, קיבלנו כמה קנסות בשנת 2011, אלה קנסות שהושתו על נהגים, אתם צריכים לדעתי ליידע אותם, אני יודעת מה עובר לך בראש עכשיו: מה היא מדברת, היא לא מבינה את המערכת - - -
דרור גנון: לא נכון, את שואלת ועונה וזה לא מספיק לענות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מנסה לפענח אותך, כי אתה עושה פרצופים ואני מנסה להיות עכשיו מפענח.
דרור גנון: אני אשם.
דרור גנון: אני לא עושה פרצופים, חס וחלילה, אם אני לא הסברתי את עצמי מספיק טוב אז אני לא בסדר ואני אסביר את עצמי שנית.
דרור גנון: אני עוד פעם חוזר ואומר: אנחנו עושים מה שאנחנו יכולים במסגרת המשאבים שקיימים ברשותנו ובמסגרת היכולת שלנו לפקח על משק שיש בו קרוב לשבעת אלפים אוטובוסים ועשרים אלף נהגים.
דרור גנון: אתם צריכים להבין שבמדינת ישראל מבוצעות קרוב ל 60,000 נסיעות בתחבורה הציבורית.
דרור גנון: גם אם אפילו 0.2% הנסיעות האלו לא מתבצע או חלה בהן איזושהי תקלה, זו כמות אדירה של נסיעות.
דרור גנון: אתם צריכים להבין, לא מדובר פה על שירות מינימליסטי שנותן מאה נסיעות ביום ואז אפשר לפקח עליו ולבקר אותו.
דרור גנון: מדובר פה על כמות אדירה של נסיעות ושל תהליכים.
דרור גנון: ביחס לענין הזה אנחנו מפעילים חברת בקרה, חברת בקרה מוציאה דוחות ועל סמך זה אנחנו קונסים.
דרור גנון: בשנה שעברה קנסנו את מפעילי התחבורה הציבורית בקרוב ל 6 מליון שקלים, על כל מיני אי עמידה בלוחות זמנים, אי הוצאת נסיעות, אפילו על התנהגות נהג, אפילו על "במבה" שזורקים על הריצפה והנהג לא ניקה בסוף הנסיעה.
דרור גנון: זאת אומרת, אנחנו פועלים כמה שאנחנו יכולים מכל הכיוונים אבל אנחנו גם "קצרים" בכח אדם מכדי לטפל בכל אותן פניות פרטניות ואם חלילה נפלה פנייה בין הכסאות, אני לא רוצה להתייחס כרגע לפנייה הספציפית, אני רוצה לדבר באופן כללי, אנחנו כן מעבירים הדרכות כמה שאפשר, אבל אין לנו את הזמן הזה, שני האנשים האלה שאת רואה פה הם חוקרים, הם כרגע לא חוקרים, הם נמצאים כאן, יש להם כרגע משהו כמו 700, 800 חקירות פתוחות, זהו, הם שניהם, אלה האנשים, יש בחורה בתל אביב שלא ענתה לך ואני אבדוק אחר כך למה, היא היתה כנראה בבית משפט, אתם צריכים להבין, אנחנו לא רק שמתשאלים כי אחרי שמתשאלים צריכים לזמן את הנהג ואחר כך הולכים למחלקת חקירות ותביעות אצלנו וצריכים להסביר את המקרה ואחר כך מזמין אותנו השופט לבית משפט, עכשיו, גם הצד השני שנשפט, אותה חברה, היא כבר יודעת את הנוהל, היא משביתה אותנו גם, היא מזמינה את החוקר, שופט לוקח לו שעתיים עד שהוא מתחיל דיון, מתבזבז יום של חוקר, אתם צריכים להבין, יש לנו מעט כח אדם - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו לא מבינים, אנחנו לא מבינים, יש לנו בעיה, לשם כך אנחנו חברי כנסת, כי אנחנו לא מבינים, אנחנו לא מבינים, יש לך רק שני עובדים ואתה בא לבכות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: "אין לנו אנשים".
דוד אזולאי: הנושא הוא חשוב, הרי זו התדמית של משרד התחבורה, למה אתם לא פועלים כדי להגדיל את כח האדם שלכם?
דרור גנון: באותו דוח מבקר המדינה, הומלץ על הגדלת כח אדם, לפני שנתיים, זה מקורות אחרים, אם אתם יכולים לפנות, אני לא יכול להגדיל את כח האדם שלי - - -
דוד אזולאי: משרד שמכבד את עצמו, זו הראי של המשרד, כאשר התחבורה, היא הנושא המרכזי של משרד התחבורה, ואתה בעצמך יודע כמה אלפי תלונות מגיעות אליכם, אז יש פה פעם אחת שאולי באמת יש לכם מצוקה וצריך לפעול בענין הזה כדי להרחיב תקנים ולאפשר מענה לציבור הרחב.
דוד אזולאי: דבר שני הוא מעקב, זה המינימום, כאשר אתם עוסקים עם חברות תחבורה, ואותן חברות תחבורה יש להן נוהל פנימי שלהן, האם לא היה מן הראוי שאתם, כמשרד התחבורה, תפנו, תבקשו דוחות, אחת לשנה.
דרור גנון: עושים את זה.
דרור גנון: היא לא התייחסה לקנסות, היא דיברה על הדרכות.
דרור גנון: קנסות עושים, אנחנו דוגמים את המפעילים בשוטף, לא פעם בשנה, אנחנו עושים את זה באופן שוטף, אחת לחודש, לא אחת לשנה, גם באמצעות חברת הבקרה שלנו וגם באמצעותנו.
דרור גנון: אבל היא דיברה על הדרכות, לא על נושא של דגימה.
דוד אזולאי: לפני כחודש, קיימנו כאן דיון על הרכבת הקלה.
דוד אזולאי: האם מאז נכנסתם לעובי הקורה ובדקתם משהו?
דרור גנון: האם אתה רוצה שאני אעבור אל הרכבת הקלה?
דרור גנון: כן ואני יכול לפרט.
אורי מקלב: הימים והשעות של הוועדה השתנו, באתי מישיבת נשיאות, עכשיו שתים עשרה.
אורי מקלב: השתתפתי גם בדיון הקודם ומן הדיון הקודם עד עכשיו, אנחנו, ואני בטוח שגם חבריי כאן, ראינו שאם אפשר לסווג את פניות הציבור שיש בלשכות, אז רוב פניות הציבור שיש בלשכות הן בנושא תחבורה ציבורית וביטוח לאומי.
אורי מקלב: זה מִגוון וכך גם הצבור.
אורי מקלב: פניות על בטוח לאומי הן של אנשים שזקוקים לבטוח הלאומי אבל כבר לא מגיע ללשכות, כי בביטוח הלאומי מצאו פתרון, הולכים לחברות למימוש זכויות, החברות האלו פורחות בגלל הן "יודעת את הכתובת", אנחנו לא יכולים לתת את הפתרון מול הבטוח הלאומי וראה זה פלא, ברגע שמישהו לקח חברה למימוש זכויות – שהיא לוקחת כסף רב מן התביעה שלו הוא פתאום זכאי ומקבל את הקיצבה או את הגימלה שיש לו לכל החיים, אבל מה לעשות כי זו החברה למימוש זכויות, זה דבר שהוא לא תקין בעליל.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם בכנות, אין אמון לציבור והפניות - לא לחברות הציבוריות וגם לא חברות הלא ציבוריות, וגם לא למשרד התחבורה, אין פניות.
אורי מקלב: אם אנחנו רואים פה שיש עליה דרמטית ב 2011 בפניות ותלונות, עלייה של 50%.
אורי מקלב: אני מוציא עכשיו את הנושא של ה"רב קו", דיברנו לפני ה"רב קו" הישיבה היתה לפני ה"רב קו", ולפני הרכבת הקלה שזו "אופרה" אחרת לגמרי וסיפור אחר, אני מדבר אתך על השוטף, על נהגי מוניות וההתנהגות שלהם, אי עמידה בלוח הזמנים, התנהגות של נהגים, מגוון שלם של תלונות חמורות ביותר, אני לא מדבר רק על תלונות כאלו ואחרות, כמו למה מחיר הנסיעה הוא כזה ולא פחות, אלא אני מדבר על אנשים שחיכו שעות, אנשים שסבלו, אנשים ש'טורטרו', ספגו קללות, והורידו אותם, שיח עם נהג, אמרתי בוועדה האחרונה, על ה"רב קו" אמרתי שהאם מישהו הוציא את הכרטיס יותר מדי מהר מיד יש שיח חמור בין הנהג לבין הנוסע.
אורי מקלב: ראיתי שכשאני מתלונן, כשאני שולח את האנשים לחברות הציבוריות, אין מענה שם, זה הכל "מריחה" אחת גדולה, אני לא יודע מה הם עושים, הם עונים תשובות שהן סטנדרטיות לכולם, מנוסחות על ידי מישהו שמנסח מכתבים, על ידי יועץ יחסי צבור ובזה נגמר כל הסיפור.
אורי מקלב: אמרתי להם: תפנו למשרד התחבורה, כי אנשים חושבים באופן טבעי שאם קרה למישהו משהו עם נהג "אגד" אז הוא פונה לחברת "אגד" ובאמת יקבל התייחסות.
אורי מקלב: הוא לא יודע שהוא צריך לעשות 'הטבת חלום', והטבת חלום מהר מאד כי לא פועלים שם שום דבר בענין הזה.
אורי מקלב: חלק מן הדברים, הם במודעות של ההנהלה.
אורי מקלב: אם יש דילוגים על קווים מסויימים ש"אגד" לא עשתה, הם יודעים את זה ואני נפגשתי עם נהגים של חברות ציבוריות, ואמרו לי באופן מודע: בקווים בין בית שמש לבני ברק בשעות האלה אין קו כזה, סוחבים קצת מפה, סוחבים משם ואנחנו כנהגים שכירים אין לנו זמן לעשות הפסקה הכי קלה, אז אמרתי: נקח את משרד התחבורה, מתברר שהפניות למשרד התחבורה –ויסלחו לי כולם, גם כן לא נענות, שם אותו מנגנון, לא עונים לפניות שלנו אז קל וחומר לפניות של אזרחים, ואם התשובות הן מגיעות אז זה אחרי הרבה זמן ואנחנו נטפל בזה, ודאי וודאי לא שום מנגנון, כל בתי הדין או החוקרים האלה שאתם אומרים שהתהליך הוא מאד מאד קשה וצריך בית משפט וצריך להופיע ולוקח הרבה זמן להופיע אבל המשמעות, כי כל נהגים יודעים, כל נהג מונית יודע: שום דבר לא יקרה לך, נהגי "אגד" כבר ידעו, זה עבר כבר לשיח ש"שום דבר לא קורה", המקרה אחד, שזה קורה, לא רק שזה נדיר מאד שזה קורה אלא שאין בכלל רתיעה מן הענין הזה, המומנט של הרתיעה לא קיים בכלל.
אורי מקלב: אני גם למדתי דבר אחד, שאני מנסה ולא מצליח להטמיע לאנשים, תשלחו את זה דרך האינטרנט כי התברר לי שכשזה מגיע דרך האינטרנט אז במאזן ובסטטיסטיקה זה מתחיל לשנות את הסטטיסטיקה והיא מראה אז את זה לא מוחקים, ואז התברר שהסטטיסטיקה עלתה אבל עדיין חלק גדול ממשתמשי התחבורה הציבורית לא פועלים דרך האינטרנט ולכן גם האפשרויות שלהם אחרות.
אורי מקלב: ביקשתי מן העוזר שלי, ואתם יודעים מה, קחו את התלונות שמגיעות לפה ואני אראה לכם קלסרים של תלונות, ורק אם הייתי מקריא 2% מן התלונות לא הייתם מאמינים שזו תחבורה ציבורית.
אורי מקלב: אני יודע שאתם עוסקים בתחבורה הציבורית ואל תיפגעו באופן אישי, אבל הנושא של פניות הציבור ותלונות הציבור לא מקבל, יש איזה ייאוש מראש.
אורי מקלב: לקחתם לכם גישה שאתם קונסים - לא משנה אם זה 6 מליון או 11 מלין שקל לשנה, זה לא משנה, זו התחשבנות שמפעילי התחבורה הציבורית כבר יודעים אותה מראש, הם כבר יודעים מראש שיש סכום או אחוז מסוים שהולך לקנסות, "בסדר, נסתדר אתם", הנהגים לא יודעים את המשמעות, זה נסגר בין החברה לבין משרד התחבורה, אין לזה שום משמעות לנהג בשטח, אין לזה שום משמעות לציבור, יש חוסר אמון אמיתי של הציבור בכל פנייה, אזרחים הפסיקו להתלונן, הפסיקו להתלונן, איפה ראינו את זה, פתאום תלונות רבות?