GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אזולאי: עכשיו הוא משלם, הוא מקבל את הקנס, הוא צריך להתחיל לרדוף אחרי המערכת שיבטלו את הדו"ח.
עינת ארוך: כן, אבל ההנחיה לשבוע האחרון היתה לא לתת דו"חות על קוד 2.
דוד אזולאי: זה אני יודע.
דוד אזולאי: זה אמרתי בפתיחת דברי שיש הנחיה כרגע על קוד 2 לא לתת.
סלעית קולר: מה זה קוד 2?
עינת ארוך: קוד 2 זה קוד - - -
דוד אזולאי: זה הכרטיס מעבר שאמור לעבור בין אגד לבין הרכבת.
עינת ארוך: לא, קוד 2 זה קוד ישן שלו אין שיתוף.
עינת ארוך: אין לו שיתוף עם הרכבת.
קריאה: הקוד הישן.
קריאה: הקוד החדש זה 62.
שלומית אבינח: הבלבול גם בטח הפקחים 2, 62.
דוד אזולאי: לפקחים אין בעיה.
דוד אזולאי: הם לומדים את זה מהר.
דוד אזולאי: זה העבודה שלהם.
דוד אזולאי: האזרח שצריך להשתמש, זה הבעיה של האזרח.
עינת ארוך: תודה לכם.
צבי דביר: האמת היא שרציתי לשאול שאלה אחרת את סיטיפס.
צבי דביר: לא ברור לי למה מערכת כל כך מתקדמת, כמו ששמתם, לא מצליחה להתמודד עם כסף קטן, או עם כרטיס של אזרח ותיק נוסע מזדמן.
צבי דביר: למה בעצם נוסע מזדמן, שהוא אזרח ותיק, שצריך לשלם 3.30, חצי מהמחיר על פי חוק, לא יכול לעשות את זה?
רביב סובל: קודם כל הוא יכול לעשות את זה באמצעות כרטיס רב קו.
צבי דביר: החוק אומר שעל פי כל כרטיס, גם נסיעה מזדמנת, הוא זכאי לקבל הנחה של 50 אחוז ואתם מפרים את החוק בעצם.
רביב סובל: הוא זכאי לקבל גם אצלנו בנסיעה מזדמנת הנחה של 50 אחוז באמצעות כרטיס רב קו.
דוד אזולאי: רבותיי, דקה, סליחה, גבירתי, אני מיד אאפשר לך, אבל אני רוצה לשמוע את השאלה שלך ולקבל גם תשובה עליה.
רביב סובל: קודם כל אנחנו בהחלט מאפשרים, גם בכרטיסים בודדים, לקבל את ההנחה של ה – 50 אחוז.
רביב סובל: כמובן שהמכונה שמוכרת את הכרטיסים היא לא יודעת להסתכל על הבן אדם ולהגיד האם אתה קשיש, או מבוגר, או צעיר, או נוער.
רביב סובל: על כן דרך ההזדהות היא באמצעות הרב קו שעליו מונפק פרופיל, שהפרופיל אומר, בעצם את הבקרה עושים בעת הנפקת הכרטיס.
רביב סובל: מגדירים האם הבן אדם הוא נער, או מבוגר, או אזרח ותיק, ובהתאם לזה נותנים לו אחר כך את ההנחות ברכבת.
סלעית קולר: אם אין לו רב קו אז הוא לא יכול לקבל את הכרטיס.
רביב סובל: בדיוק.
רביב סובל: אם אין לו רב קו הוא לא יכול לקבל את - - -
צבי דביר: אני מציע שהיועצים המשפטיים שלכם יבדקו את זה, כי זה בניגוד לחוק.
קריאה: מה גורלו של תייר?
שלמה כץ: למה אתה מניח שהיועצים לא בדקו את זה?
קריאה: לא לפי משרד התחבורה.
שלמה כץ: אתה יודע, נאמרות פה אמירות, אני מתנצל שאני מתפרץ, נאמרות פה אמירות שהם לא מבוססות.
שלמה כץ: משרד התחבורה.
שלמה כץ: נאמרות פה אמירות שלא מייצגות שום דבר, כאילו, ונותנות תחושה כאילו בוקה ומבולקה.
שלמה כץ: לא כל מי שעלה לאוטובוס ונתפס על ידי פקח עם כרטיס שהוא לא שילם, הוא מאוכלוסיית האלה שטעו.
שלמה כץ: יש לא מעט כאלה שמנסים את מזלם.
שלמה כץ: או יעלה פקח, או לא יעלה פקח ואותם אנחנו רוצים להרתיע.
שלמה כץ: זה צריכים להבין.
שלמה כץ: כשאנחנו באים ורוצים לתת הנחה, ותקציב ההנחות הוא תקציב מוגבל, אנחנו מבקשים זיהוי.
שלמה כץ: אם הכנסנו מערכות אלקטרוניות שתומכות בזיהוי מסוג מסוים, אז הזיהוי ייעשה באותו אופן.
שלמה כץ: מאחר והמערכות עברו לעידן הדיגיטלי – אז הזיהוי הוא באמצעות כרטיס דיגיטלי ולא מספיק תעודת זהות.
דוד אזולאי: אבל אתה מחייב אותם לקנות כרטיס.
שלמה כץ: לא מחייב לקנות שום דבר.
סלעית קולר: אתה מחייב.
שלמה כץ: חברים, רגע.
סלעית קולר: רב קו.
סלעית קולר: אתה לא יכול להשתמש בו בלי לטעון אותו - - -
שלמה כץ: התשובה היא: לא.
שלמה כץ: עוד פעם אומר לך, יש כל כך הרבה דיסאינפורמציה שפשוט אני לא יודע מאיפה להתחיל.
דוד אזולאי: תראה, אני מודה שאני - - -
שלמה כץ: רב קו זה פלסטיק.
שלמה כץ: אתה לא משלם עליו כלום.
שלמה כץ: אתה הולך.
קריאה: משלמים 5 שקלים.
שלמה כץ: איפה שילמת?
קריאה: בתל אביב אתה קונה אותו אצל הנהג.
עמיר קצנלבוגן: רבותיי, תקשיבו לשלמה.
דוד אזולאי: אני מבקש למען הסדר הטוב.
שלמה כץ: כל הרעיון, כדאי שתבינו, תנסו להעביר גם הלאה את המסרים שאנחנו מנסים להעביר לכם פה.
שלמה כץ: הכרטיס הרב קו עצמו, הפלסטיק הירוק, הוא פלסטיק.
שלמה כץ: אין בו שום דבר.
שלמה כץ: הוא לא מקנה שום זכות ולא שום דבר.
שלמה כץ: הוא ברגע ההנפקה שלו נרשמים עליו כל הזכאויות שלך, אחרי זה נדון מה רושמים ומה לא רושמים, שאלה שהעלתה הועדה, ונסביר גם מה המשמעות, אבל בעיקרון מאפשר לך את הזכאות.
שלמה כץ: זה בסוף.
שלמה כץ: once יש לך את הכרטיס הרב קו הזה, אתה לא יכול לנסוע איתו לאף מקום.
שלמה כץ: יש לך את הרב קו ועליו רשומות הזכויות שלך.
שלמה כץ: הזכויות שלך להנחות במידה והן קיימות.
שלמה כץ: זה האירוע שקרה.
שלמה כץ: מעתה והלאה השימושים שלך הם רכישת חוזים מסוגים שונים לגבי האופן שאתה רוצה לנסוע.
שלמה כץ: כלומר, אתה הנפקת פעם אחת ל – 8 שנים, פעם אחת ב – 8 שנים את הכרטיס של הרב קו, במקרה שאתה קשיש, לצורך העניין, אתה מזדהה בפני המכונה.
שלמה כץ: המכונה מזהה את הכרטיס למעשה, לא אותך, ואתה קונה חוזה של נסיעה בודדת במחיר של 50 אחוז.
שלמה כץ: משלשל שם 3.30, שזה מחיר של נסיעה בודדת ב – 50 אחוז.
סלעית קולר: אנחנו שוב, אנחנו חוזרים לא על נסיעה בודדת.
סלעית קולר: אנחנו מדברים על רב קו מזוהה.
סלעית קולר: קניתי רב קו מזוהה.
שלמה כץ: לא קנית.
שלמה כץ: קיבלת רב קו מזוהה.
סלעית קולר: ואז אני מוטען.
סלעית קולר: בסדר.
סלעית קולר: עכשיו - - -
שלמה כץ: ואז אתה לא מוטען.
שלמה כץ: ואז אתה הולך למכונה וקונה כרטיס בודד כמו שכתוב בחוק.
דוד אזולאי: כשאין לו את הרב קו מה הוא עושה?
סלעית קולר: עליתי לנסיעה בודדת, יש לי כרטיס של קשיש.
סלעית קולר: יש לי את הכרטיס שלי.
שלמה כץ: יש לך רב קו של כרטיס.
סלעית קולר: שמדינת ישראל הוציאה לי תעודה - - -
שלמה כץ: התעודת קשיש, מה לעשות?
שלמה כץ: היא לא אביזר אלקטרוני.
שלמה כץ: למכונות האלקטרוניות - - -
סלעית קולר: אבל אנחנו ...
סלעית קולר: כרטיס חכם.
שלמה כץ: לכם אין בכלל בעיות.
שלמה כץ: הבעיות הם שלי ולכן זה הדרך שאני בתור רגולטור מנסה לפתור אותם.
שלמה כץ: מאחר ואנחנו - - -
קריאה: רגע, עזוב.
קריאה: אז עכשיו נניח שאתה רוצה.
דוד אזולאי: רגע, רגע, רבותיי.
שלמה כץ: מאחר ואנחנו עוברים לעידן דיגיטלי, אז ברור שאני לא יודע לקרוא כרטיס נייר שאין בו כלום, הכרטיס אזרח ותיק, או כל כרטיס אחר שניתן והוא חתיכת נייר, המכונות לא יכולות לקרוא אותו.
שלמה כץ: עכשיו אתה אומר: רגע, אם המכונות לא יכולות לקרוא אותו, אתה צריך לשים פקיד בכל זה.
קריאה: יש לך נהג.
שלמה כץ: אבל הנהג, כל הרעיון של מערכות הסעת המונים, תבינו, בסוף הכל זה, בסוף זה הכל שיווי משקל.
שלמה כץ: אפשר לעשות את זה דרך הנהג, את צודקת.
שלמה כץ: אפשר לעשות את זה דרך הנהג, אבל אז אנחנו חוזרים לימי אנו באנו, שבו אנשים לא מקבלים את הזכויות שלך.
שלמה כץ: המשמעות של העניין, תנסו רגע להבין את הלוגיקה של המערכת.
שלמה כץ: אם כולם צריכים לעבור דרך הנהג, זה אומר אני לא פותח את כל הדלתות, אז כולם עומדים בתור ומזדהים בפני הנהג והנהג עושה את הבקרה, ומוכר וקונה, כמו שנהוג במערכת התחבורה הציבורית הרגילה, ואז אני יכול לתת לך פחות תדירות.
שלמה כץ: למה?
שלמה כץ: כי כל נסיעה במקום לקחת 10 דקות, לוקחת 20 דקות, כי עכשיו יש את הזמן של הכרטוס.
שלמה כץ: כל הרעיונות של המערכות האלה, כל התפיסה שעומדת במערכות האלה ושל ההשקעה במערכות האלה, וזה השקעה שמשרד התחבורה רוצה להרחיב אותה גם לשאר התחבורה הציבורית, אומר: חבר'ה, הכניסה היא חופשית.
שלמה כץ: איך עושים כניסה חופשית?
שלמה כץ: עושים זיהוי באמצעות אמצעים אלקטרוניים, ואכיפה שהיא מרתיעה.
שלמה כץ: אכיפה שהיא מרתיעה, עם קנסות כבדים.
שלמה כץ: ואז אני אומר: שמע, אני מניח שכל מי שנכנס באמת פועל כדין, אבל מי שנתפש על האוטובוס כאשר הוא לא זה, הנחת העבודה שהוא לא פעל כדין, ולא שהוא טעה, ולא שקרה לו איזה משהו.
שלמה כץ: יש גם מקרים כאלה.
דוד אזולאי: מה קורה אם אותו קשיש?
סלעית קולר: בוא נתקן את הרושם.
סלעית קולר: 1 – אני חושבת שמשרד התחבורה התכוון כוונות טובות מאד.
סלעית קולר: לא סתם כוונות טובות, כוונות טובות מאד.
שלמה כץ: או.
שלמה כץ: קיי.
סלעית קולר: כמו כל הרפורמות במדינת ישראל שיש כוונה, לא לזלזל בזה, כי אני חושבת שזה נכון.
סלעית קולר: בתור מישהי שנוסעת בתחבורה ציבורית כל יום, אני חושבת שהכוונה היתה נכונה.
סלעית קולר: הבעיה היא לא בכוונה, הבעיה היא שבדרך כשרואים את התמונה הגדולה, הדברים קטנים לפעמים הם אלה שעושים את הנזק.
סלעית קולר: עכשיו רגע, כל הביקורת שלנו על המערכת היא החוסר נכונות לבוא ולהגיד: או.
סלעית קולר: קיי, שנייה, יש פה זיהינו פה בעיה.
סלעית קולר: הנחת העבודה שלנו היתה שכל מי שעולה לאוטובוס אמור להזדהות ולשלם.
סלעית קולר: כל מי שעולה לסיטיפס אמור להזדהות ולשלם.
סלעית קולר: לא לקחנו בחשבון שיכול להיות שהמערכת שלנו לא תעבוד, ואותו אדם לא יכול להזדהות.
קריאה: זה לא המצב.
סלעית קולר: עכשיו, אני לא אומרת שכולם, רגע, אני לא אומרת שכולם לא מזדהים בגלל זה.
סלעית קולר: למרות שאני לא באמת חושבת שהיתה כזאת תופעה של גניבת אוטובוסים, אני לא יודעת.
שלמה כץ: למה את מניחה שלא?
סלעית קולר: אבל אני לא יודע.
סלעית קולר: מודה.
סלעית קולר: לא יודעת.
סלעית קולר: לא נכנסת לזה.
שלמה כץ: בואי אני אגיד לך: ניסיון עולמי מדבר על 20 אחוז - - -
שלמה כץ: שהם לא יותר טובים מאחרים.
סלעית קולר: ומי שלא שילם, ולא שילם בכוונה, בוודאי ובוודאי שצריך לשלם, ומצידי שיקנסו אותו.
סלעית קולר: אני בתור מישהי שנוסעת בתחבורה הציבורית אומרת שאני מבינה את זה.
שלמה כץ: את מבינה שאני מגן עליך?
סלעית קולר: אבל אני רוצה שאתה תגן גם על הטעויות.
סלעית קולר: אני רוצה שאתה תפתח מנגנון.
שלמה כץ: רגע, אז עכשיו מה שאת צריכה לבקש במקרה הזה, לבוא ולראות איך המנגנון של הבירור נעשה מאד מאד יעיל וברוח זה.
שלמה כץ: זה לגיטימי.
שלמה כץ: אבל לא הנחת העבודה שאת באה ואומרת: שמע, הפקח עכשיו יניח שהכל בסדר.
סלעית קולר: לא, אני לא אומרת שהפקח צריך להניח שהכל בסדר.
סלעית קולר: אבל אני אומרת שאתה צריך להבין שעלו פה בעיות שהם, לנוכח הכמויות אתה לא יכול לבוא ולהגיד שהם לא קיימות.
שלמה כץ: אני עוד פעם אומר, את יודעת שיש מעל 2 מיליון נוסעים ביום בתחבורה ציבורית?
שלמה כץ: בואי תכמתי את זה באחוזים ואז תביני למה - - -
סלעית קולר: ...
סלעית קולר: האחד שניסיתי לעלות הכנסתי את הכרטיס, עשיתי כל מה שצריך, והגעתי, בסופו של דבר, למצב של קנס.
סלעית קולר: עכשיו אני אצטרך להטרטר בכל הזה.
סלעית קולר: אני אגיד לך, הבעיות שלי מתחילות עוד בגביה הכפולה של 60, או כל מיני כאלה, קטנות אפילו.
סלעית קולר: שבשביל זה אני לא אטרח לעשות את כל - - -
דוד אזולאי: אני רוצה לשאול אותך, אדוני, אני רוצה לשאול שאלה.
דוד אזולאי: היתה פה בעיה, בעיה אמיתית, שזה הנושא של אותם קשישים שיש להם את הכרטיס שנקרא: "אזרח ותיק".
דוד אזולאי: אני מבין שהוא כרטיס לא אלקטרוני ולכן הוא לא קורא נכון.
שלמה כץ: הוא לא קורא כלום.
שלמה כץ: אני לא יכול לדבר איתו.
דוד אזולאי: השאלה: איך מתמודדים עם הבעיה הזאת?
דוד אזולאי: מה עשיתם בנושא הזה?
שלמה כץ: מה שאנחנו מנסים לעשות זה לאפשר שירות שהוא נוח.
שלמה כץ: אז לקחנו את הכרטיס ומתחנו אותו למקסימום האפשרי, ל – 8 שנים.
שלמה כץ: זאת אומרת שפעם אחת אתה צריך לטרוח, ומה לעשות?
שלמה כץ: גם לפתוח חשבון בנק אתה פעם אחת צריך ללכת לבנק.
שלמה כץ: אחר כך אתה יכול לעשות הכל.
צבי דביר: יש אנשים שאין להם חשבון בנק.
שלמה כץ: רגע, עוד פעם, אני לא בטוח שזה המצב.
שלמה כץ: בסוף, פעם אחת אתה צריך לטרוח את הטרחה הזאת.
שלמה כץ: אין דרך אחרת.
שלמה כץ: אבל once טרחת את הטרחה הזאת, לכאורה אתה פטור.
שלמה כץ: יכול להיות שבעתיד, אני לא יודע מה המשמעות של זה, לא בדקתי.
שלמה כץ: אני אומר משהו - - -
שלומית אבינח: ביקשתם בישיבה הקודמת לבדוק - - -
שלמה כץ: רגע, רגע, לא, את מה ביקשנו לבדוק?
שלמה כץ: את זה שלא יהיה - - -
שלומית אבינח: בכרטיס.
שלומית אבינח: דיברנו על כרטיסים אנונימיים ואמרנו שמי שלא רוצה - - -
שלמה כץ: כרטיס אנונימי זה אירוע אחר לגמרי.
שלמה כץ: חכי רגע.
שלמה כץ: זה אירוע אחר לגמרי.
שלמה כץ: תיכף נדבר גם על כרטיסים אנונימיים.
שלמה כץ: יכול להיות שבעתיד כשיהיה זיהוי, אני לא יודע אם זה אפשרי, אני לא יודע מה המשמעויות של זה, זה רעיון שעלה לי לפני 30 שניות, זיהוי באמצעות תעודות הזהות שהם אלקטרוניות אולי יהיה אפשר דרך שם לעשות משהו, אבל אנחנו עוד לא שמה.
שלמה כץ: בסוף המערכות, אם אתה רוצה לעשות מערכות פתוחות שלא כולם עומדים בתור לפני איזה פקיד שמטפל, אז אתה מבין שאתה צריך להזדהות עם אמצעים אלקטרוניים.
שלמה כץ: עכשיו, עוד פעם, אני מנסה לקצר את זמן הנסיעה.
שלמה כץ: אני מנסה לעשות את כל הדברים האלה.
דוד אזולאי: היתה בקשה להנפיק כרטיס רב קו משפחתי.
שלמה כץ: אז אמרתי, רב קו משפחתי זה בעיה שהיא בעיה נטו בעיה תקציבית.
שלמה כץ: זאת אומרת, צריכים להיכנס, התחלנו לטפל בעניין הזה.
שלמה כץ: האוצר צריך לתקצב את העניין הזה.
דוד אזולאי: התחלנו?
שלמה כץ: התחלנו, אנחנו מדברים עם משרד האוצר על העניין הזה בשביל לתקצב את הזה.
שלמה כץ: זה הכל עניין של סובסידיה.
שלמה כץ: יש הרבה נושאים שלכאורה נראים בעיה של רב קו, זה עניין של מדיניות תעריפים.
שלמה כץ: לא בהכרח קשור לטכנולוגיה שקוראים לה: רב קו.
שלמה כץ: כשבאים ואומרים: שמע רגע, אני רוצה לתת הנחה קבוצתית, אז מישהו צריך לסבסד את העניין הזה וצריכים למצוא מקורות לעניין הזה.
שלמה כץ: זה לא בהכרח צריך להדביק את זה לרב קו.
שלומית אבינח: למה הנחה קבוצתית?
שלומית אבינח: למה משפחה צריכה 6 כרטיסים?
שלמה כץ: בואי אני אסביר לך.
שלמה כץ: אני מניח שכל ילד, ניתן לך את זה בדוגמה פשוטה.
שלמה כץ: אני מניח שכל ילד נוסע 60 נסיעות בחודש.
שלמה כץ: או 50 נסיעות בחודש.
שלמה כץ: 25 נסיעות.
שלמה כץ: פעם אחת הולך, פעם אחת חוזר.
שלמה כץ: זה מה שקורה, לצורך הדוגמה רק, אל תתפסו אותי על מספרים.
שלמה כץ: אם אני מוכר לך רב קו זאת הנחת העבודה שלי אם אני מוכר לך כרטיס חודשי חופשי.
שלמה כץ: לפי זה אני עושה את החשבון.
שלמה כץ: עכשיו, כדי לעשות כרטיס משפחתי אני צריך לשאול אותך: אדוני, כמה ייסעו בכרטיס הזה?
שלמה כץ: להכפיל ב – 25 ואז למכור לך את הכרטיס, לצורך העניין.
שלמה כץ: ברור שזה לא מה שאתה רוצה.
שלמה כץ: כי לקנות 6 כרטיסים - - -
דוד אזולאי: לא צריך בשביל זה כרטיס משפחתי.
שלמה כץ: לכן אני צריך לבוא ולהגיד: תשמעו רגע, מה יהיה, איך יתנהגו עם הכרטיס הזה?
אורי מקלב: אבל ילד עולה עם החבר שלו.
אורי מקלב: הוא שכח את הכרטסיית בית ספר, הוא שכח בבית.
קריאה: הוא יכול לנקב.
שלמה כץ: רגע, זה אין בעיה.
שלמה כץ: לא זה העניין.
שלמה כץ: זה בכרטיסייה כן.
אורי מקלב: אבל יש מקומות שאי אפשר.
אורי מקלב: עכשיו באופן מובנה, מדוע ברב קו רגיל, שלא נותן שום הנחה, לא יכולים לנסוע כמה?
שלמה כץ: תלוי מה החוזה.
שלמה כץ: התשובה, אני עוד פעם אומר לך, בכרטיסיה, עזוב רב קו, החוזה שקוראים לו: כרטיסיה רב קו שהוא חודשי חופשי, ברור למה לא יכולים לנסוע כמה.
שלמה כץ: ברב קו של כרטיסיה.
שלמה כץ: בכרטיסיה יכול לקחת.
שלמה כץ: כשיש לך כרטיסיה, בשפה של פעם, אתה יכול לנקב.
דוד אזולאי: יש לך כרטיסיה שהיא יש בה כמה נסיעות.
דוד אזולאי: יכולים לנסוע בה שלושה אנשים?
שלמה כץ: שלושה מאותו סוג של הכרטיסייה.
שלמה כץ: מבוגר.
שלמה כץ: לא יכול לנסוע בכרטיסיה.
שלומית אבינח: סליחה, אבל אמא עלתה עם שלושה ילדים, והאימא ירדה והילד נשאר בלי כלום, כי הוא עלה על הכרטיס שלה והוא לא יכול, כי אין לו כרטיס, אין לו כלום.
שלמה כץ: אז הרגע הסברתי.
שלמה כץ: תבינו רגע, עוד פעם אחת, בעניין כרטיס משפחתי – כנראה צריכים לראות איך מייצרים את התמחיר הזה כדי שלא יהיה כפולה של הרב קו.
שלמה כץ: בסוף צריכים לייצר כרטיס במחיר שיעזור.
שלמה כץ: לכן אתה מבין למה זה עניין של תקצוב.
שלמה כץ: אתה יודע, זה העניין של האוצר.
שלמה כץ: זה הרעיון של הסבסוד.
צבי דביר: אני חייב, אם כך, לשאול בכל זאת - - -
אורי מקלב: אם אני אשקף את מה שנאמר בועדה הקודמת, לא בנושא הרכבת הקלה, כמו שנאמר שזה לא תקף, אנשים מקבלים דו"חות בגלל שהם נסעו שניים, אנשים נסעו באוטובוס אגד ביחד, ונסעו לבת מצווה, כשחלק מהבת מצווה היתה נסיעה משותפת מפסגת זאב, הבית שלהם, ליד ושם, ביחד נסעו בימי שישי וקנו, אנשים שהגיעו רובם מתל אביב במשפחה, והיתה להם מסיבה משפחתית נפלאה עם הכנות מיוחדות, ועולים לרכבת הקלה, התל אביבים, מטעין איזה כרטיס, קונה לכמה ביחד, מעביר את הכל, ובסוף כולם קיבלו, הם הספיקו 10 או 7 דו"חות לתת.
אורי מקלב: עוד 12, 13 ניצלו מהעניין הזה.
אורי מקלב: לא רק זה, הבעל לקח את אשתו - - -
שלמה כץ: אתה מניח שכולם, באמת, ישבו שם ליד הזה והם באמת העבירו את הכרטיס.
שלמה כץ: אתה יודע רק מה ההבדל - - -
אורי מקלב: הבעיה היא תהיה, כל זמן, הבעיה איתך לאורך כל הועדות אישית, אני לא אומר דעה שלי, דעה של עוד חבר כנסת, עד שאתה לא תפנים, אתה אישית, את הבעיה מה שעוברים תושבי מדינת ישראל, לא יהיה שינוי.
אורי מקלב: אתה רגולטור.
אורי מקלב: אתה נוהג בהבנה בכולם, ומאד מאד להבין את הצד של אחרים.
שלמה כץ: אני לא מבין את הצד של אחרים.
שלמה כץ: אתה יודע, אני, עוד פעם, אני אומר לך, תראה, החובה שלי - - -
דוד אזולאי: אני מציע, בוא תאפשר לחבר הכנסת.
שלמה כץ: לא, אני יכול גם לא לדבר.
אורי מקלב: הנושא של הרכבת הקלה זו שערורייה שלא היתה כמותה.
אורי מקלב: לא היה כמותה במדינת ישראל.
אורי מקלב: זה דברים ללא תקדים.
אורי מקלב: אתה הפכתם את אזרחי מדינת ישראל לעבריינים, כאחד מהגנבים הפשוטים ביותר.
אורי מקלב: אני רק קיבלתי אתמול, אדוני תרשה לי, אני אומר לך את מה שאני קיבלתי.
דוד אזולאי: אנחנו מוצפים בפניות כל יום.
אורי מקלב: פניה שקיבלתי אתמול, מ – 27.2.
אורי מקלב: "הבוקר קניתי כרטיס חד פעמי לרכבת בפעם הראשונה.
אורי מקלב: בדרך כלל אני נוסעת עם הרב קו.
אורי מקלב: תיקפתי את הכרטיס.
אורי מקלב: לאחר התחנה עלה המבקר והגשתי לו את הכרטיס.
אורי מקלב: הוא מסתכל עלי, אומר לי שלא תיקפתי.
אורי מקלב: הסתכלתי שאכן כן הכנסתי למכשיר התיקוף.
אורי מקלב: הוא אמר שכנראה הכנסתי הפוך ועלי להגיש לו מיד תעודה מזהה.
אורי מקלב: לא היתה עמי תעודה.
אורי מקלב: הוא הוריד אותי מהרכבת באמצע רחוב יפו ולפתע התקבצו סביבי שישה גברתנים עובדי הרכבת, שעמדו כולם סביבי והודיעו לי כי הם מזמינים ניידת משטרה", לא היתה לה תעודת זהות, אז היא לא מזוהה.
אורי מקלב: "הם מזמינים ניידת משטרה.
אורי מקלב: הם הודיעו לי לא ללכת, וכי על פי חוק הם רשאים לעכב אותי והניידת תוכל לתפוס אותי גם לאחר 3 שעות".
אורי מקלב: היא רצתה לעזוב, מה אתם רוצים ממני?
אורי מקלב: "עמדתי שם במרכז רחוב יפו, אשה אחת בודדה מול 6 גברתנים שמידי רגע מוודאים כי הניידת בדרך.
אורי מקלב: עיני זלגו דמעות, רעדתי מבכי ומבושה.
אורי מקלב: כל הסברי כי הם יכולים לבדוק במצלמות כי ...
אורי מקלב: את הכרטיס עלו בתוהו.
אורי מקלב: הם עמדו שם וגיחכו ואיימו עלי כל רגע תבוא הניידת.
אורי מקלב: עמדתי שם כגדול הפושעים במדינה.
אורי מקלב: עוברי אורח וצלמים רבים הנציחו את המאורע המביש: הנה, גברת אחת גנבה ועלתה בלי לשלם.
אורי מקלב: אשה אחת בשם מרזל נעמה באה לעזרתי, עוברת אורח.
אורי מקלב: בראותה את המצב היא ניסתה לדבר עם בעלה ולייעץ לי מה לעשות.
אורי מקלב: היא החזיקה בידה את הרב קו שלה.
אורי מקלב: הם הסתכלו בשם, ומיד החלו לרשום לה דו"ח בעבור הפרעה לפקיד רכבת.
אורי מקלב: לאחר מכן, החרימו לה את הכרטיס.
אורי מקלב: גם את זה עשו בצורה מתוחכמת ומתנכלת כאשר שאלו אותה אם היא הרגע ירדה מהרכבת?
אורי מקלב: ושנענו בחיוב דרשו ממנה את הכרטיס לבדוק שהיא אכן שילמה, ולאחר מכן סירבו להחזיר את הכרטיס עד שאני אקבל את הדו"ח, תוך איומים שגם לה הם רושמים דו"ח על הפרעה לפקיד במילוי תפקידו.
אורי מקלב: צילמו אותה ואותי מכל הכיוונים והודיעו שיזמינו גם עבורה משטרה.
אורי מקלב: לאחר מכן הגיע בעלי עם תעודה מזהה שלי.
אורי מקלב: הם נתנו לי דו"ח על 180, פלוס 6.60 דמי נסיעה ברכבת.
אורי מקלב: עובדה זו מקוממת, הרי שילמתי כבר כרטיס, רק שטעיתי בתיקוף.
אורי מקלב: ולמה עלי לשלם פעמיים על אותה נסיעה?
קריאה: היא לא שילמה.
אורי מקלב: היא שילמה.
אורי מקלב: לא תיקפתם את זה.
שלמה כץ: אבל היא לא תיקפה – אז לא שילמה.
קריאה: היא שילמה בכסף.
סלעית קולר: היא שילמה בכסף.
שלמה כץ: היא לא שילמה - אז הרכבת לא קיבלה.
סלעית קולר: היא נתנה את הכסף - - -
שלמה כץ: אבל הזכות נסיעה עדיין נמצאת אצלה בחשבון.
אורי מקלב: איך אתם מחזיקים כרטיס תיקוף שההוראות שמה בלועזית?
אורי מקלב: תגיד לי, איך מדינת ישראל, אתה נותן דו"ח למישהו שתיקף והתשובה שהוא מקבל באותיות זה לועזיות, אתה נותן לו דו"ח.
אורי מקלב: איך, איך מדינת ישראל?
אורי מקלב: אתה כמשרד תחבורה.
שלמה כץ: אני עוד פעם אחת, תיכף סיטיפס בטח ישיב.
שלמה כץ: אדוני חבר הכנסת, אבל עוד פעם, הסיפור באמת מזעזע.
שלמה כץ: אבל כשאני מנסה להסתכל מולי, אני רואה, עומדת לפנינו הפקחית הגברתנית.
שלמה כץ: הנה, הגברתנית פה.
קריאה: יש גם אחרים.
שלמה כץ: הנה דוגמה.
שלמה כץ: היא נראית לכם גברתנית?
אורי מקלב: אני לא רוצה להגן על אף אחד.
אורי מקלב: אני יש לי ביקורות ומכתבים אישיים על פקחיות ופקחים על התנהגות בוטה ומבישה שלכם כלפי אזרחים.
אורי מקלב: אתם נותנים דו"חות בלי שהוא אשם.
אורי מקלב: בן אדם שיש לו כרטיס חופשי חודשי הוא לא היה צריך לשלם על הכרטיס ואתם נותנים לו דו"ח.
רביב סובל: וודאי שהוא כן צריך.
אורי מקלב: הוא לא היה צריך.
אורי מקלב: הוא לא קנה את הכרטיס.
רביב סובל: אם הוא לא מתקף אותו, זה אומר שהוא לא - - -
אורי מקלב: לא לזה התכוון המחוקק כשהוא נתן לכם אפשרות לתת 180 שקל קנס לכאלה שרוצים להתפלח לרכבת לנסיעה שלא כדין.
אורי מקלב: לא כאלה שהם פטורים.
אורי מקלב: הם לא צריכים לשלם ויש לכם בעיה עם מכשירים העי דפוקים שנמצאו, אני לא יודע מאיפה הבאת אותם.
אורי מקלב: הבאתם אותם עם הרכבת.
אורי מקלב: אנשים שלא עומדים בעומס.
אורי מקלב: אין להם אמינות לא למכשירים שנותנים את הכרטיס עצמו ולא לתיקוף.
אורי מקלב: לא קיימת שערורייה כזאת במדינת ישראל בגיבוי של משרד התחבורה.
שלמה כץ: על סמך מה אבל אתה אומר את הדברים האלה?
אורי מקלב: אנחנו יודעים כמה קלקולים.
אורי מקלב: מקולקלים שלושה בבת אחת.
אורי מקלב: איך אתם עטים על הקורבן שלכם.
אורי מקלב: הרי אדם נכנס, אשה נכנסת עם עגלה, היא מקפלת בכניסה, אתם נותנים לה דו"ח, איך היא נסעה, בזמן שהעגלה היתה צריכה להיות מקופלת.
אורי מקלב: אתם, אנשים שמנסים לתקף ומצפצפים ואומרים, מגיעים לפקח עצמו אומר: משהו לא בסדר.
אורי מקלב: תביא תעודת זהות.
אורי מקלב: אתם מכשילים את האנשים, עוד לא עלו לרכבת.
סלעית קולר: השאלה על מה משלמים לפקחים?
סלעית קולר: איך מחשבים את המשכורת של הפקחים?
סלעית קולר: זה ייתן לך תשובה לגבי - - -
אורי מקלב: אתם יודעים כמה דו"חות יש ברכבת הקלה בחודש אחד?
אורי מקלב: אתם יודעים הכנסות של חצי מיליון שקל לחודש.
רביב סובל: אני סמנכ"ל כספים של הרכבת, אני הייתי שמח מאד אם היה לי ...
רביב סובל: חצי מיליון שקל בחשבון ואין דברים כאלה.
אורי מקלב: הנושא של הרכבת הקלה אפשר לדבר על זה כמה שעות, אבל אתה דיברת על הרב קו.
אורי מקלב: הנושא שהיה, בכל אופן, היה הרב קו.
אורי מקלב: אם נשקף את מה שהיה כאן בועדה היה על כך שיש אנשים שצריכים להכניס חוזים לקנות כמה וכמה, אולי 10 כרטיסיות.
דוד אזולאי: במשפחה.
אורי מקלב: אחד מתוך המשפחה.
אורי מקלב: את זה בכל בני המשפחה.
אורי מקלב: אדם שגר, היו כאן אנשים מאילת, למשל, עם הרב קו, שהוא צריך, יש לו כמה וכמה סוגי תעריפים שהוא צריך, על כל אחד הוא צריך כרטיסיה.
אורי מקלב: את זה תכפיל, וזה כל אחד מבני המשפחה.
אורי מקלב: דהיינו ככה: פעם אחת דיברנו למה אתם לא מסדרים שבחברה אחת, לכל הפחות בחברה אחת יהיה קודם כל כסף צבור, שבאותה חברה שהוא נוסע ששמה הוא יוכל להשתמש באותו חוזה האחד שהוא עשה לכמה, כל פעם, פעם ב – 2, פעם ב – 3, פעם אם יש לו, החיוב הוא כזה, חיוב אחר, קל וחומר שהגיע הזמן שכבר יהיה בסך הכל מערכת של כל החברות.
אורי מקלב: זה מינימום שצריך, אחרי כל כך הרבה חודשים הרי זה לא החודש הראשון שהרב קו פועל.
אורי מקלב: הוא כבר פועל תקופה ארוכה, הגיע הזמן שגם את זה נעשה ואנשים לא יצטרכו להוזיל ולהשקיע מאות, מאות שקלים, וזה יכול להגיע לסכומים הרבה יותר גדולים, למשפחה אחת הרבה יותר גדול בנושא הרב קו.
אורי מקלב: אתם גם לא נותנים את האפשרות אחרת.
אורי מקלב: אם היתה אפשרות בבחירה.
אורי מקלב: הרי אתם מכריחים.
אורי מקלב: הם כולם קהל וצרכנים שבויים בידיים של הרב קו ואתם עושים להם מה שאתה רוצה, איך שאתה רוצה.
אורי מקלב: הוא ישקיע, הוא יקנה לכל קו.
אורי מקלב: אין סנכרון בין החברות.
אורי מקלב: יכול לעבור, מאגד אפשר לעבור לרכבת הקלה.
אורי מקלב: מעלית אי אפשר לעבור לרכבת הקלה.
אורי מקלב: כאן יש לו כרטיס מעבר, שם אין לו כרטיס מעבר.
אורי מקלב: תיקנתם את זה אחרי שבועיים.
אורי מקלב: דוגמה נוספת – מדוע להטעין את הרב קו, כך בירושלים, אפשר רק בתוך האוטובוסים?
אורי מקלב: באו לייעל את העבודה.
אורי מקלב: היה חופשי חודשי, 60 אחוז, אולי יותר מתושבי ירושלים נסעו בחופשי חודשי.
אורי מקלב: היום הזמן שלוקח הוא הרבה הרבה יותר זמן ממה שהיה קודם.
אורי מקלב: אתם רק הרעתם, אתם רק הרעתם את המצב.
אורי מקלב: היום זמן הנסיעה באוטובוסים לוקח הרבה יותר משהיה חופשי חודשי.
אורי מקלב: רק כל אחד שצריך להכניס, צריך להנפיק לו, ולא צריך להנפיק לו.
אורי מקלב: דרך אגב, ברכבת הקלה אתה לא מנפיק לאף אחד כרטיס, זה גם שערורייה.
אורי מקלב: שילמתי, תנפיק לי בחזרה.
אורי מקלב: תנפיק לי כרטיס.
אורי מקלב: באגד עושים את זה.
אורי מקלב: אבל נעזוב את זה רגע.
אורי מקלב: אם אתה הוצאת את הכרטיס יותר מידי מוקדם – אז זה ביטל את כל הפעולה, אז עכשיו מתחיל ויכוח, ויכוח חריף הרבה פעמים בין הנהג לבין הנוסע.
אורי מקלב: אתה הוצאת, החלטת שאתה כבר יכול להוציא אותו, לא חיכית עוד שתי שניות.
אורי מקלב: מדוע את לא יכול לקנות מחוץ, בירושלים, המקום אחר חוץ מהרכבת, בתחנת רכבת, אתה לא יכול לקנות באף מקום, להטעין את הכרטיס רב קו שלך?
ימימה גבאי: זהו, איפה אפשר להטעין?
אורי מקלב: כדי שיהיה עוד אחוזים לנהגי אגד?
ימימה גבאי: איפה אפשר להטעין את - - -
אורי מקלב: אני יכול למנות כאן שורה, אדוני היושב ראש, שורה של דברים של רב קו, לא נושאים של הרכבת הקלה.
אורי מקלב: נושאים של רב קו באופן ישיר בעניין הזה.
דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב.
דוד אזולאי: אתה הקראת פה מכתב.
דוד אזולאי: כשהקראת אתה את המכתב, אני הסתכלתי כל הזמן על המכתב שיש בידי, אם זה לא מדובר באותו בן אדם.
דוד אזולאי: פשוט, ממש, חוזר על עצמו.
דוד אזולאי: שני אנשים שונים, ממקומות אחרים.
דוד אזולאי: זה זוג אנשים שגם כן עם אותו סיפור.
דוד אזולאי: זה הגיע ב – 17.2 הוא מדבר על ה – 8.2 שהוא נסע ואין טעם שאני אחזור על הדברים, זה פשוט חוזר על עצמו.
דוד אזולאי: אני הסתכלתי לראות אם מדובר פה, רבותיי, אני חושב שעיניכם רואות ואוזניכם שומעות את המצב הזה.
דוד אזולאי: אנחנו כבר קיימנו דיון אחד.
דוד אזולאי: אני חושב, חשבתי, אני מודה שחשבתי בעקבות השיחות שהיו לי גם בעל פה וגם בכתב עם אנשי סיטיפס, אכן הולך להיות שינוי דרמטי במערכת.
דוד אזולאי: לא כך הוא המצב.
דוד אזולאי: יש עדיין תלונות ואני חושב שלא רק הועדה לפניות הציבור, גם התקשורת המקומית, מי שעקב קצת בשבוע האחרון יודע שהתקשורת המקומית בסוף השבוע היתה מלאה, כמעט כל התקשורת בירושלים היתה מלאה בנושא הזה, למרות השיפורים שעשיתם.
דוד אזולאי: זה כנראה מעיד שמשהו בכל זאת לקוי במערכת.
דוד אזולאי: אני לא רוצה לחזור, אנחנו בדיון - - -
רביב סובל: אני יכול לענות?
רביב סובל: כי עלו פה טענות קשות.
רביב סובל: אני אשמח להגיב.
דוד אזולאי: אני אתן לך, בבקשה, רק תמתין רגע, נתתי לך לדבר, בוא גם תאפשר לי עכשיו.
דוד אזולאי: תיראו, אנחנו בדיון הקודם העלינו פה מספר נושאים.
דוד אזולאי: מיד אחרי הישיבה הזאת הוצאתי מכתב, אדוני, לשר התחבורה.
דוד אזולאי: המכתב יצא לשר התחבורה בתאריך 18 לינואר.
דוד אזולאי: אני מכיר את שר התחבורה כאדם רציני שבאמת עושה עבודה יוצאת מהכלל.
דוד אזולאי: קשה לי להאמין שהמכתב הזה הגיע לידיו והוא לא הגיב אליו.
דוד אזולאי: אני מניח שבאיזה שהוא מקום במערכת שמה הוא נתקע.
דוד אזולאי: אני פונה ומבקש ממך, אני בסוף הישיבה אתן לך את המכתב הזה.
דוד אזולאי: תדאג להעביר את זה ללשכה.
דוד אזולאי: אנחנו רוצים לקיים עוד ועדה.
דוד אזולאי: הועדה הזאת תתקיים, אני לא מתכוון להרפות מהנושא הזה של הסיטיפס מפני שפה נגרם סבל בלתי רגיל לאזרחים.