GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אזולאי: מר פרידמן, אתה מנהל בית אבות.
אריה פרידמן: כן.
דוד אזולאי: אולי תספר לנו איך זה נראה מהצד שלך?
אריה פרידמן: קודם כל אני רוצה להגיד שהחוק הוא מבורך, רק נראה לי שהביצוע קצת לוקה בחסר מבחינת הבירוקרטיה.
אחמד טיבי: כל החיים שלי אני מנסה לתקן את ממשלת ישראל, לא תמיד אני מצליח.
אריה פרידמן: בירוקרטיה זה בעיה כלל עולמית.
אריה פרידמן: כל הדיון הזה היה נמנע אם היו שולחים, כמו שידעו לשלוח מכתב אחר התאריך, אם היו שולחים מכתב לפני התאריך כל הדיון הזה היה נמנע.
אמיר שנון: זה לא מכתבים שאנחנו שלחנו.
דוד אזולאי: אדוני, אני רוצה לשאול אותך שאלה: האם אתה, כמנהל בית אבות, קיבלת פניה מ, או מגורם שקשור ל שמודיע לך ומבקש ממך להפסיק להעסיק X, Y, Z בגלל - - -
אריה פרידמן: לא קיבלנו שום פניה.
אריה פרידמן: יתרה מזאת, היו לנו שתי ביקורות.
אריה פרידמן: הביקורות היו בציונים גבוהים ולא נאמר שום מילה.
אריה פרידמן: רק אחרי, אחרי התאריך הזה, קיבל טלפון המנהל האדמיניסטרטיבי ואמרו לו: מבחינתנו השעות שאתה מדווח על ציפי הם לא - - -
דוד אזולאי: ממי קיבלתם את הטלפון הזה?
אריה פרידמן: את השם המדויק אני - - -
דוד אזולאי: לא השם.
אריה פרידמן: ממשרד הבריאות.
דוד אזולאי: אה! ממשרד הבריאות.
דוד אזולאי: טוב רק לדעת שבמשרד הבריאות יש אנשים שיש להם זמן גם לדברים האלה.
אריה פרידמן: יש תקנים ב לפי כמות הדיירים שיש לך, סיעודיים, תשושי נפש וכן הלאה.
אריה פרידמן: יש כמות שאתה צריך, כמות של מטפלים וכמות של אנשי מקצוע שאתה צריך להחזיק.
אריה פרידמן: קיבלנו טלפון שהשעות שלה לא נספרות החל מהתאריך הזה ואנחנו צריכים לדאוג למישהו עם רישיון, כי הרישיון שלה בטל.
אריה פרידמן: היינו בהלם.
אריה פרידמן: יתרה מזאת, אני רוצה גם להבהיר שיש קשר אישי בין ציפי לבין הדיירים.
אריה פרידמן: אנשים בגיל 80, 90 ופשוט אתם לא מבינים איזה סבל נגרם לדיירים שלנו.
אריה פרידמן: חלק מהם בכו אפילו.
אחמד טיבי: המשכיות טיפול זה נקרא.
אריה פרידמן: כן, הם מכירים, כבר יש קשרים אישיים, וזה פשוט מזעזע לראות שעל דבר כזה בירוקרטי, מכתב קטן, כזה סבל גם לדיירים גם למטפלים.
אינה גרינברג: אינה גרינברג, פיזיותרפיסטית.
אינה גרינברג: אני רוצה שתבינו פשוט איך זה עובד מבחינת גריאטריה.
אינה גרינברג: אני רופאה בהשכלתי.
אינה גרינברג: עשיתי קורס הסבה לרופאים עולים.
יעקב אדרי: איפה את עובדת?
אינה גרינברג: או.
אינה גרינברג: קיי.
אינה גרינברג: אז לזה אני אגיע, אבל אני רוצה משהו קטן לגבי גריאטריה.
אינה גרינברג: ברגע, אני עובדת הרבה שנים בגריאטריה ואני הייתי מנהלת שירות פיסיותרפיה בבית אבות גדול.
אינה גרינברג: ברגע שבעצם נשארתי בלי רישיון, אחרי ביקורת, באותו רגע העביר את הרמה של הסל טיפול, מה ש מממן את המיטות והוא מעביר למעסיק, הוא באותו רגע הוריד את הסל.
אינה גרינברג: הוא פשוט מכריח את המעסיק להוציא אותי החוצה.
אינה גרינברג: היום במקום לנהל את השירות אני עובדת בתור סייעת.
אינה גרינברג: השעות שלי חולקו לשני פיסיות
אינה גרינברג: רפיסטים צעירים, בדיוק בהתאם למה שציפי עושה שבעצם אני זאת שמדריכה אותם.
יעקב אדרי: לא אמרת לי איפה את עובדת.
אינה גרינברג: אני עובדת בבית אבות "עטרת אבות" בבני ברק.
אינה גרינברג: זה בית אבות גדול.
אינה גרינברג: אני הרמתי שירות שם מאפס.
אינה גרינברג: אני גם עובדת בקופת חולים והייתי אחראית מכון הרבה שנים.
אינה גרינברג: היום אני עובדת על תקן של סטודנטית.
אינה גרינברג: אני חייבת לעבוד עם השגחה.
אינה גרינברג: אני לא יכולה לעשות ביקורי בית.
יעקב אדרי: זה בגלל ששללו לך את - - -
אינה גרינברג: בגלל שאין לי רישיון וכל רגע אני מרגישה שאני פשוט הולכת החומה.
אינה גרינברג: כי בעצם זה נגד החוק.
אינה גרינברג: אני אם חד הורית.
אינה גרינברג: יש לי ילדה חולה, חולה כרונית, אני בעצם עומדת להישאר בלי פרנסה.
אינה גרינברג: אני מתחננת שיהיה פתרון לבעיה הזו.
דוד אזולאי: יש פה הורים למטופלים שמעתי.
דיאנה איילרוב: דיאנה, אני אמא למטופל.
דיאנה איילרוב: אני אמא לילד אוטיסט בן 7.5.
דיאנה איילרוב: אנחנו חיפשנו מגיל שנתיים וחצי עד גיל חמש וחצי קלינאית תקשורת שתוכל לעזור לילד לדבר.
דיאנה איילרוב: הילד לא דיבר בכלל.
דיאנה איילרוב: אנחנו עברנו 4 קלינאיות תקשורת.
דיאנה איילרוב: אחת עבדה בתל השומר, ועוד כמה קלינאיות תקשורת.
דיאנה איילרוב: כולם היו מנוסות באוטיזם, כולם היו עם 20 שנות ניסיון.
דיאנה איילרוב: אף אחת לא הצליחה לעזור לנו להוציא מהילד אפילו אות אחת.
דיאנה איילרוב: כשאנחנו הגענו לאיילת בהמלצה של מישהי, אז תוך שנתיים שאיילת עובדת עם הילד, הילד היום מדבר.
דיאנה איילרוב: היא פשוט עשתה נס.
דיאנה איילרוב: זה מקצועות על.
דיאנה איילרוב: ילד שלי הוא היה כמו חיה בעצם, שאולי אסור להגיד, אבל הוציא רק קולות של חיה.
דיאנה איילרוב: הוא לא ידע לתקשר, אבל הוא מאד רצה.
דיאנה איילרוב: הוא ניסה ולא הצליח והיא הצליחה ללמד אותו.
דיאנה איילרוב: זה גם נס וגם מקצועות על.
דיאנה איילרוב: היא פשוט עזרה.
דיאנה איילרוב: היא עשתה, היא עזרה לילד להשתלב בעצם בחברה.
דיאנה איילרוב: היום הוא בן 7.5, לומד בבית ספר חינוך מיוחד, אבל היום הוא יודע לדבר.
דיאנה איילרוב: יש לו מילים בודדות וכבר מתחיל משפטים.
דיאנה איילרוב: הפסקה של טיפול כזה זה פשוט יגרום לנסיגה.
דוד אזולאי: רגע, יש קלינאי תקשורת באותו מקום?
דיאנה איילרוב: כן.
דוד אזולאי: כמה זמן הילד לא מטופל?
מאיר איילרוב: חצי שנה.
דוד אזולאי: חצי שנה הוא לא מטופל?
דיאנה איילרוב: אין קלינאית תקשורת בבית ספר שלנו, וגם אילו יהיה זה לא יעזור, כי באמת פה צריך מיומנות על כדי ללמד אותו.
דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה לעבור גם לאפשר לחברי הכנסת.
שלומית אבינח: יש פה שני הורים.
דוד אזולאי: הורים?
שמחה כהן: שמי שמחה, הבת שלי סובלת מתסמונת רט, היא לא מדברת.
שמחה כהן: היא לא הולכת.
שמחה כהן: היא סובלת מאפילפסיה עם בעיות מוטוריות קשות.
שמחה כהן: היא סובלת מעקמת קשה כבר מגיל שנתיים וחצי מעל 50 מעלות.
שמחה כהן: היא בת 8.5, היא מטופלת כבר 6.5 שנים על ידי ד"ר מאיר לוטן, שהוא בעצם מספר 1 בארץ ומומחה לרט ולעקמת בכלל.
שמחה כהן: מרוב שהוא עסוק בעבודת קודש, ובעצם מציל את הבת שלי יום יום מלהגיע לחדר הניתוח לניתוח גב, שאתה יודע איך אתה נכנס, אתה לא יודע איך אתה יוצא.
שמחה כהן: היום מודיעים לי שאני לא יכולה להמשיך, שהוא לא יכול להמשיך לטפל בבת שלי.
שמחה כהן: מבחינתי זה עניין של חיים ומוות.
דוד אזולאי: מאותה סיבה?
שמחה כהן: אני לא חושבת שהמחוקק שחוקק את החוק הזה, מאותה סיבה בדיוק, כי שוללים לו את הרישיון, כי הוא היה עסוק בלטפל בעבודות קודש.
שמחה כהן: אני לא חושבת שהמחוקק התכוון בעצם בחוק הזה - - -
אחמד טיבי: אני המחוקק.
אחמד טיבי: אני לא התכוונתי.
שמחה כהן: לפגוע בבריאות של הבת שלי.
אמיר שנון: סליחה, אבל את אומרת שהוא רופא?
שמחה כהן: אמרתי שהוא נלחם על החיים של הבת שלי.
שמחה כהן: כבר 6.5 שנים מלווה אותה ומונע מאיתנו להגיע - - -
דוד אזולאי: תודה רבה גבירתי, אני מודה לך.
חנה אידלמן: אני לא אלאה בפרטים.
דוד אזולאי: באמת אין טעם לחזור על דברים.
חנה אידלמן: אני אמא לילדה עם תסמונת רט מאד קשה.
חנה אידלמן: ד"ר מאיר לוטן, פיסיותרפיסט, הוא מרצה, הוא מבוקש בכל העולם, הוא מרצה על תסמונת רט ועל עקמת.
חנה אידלמן: הוא לא עובד בבתי חולים, הוא עובד במסגרות פרטיות ואצל אנשים בבית, מטופלים בבית.
חנה אידלמן: הוא מוכר בכל העולם ומוזמן לכל העולם, ופה בארץ הוא לא יכול לטפל כי אין לו רישיון, כי הוא פשוט לא ידע שהוא צריך לחדש את הרישיון שלו.
חנה אידלמן: בן אדם 24 שנים פיזיותרפיסט והוא בעל תואר ד"ר.
אמיר שנון: הוא לא ידע שהוא צריך לשלוח פקס.
חנה אידלמן: הוא לא ידע שהוא צריך לשלוח פקס.
חנה אידלמן: הוא פשוט לא ידע על זה.
חנה אידלמן: עצם זה שמישהו כאן צריך להחליט שהבן אדם, ד"ר מאיר לוטן לא יכול לקבל רישיון לקבל את הבת שלי, מבחינתי זה להרוג את הילדה שלי, ואני רוצה שמישהו פה יקום ויגיד שהבירוקרטיה עומדת מול החיים של הילדה שלי.
דוד אזולאי: אני מודה לך גבירתי.
חנה אידלמן: תודה רבה.
דוד אזולאי: חבר הכנסת יעקב אדרי, בבקשה.
יעקב אדרי: החוק במקור שלו נועד להסדיר את כל הנושא הזה, וטוב, ויושב פה המחוקק.
יעקב אדרי: הכוונה היתה טובה על מנת שהעסק לא יהיה פרוץ, ועל מנת שכל, אנחנו רוצים את הטובים ביותר ואת המוסמכים.
יעקב אדרי: הנה, יושב פה המחוקק לידינו, שמבין כמה דברים ברפואה גם.
יעקב אדרי: הנה, מה עשיתם מחוק כזה טוב?
יעקב אדרי: תראה למה הגענו?
יעקב אדרי: שאנשים שזה אינטרס שלנו, של מדיבת ישראל, של משרד הבריאות.
יעקב אדרי: אפשר לחשוב שיש לכם עודף במקצועות האלה.
יעקב אדרי: כמה שאני יודע, הייתי שר הבריאות באיזה תקופה, אין עודף בדברים האלה, במקצועות האלה שהם כל כך חשובים.
יעקב אדרי: אני כבר לא רוצה להגיד את הדוגמאות הקיצוניות שפה שמענו: מרצה בכיר עם ניסיון אדיר.
יעקב אדרי: הפיזיותרפיסט של צה"ל עם ניסיון אדיר.
יעקב אדרי: יש פה אנשים שיש להם תעודות מוסמכות, מקצועיות עם הרבה שנות וותק, ואתם, במחי יד בשם התקנון מוותרים על זה.
יעקב אדרי: אתם מודיעים, מוציאים מכתב שמבטל.
יעקב אדרי: זה עשיתם את זה מסודר, בזמן.
יעקב אדרי: אותו מכתב לו הייתם מוציאים אותו ואומרים להם: יש לכם עוד 90 יום, בתאריך זה וזה, אני בטוח שהאיחור שהיה נשאר היה שולי לחלוטין.
דוד אזולאי: חבר הכנסת יעקב אדרי, יכול להיות, שמע, אולי מדובר באיזה 20,000 איש.
דוד אזולאי: ישלחו לכל אחד הודעה?
יעקב אדרי: למה לא? רגע, התשובה היא: כן.
יעקב אדרי: היושב ראש, שאלת שאלה.
יעקב אדרי: רגע, רבותיי, אל תעזרו לנו.
יעקב אדרי: תנו לנו, הבנו, שמענו אתכם בקשב רב.
יעקב אדרי: היושב ראש לא סתם אמר את זה.
יעקב אדרי: הוא רצה להביא את זה לאבסורד ולהגיד: רבותיי, אין פה אלפים.
יעקב אדרי: יש פה בסך הכל 150, 200 איש.
יעקב אדרי: כאשר רישיון רכב פג תוקפו שולחים, יש לך זמן לחדש.
יעקב אדרי: פה לא עשיתם את זה.
יעקב אדרי: אני רוצה להגיד דבר אחד: אני מציע לך, ד"ר שנון, וגם היועצת המשפטית, תמצאו מהר את הדרך להשיב להם את העניין הזה.
יעקב אדרי: פה מדובר על אינטרס ציבורי ממדרגה ראשונה.
יעקב אדרי: אני לא נכנס לשמות, כל מקרה פה הוא מקרה קשה בפני עצמו.
יעקב אדרי: לא זאת הנקודה שלי.
יעקב אדרי: הציבור פה נפגע, הילדים נפגעים, המטופלים נפגעים.
יעקב אדרי: אתם צריכים מהר מאד לתקן את זה ויש לכם את הדרכים.
יעקב אדרי: זה עניין בירוקרטי לחלוטין.
יעקב אדרי: אל תגידו לי: חוק.
יעקב אדרי: החוק נועד להסדיר ולסדר את העניין.
יעקב אדרי: במקור החוק הוא טוב.
יעקב אדרי: לא רצו שחאפרים ייכנסו לעניין הזה.
יעקב אדרי: אבל פה מדובר על אנשי מקצוע עם תעודות מאושרות שלכם, עם כל מה שאתה רוצה.
יעקב אדרי: יש גם פה, הגברת מארצות הברית, עם תעודה מאושרת.
יעקב אדרי: מושכים אותה וסוחבים אותה.
דוד אזולאי: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אדרי.
דוד אזולאי: חבר הכנסת טיבי מיוזמי החוק, אולי אתה התכוונת לתקן ואחר כל קלקלת?
דוד אזולאי: מה קרה פה?
דוד אזולאי: ספר לנו.
אחמד טיבי: אגב, הערבים תמיד אשמים.
דוד אזולאי: מה שנכון – נכון.
קריאה: לפעמים זה נכון.
דוד אזולאי: לא לפעמים.
דוד אזולאי: כל הזמן.
דוד אזולאי: חבר הכנסת טיבי תראה, סביר להניח שאולי אתם ויוזמי החוק לא היתה לנו הבעיה הזאת.
אחמד טיבי: האמת היא, אדוני היושב ראש, שמדובר באחד החוקים, אני אומר את זה בצניעות, החשובים בתחום הבריאות, שבא להסדיר נושא שהיה פרוץ.
אחמד טיבי: פרוץ כמו אמרת: חאפרים נכנסו וכו', אנשים ללא תעודות.
אחמד טיבי: אבל ממש לא היתה כוונת החוק להשאיר כ - -150 או 200, לא יודע כמה , אנשים שהיו בתחום, יש להם תעודות, יש להם קבלות לגבי טיפול.
אחמד טיבי: יש להם קהילה מטופלת.
אחמד טיבי: וקהילה מטופלת זה אנשים ספציפיים.
אחמד טיבי: יש מאחורי כל מטופל יש סיפור כואב, או סיפור של הצלחת טיפול וכדומה.
אחמד טיבי: הסדרת העיסוק במקצועות הרפואה, נכון, היו בו תאריכי יעד, ותעריכי היעד האלה לא כובדו על ידי האנשים האלה.
אחמד טיבי: לא כובדו לא במזיד כי הם לא רוצים.
אחמד טיבי: אנשים פשוט לא חשבו שאחרי 20, 30 שנה במקצוע הם צריכים לשלוח מכתב.
אחמד טיבי: השאלה: בשל אי הידיעה הזאת, או בשל העובדה שלא שלחו מכתב בזמן, האם צריך להעניש אותם ולהעניש את המטופלים שלהם?
אחמד טיבי: מבחינת החוק היבש – לא שלחו מכתב בזמן.
אחמד טיבי: יושב פה מרצה בכיר באוניברסיטה.
אחמד טיבי: שיא האבסורד.
אחמד טיבי: אגב, ניסיתי לטפל בבעיה שלו מול סגן שר הבריאות, גם הוא חשב שזה אבסורד.
אחמד טיבי: הוא ניסה ולא אפשרו לו.
אחמד טיבי: יש יועץ משפטי.
אחמד טיבי: אמרו לו: אי אפשר.
אחמד טיבי: הוא ניסה לעזור.
אחמד טיבי: אמרו לנו: תשנו את החוק.
אחמד טיבי: אנחנו מוכנים לעשות מאמץ כדי לשנות את החוק, אבל עד אז, אדוני היושב ראש, יש פה ציבור שנפגע, ויש כאן אנשים בבית, אנשים בבית, מטופלים, שנפגעים.
אחמד טיבי: צריך להפעיל קומון סנס.
דוד אזולאי: אדוני, יש לי הצעה, אני רק רוצה לשמוע קודם כל את הנציגים של המשרד ואחר כך אני אציע.
דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה אדוני.
אורי מקלב: האמת היא שקצת קשה להכיל ביום אחד שתי ישיבות של הועדה לתלונות הציבור.
אורי מקלב: הישיבה הקודמת היתה גם כן קשורה ל, גם היתה ישיבה בקשר לאביזרים לילדים נכים, היא גם היתה ישיבה עם רגשות, וגם פה אני חושב - - -
דוד אזולאי: כן, אבל שמה לפחות יצאנו עם איזה שהוא מענה חלקי.
אורי מקלב: אנחנו מקווים שגם פה - - -
דוד אזולאי: איזה שהיא בשורה, לשמחתי הרבה.
דוד אזולאי: דווקא זה ששם באמת יצאנו עם בשורה לציבור ההורים האלה.
דוד אזולאי: פה אני מקווה.
אורי מקלב: מעשיך הראשונים, אני מקווה שגם יהיה מעשיך השניים גם כן ...
אורי מקלב: ואני בזה פונה גם ל, השוני בדיון הזה מדיונים אחרים שאתם רגילים, ד"ר שנון ועו"ד באומן, שאנחנו תמיד יושבים בועדת הרווחה, מגישים חוק ותקנון ורואים את הכל מצד אחד של הסדרת המקצוע, על החשיבות שיש, הוראת מעבר, נתנו עוד זמן לאלה בחוץ לארץ מכיוון שיכול לקחת להם יותר זמן: מסמכים, נתנו יותר זמן.
אורי מקלב: הוזמנתם פה ולא בכדי התגלגלה זכות שיושב הועדה לפניות הציבור הוא זה שיזם ולא, לכאורה גם היה אפשר אותו דיון ליזום דרך, ושתדון בזה ועדת הרווחה.
אורי מקלב: רק בגלל הפן השני, הפן השני של ...
אורי מקלב: ציבור, ולראות מה עומד מאחורי התקנות.
אורי מקלב: מה ההשלכות לכל אחד.
אורי מקלב: זה שאלה קיומית לגבי כל אחד.
אורי מקלב: זה קודם כל עוול בעניין הזה, שאלה קיומית של פרנסה, ולא פחות, כפי שאמר ד"ר אחמד טיבי, חבר הכנסת אחמד טיבי, שזו בעיה לא פחותה של המטופלים בעצמם.
אורי מקלב: ההשלכות למה שאנחנו גורמים לכך זה גם למטופלים עצמם שנשארים בלי שמישהו מטפל בהם.
אורי מקלב: אנחנו גם יכולים לשאול: איך זה יכול להיות ש ידע להגיע אליהם אחרי זה ואיך הוא לא ידע להגיע לפני זה?
אורי מקלב: אנחנו גם יודעים לשאול: על מה אנחנו בכלל מצפים מהם?
אורי מקלב: למה ציפינו מהם שידעו?
אורי מקלב: מאיפה, אחד שמטפל מאיפה הוא היה צריך לדעת את זה?
אורי מקלב: אם הוא לא קורא עיתון והוא לא קרא, וגם אם קרא עיתון הוא חייב לדעת בדיוק עד הפרטים הקטנים?
אורי מקלב: מאיפה הוא היה בכלל עשוי לדעת?
אורי מקלב: או גם אם הוא ידע משהו, גם יכול להיות שבן אדם פרח מזיכרונו, דבר כזה לא נושא איתו כבר עד כדי כך עונש של לקטוע בכלל את האפשרות שהוא יועסק.
אורי מקלב: אני אומר לכם חברי, חברי הכנסת, אני ישבתי עם ד"ר שנון ועם עו"ד אומן לא מעט בתקופה האחרונה, פתרנו בעיות לא פחות קשות, אפילו יותר קשות, כולל בקלינאי תקשורת כאלה שלמדו בחוץ לארץ ולא הכירו להם בזה, ולמדו, ולמדו במכללות פה ומצאו את הפתרון.
אורי מקלב: אני חושב שחוץ מאשר ללמוד לגבי העתיד בכל פעם, אני לא נמצא בכל ..., אתם נמצאים בהרבה הסדרי מקצועות הבריאות, לחשוב על הדברים האלה גם לגבי העתיד בעוד חוקים שנמצאים עכשיו במסלול, הולכים היום להיות מאושרים.
אורי מקלב: אתה בטח יודע מזה, לא מעט מקצועות שהם עדיין בתהליך של אישור.
אורי מקלב: לדעת בדברים האלה לתת הרבה יותר גמישות בחוק עצמו.
אורי מקלב: אבל עכשיו, אני חושב שהתיקון צריך לבוא דבר ראשון ממשרד הבריאות.
אורי מקלב: עכשיו בתקנה, לתת את ההוראת מעבר, להאריך את ההוראת מעבר שאפשר להאריך אותו.
אורי מקלב: זה לא צריך להיות איזה חקיקה מסובכת.
אורי מקלב: או פתרונות אחרים.
אורי מקלב: מצאתם פתרונות מאד יצירתיים וגם לא צפויים לגבי דברים אחרים.
אורי מקלב: גם בעניין הזה אפשר לסמוך עליכם.
אורי מקלב: אני חושב שזה מגיע, יכול להגיע גם בחקיקה פרטית.
אורי מקלב: אבל כשזה מגיע למשרדים.
יעקב אדרי: אני חושב שהפתרון אצלם.
אורי מקלב: כשמגיע למשרדים בקשה שלכם למצוא את התהליך הכי קצר, ואנחנו גם ערבים לכך שאנחנו נלווה את זה בכל התוקף, אני חושב שאפשר לפתור את זה, עד חודש ימים אפשר לפתור דבר כזה.
אורי מקלב: ולתת הארכה, אני אומר לתת הארכה גם לאלה שמעסיקים.
אורי מקלב: בעקבות כך - - -
דוד אזולאי: רבותיי, אני רוצה לפני שאני אאשר את רשות הדיבור לד"ר שנון, אני זוכר את המאבק שניהלנו בועדת העבודה והרווחה בחוק הזה, שהיה מאבק לא פשוט ולא קל.
דוד אזולאי: באמת היתה אז בשורה לאותם אנשים שעוסקים במקצוע.
דוד אזולאי: בשורה לאותם אנשים, בשורה למוסדות שמעסיקים את האנשים ובשורה למטופלים שסוף כל סוף השוק הזה שהיה פרוץ עד אז יפסיק להיות פרוץ.
דוד אזולאי: באמת אני מצטער מאד שאנחנו מגיעים היום בכלל לדיון הזה.
דוד אזולאי: מה שהייתי מבקש מד"ר שנון זה שיש כאן לקונה בחוק זה ברור לנו.
דוד אזולאי: אמר את זה חבר הכנסת אחמד טיבי.
דוד אזולאי: אנחנו כרגע נמצאים בשעת נעילה.
דוד אזולאי: כלומר, יכול להיות שאם היינו באמצע המושב, יכול להיות שהיינו מוצאים פתרון חקיקתי לנושא הזה, אני מכיר את זה, כשרוצים לקדם חקיקה - אפשר לעשות אותה.
דוד אזולאי: אנחנו כרגע לא נמצאים במצב הזה.
דוד אזולאי: מה שאני מבקש, אדוני, זה אתה שמעת פה את הבעיות, שמעת את הקשיים ולא מדובר פה על אלפים, מדובר פה על מאות.
דוד אזולאי: אני בטוח שלאדוני יש את הנתון הזה.
דוד אזולאי: הייתי מבקש ממך אם תוכל לתת איזה שהוא פתרון יצירתי על מנת לפתור את הבעיה הזאת?
אמיר שנון: טוב, תרשה לי בכל זאת להתייחס לכל ההערות.
אמיר שנון: וההערות והטענות שהיו כאן, נאמרו כאן, ותודה לחבר הכנסת טיבי וחבר הכנסת מקלב, כי אני חושב שהדברים שלכם באמת משקפים נכונה את המצב.
אמיר שנון: אני רוצה בשני משפטים לחזור להיסטוריה.
אמיר שנון: ההיסטוריה היא שבעבר הסדיר את העיסוק במקצועות האלה, מדובר ב – 4 מקצועות.
אמיר שנון: אחר כך הרחבנו את זה ל – 4 נוספים, בצורה מינהלית.
אמיר שנון: הנפקנו תעודות הכרה במעמד למי שעמד בדרישות האלה שהיו אז.
אמיר שנון: בית המשפט העליון הוא שביטל את התעודות האלה בעקבות איזה שהיא עתירה, לא ניכנס כרגע לפרטים.
אמיר שנון: בית המשפט העליון הוא שביטל את התעודות ולכן חבר הכנסת אדרי אנחנו לא ביטלנו שום תעודה ואנחנו לא שללנו לאף אחד שום זכות או רישיון שהיה לו, בניגוד למה שאתה אמרת.
אמיר שנון: עכשיו, בואקום שנוצר, זה היה ב – 2005, בואקום שנוצר, ואכן נוצר ואקום, כמו שגם אתם תיארתם, נעשו ניסיונות להסדיר את המקצועות האלה בחוק.
אמיר שנון: הצעות החוק, היו אומנם הצעות חוק ממשלתיות שאוחדו ביחד עם הצעות חוק פרטיות של חבר הכנסת טיבי ואלדד ואחרים.
אמיר שנון: למעשה הם אלה שהרימו את הכפפה וקידמו את הנושא, ויבורכו.
אמיר שנון: הדיונים בכנסת התקיימו, תקן אותי חבר הכנסת טיבי אם אני טועה, לפחות שנתיים.
אחמד טיבי: יותר.
אמיר שנון: יותר אפילו.
אמיר שנון: כל מי שרצה יכול היה להיות שם, והיו שם אנשים מהאיגודים, אנשים מהאקדמיה ואחרים, רבים אחרים.
אמיר שנון: החוק פורסם לפני למעלה מ – 3 שנים.
אמיר שנון: אנחנו פרסמנו אותו בכל דרך אפשרית מבחינתנו.
אמיר שנון: אנחנו פרסמנו אותו באמצעות האתר של משרד הבריאות.
אמיר שנון: אנחנו פרסמנו אותו באתר של האגף לרישוי מקצועות רפואיים, בניגוד למה שנאמר כאן, אני לא מדבר על רשומות כמובן.
אמיר שנון: בניגוד למה שנאמר כאן אנחנו פרסמנו הוראות מדויקות, הנחיות לגבי החוק.
אמיר שנון: הנחיות מקלות לגבי הגשת בקשות למי שהיתה לו תעודה, בבוגרי הארץ עד לתאריך מסוים, כפי שנקבע בחוק, וכו'.
אמיר שנון: אנחנו פרסמנו את זה באמצעות האיגודים המקצועיים.
אמיר שנון: אנחנו פרסמנו את זה באמצעות קופות החולים.
אמיר שנון: אנחנו פרסמנו את זה בעיתונות.
אמיר שנון: מה עוד אפשר?
אמיר שנון: לא רק זאת, אלא ש – 11,000 רבותיי, 11,000 אנשים בעלי מקצוע שהיו בעלי תעודה פנו ואושרו.
אמיר שנון: יש עוד אלפים - - - רבותיי, רבותיי, זה לא נכון מה שאתם אומרים.
אמיר שנון: רבים אחרים פנו ואנחנו לא את כולם מכירים, מכיוון שכפי שאמרתי, ההחלטה של בית המשפט היתה ב – 2005.
אמיר שנון: בינתיים אנשים נוספים עלו ארצה, יש בוגרים רבים שסיימו את הלימודים לאחר השנים האלה.
אמיר שנון: אנחנו בכלל לא יודעים מי הם?
אמיר שנון: אז לא ידענו מיהם.
אמיר שנון: היום אנחנו יודעים.
יעקב אדרי: איך אתם יודעים אם אתם שולחים ביטול?
אמיר שנון: אנחנו לא שולחים ביטול.
אמיר שנון: אתה מתעקש לומר: ביטול, ואני חוזר ואומר לך: אנחנו לא מבטלים שום דבר.
אמיר שנון: אלה שפנו אלינו ופנו לאחר המועדים שנקבעו בחוק, קיבלו הועדה שהם לא יכולים לקבל תעודה על סמך הוראות המעבר.
יעקב אדרי: אבל פג התאריך.
אמיר שנון: נכון.
אמיר שנון: לא יכולים לקבל את התעודה על סמך הוראות המעבר.
אמיר שנון: הם יכולים לקבל את התעודה על פי דרישות החוק האחרות שאומרות שהם צריכים לעמוד בבחינה.
אמיר שנון: אני רוצה להסביר שוב, אני רוצה לחדד את זה, החוק הוא חוק של הכנסת.
אמיר שנון: אנחנו המוציאים לפועל שלו.
אמיר שנון: עכשיו, יש דברים שאפשר, כמו שחבר הכנסת מקלב אמר, ללכת לקראת, וכמו שאומרים: לעגל פינות וכו'.
אמיר שנון: יש דברים שאנחנו לא יכולים, שאין לנו שיקול דעת.
אמיר שנון: אחד הדברים האלה זה המועדים שנקבעו בחוק, בהוראות המעבר.
אמיר שנון: אגב, החוק הזה הוא מאד מידתי.
אמיר שנון: הוא הלך מאד לקראת.
אמיר שנון: יש בו הרבה הוראות מעבר מקלות.
אמיר שנון: אבל הוראות מעבר מטבען מוגבלות בזמן.
אמיר שנון: לכן, משעבר הזמן אין לנו שיקול דעת בנושא.
אמיר שנון: אני תיכף אתייחס לפתרון.
דוד אזולאי: יש לך נתון בכמה מדובר וכמה אנשים?
אמיר שנון: שעדיין אין להם תעודה?
אמיר שנון: תראה, אני מבין מפה שמי שפנה אליכם זה בסביבות 200, או סדר גודל שכזה.
אמיר שנון: אנחנו יודעים למשל שיש למעלה מ – 1,000 כאלה שהיות בעלי תעודות בעבר שלא פנו אלינו.
אמיר שנון: זאת אומרת, אני לא יודע האם הם עובדים במקצוע?
אמיר שנון: האם הם יצאו לגמלאות?
אמיר שנון: האם הם נסעו לחו"ל?
דוד אזולאי: סליחה רבותיי, אני מבקש לא לנהל כאן ויכוח.
דוד אזולאי: ד"ר שנון כאן לא עומד לשאלות ותשובות.
דוד אזולאי: ד"ר שנאן אני שואל: לכם וודאי יש נתונים.
דוד אזולאי: בכמה אנשים מדובר?
דוד אזולאי: סדר גודל של 1,000 איש?
אמיר שנון: אני אומר, הרישומים לא לגמרי ברורים.
אמיר שנון: יש לנו בין 1,000 ל – 2,000 כאלה שלדעתנו היו להם, הרישומים לא ברורים.
אמיר שנון: הכוונה שלי שלפעמים בעדכון של המערכות נרשם מי שהיתה לו תעודה ישנה כחדשה.
אמיר שנון: אין הרבה מקרים כאלה, אבל זה קורה.
אמיר שנון: להערכתי יש בין 1,000 ל – 2,000 בעלי מקצוע שהיו להם תעודות.
אמיר שנון: אני לא מדבר על אחרים, כי יש עוד אחרים, אולי, שעד היום לא הגישו בקשות.
אמיר שנון: זה מעבר לאנשים שאנחנו שומעים עליהם כאן.
אמיר שנון: אני בכל זאת רוצה כאן לומר שמכיוון שהרבה מאלה אנחנו לא יודעים עליהם, אז כמובן שלא יכולנו לשלוח להם הודעות אישיות, וגם אלה שהיו, כמו שנאמר כאן, יש כאלה שהתעודות שלהם הם מלפני 10 ו – 20 שנה ואנחנו בכלל לא יודעים מה הכתובות שלהם העדכניות.
אמיר שנון: אז קשה לנהל את זה בצורה של פניות אישיות.
קריאה: יש מרשם אוכלוסין.
אמיר שנון: הכל טוב ויפה, ותאמיני לי שאני יודע על מה אני מדבר ויש מגבלות.
דוד אזולאי: על מי שאתם יודעים, עזוב, מי שאתם לא יודעים – לא יודעים.
דוד אזולאי: אבל מי שאתם יודעים.
אמיר שנון: בסדר.
אמיר שנון: אבל פה יש הרבה שאנחנו לא יודעים עליהם.
דוד אזולאי: לא, אני מדבר על מה שאתם יודעים, אני מדבר רק על אלה שאתם יודעים עליהם.
אמיר שנון: תרשו לי, אני שמעתי שהיום זה יום המעשים הטובים.
יעקב אדרי: הנה הוא בא עם הבשורה, ברוך השם.
אחמד טיבי: אני נמצא בועדה המתאימה.
דוד אזולאי: אדוני, אני רוצה להגיד לך, ד"ר שנון, אנחנו פה לפני כשבועיים קיימנו כאן דיון בועדה על נכים, ילדים נכים שהיה להם תגי חניה ולקחו להם את זה.
דוד אזולאי: מדובר שמה היה על כמות גדולה של אנשים, ...
דוד אזולאי: בועדה עם כל הבירוקרטיה, באמת, בסופו של יום פתרו את הבעיה.
דוד אזולאי: יש פתרונות אם רוצים.
דוד אזולאי: לכן גם פה אני אומר - - -
אמיר שנון: בסדר גמור.
אמיר שנון: אני מסביר שוב, פה לא מדובר על בירוקרטיה, מדובר על לשון חוק.
אמיר שנון: בחוק יש תאריכים.
אחמד טיבי: אגב, כדי שאני אהיה הוגן, שלא ייווצר הרושם שהאיש הזה הוא האיש הרע של המערכת.
אחמד טיבי: אני מכיר אותו דרך העבודה זה 3 שנים, הוא עושה עבודה קשה.
אחמד טיבי: הוא יושב בחדר, אני מכיר אותו מהחדר, בחדר של על עם 20,000 תיקים.
אחמד טיבי: בקרוב הם עוברים, עובר למשרד חדש, אולי זה יעזור וצריך להגדיל את הכוח אדם במשרד.
אחמד טיבי: בנוסף ד"ר שנון צריך להגמיש קצת את הבירוקרטיה כדי לבוא לקראתם.
אמיר שנון: אני חושב, תיכף תגיד את דבריה גם היועצת המשפטית, אבל להבנתי, קודם כל אני רוצה לומר שסגן השר, הרב ליצמן, נענה לפניות ויחד עם המנכ"ל והמשנה למנכ"ל וכולנו מחפשים פתרונות.
אמיר שנון: אבל הדבר דורש שינוי חקיקה.
אמיר שנון: אני מבין שבאו כבר בדברים עם חבר הכנסת אלדד וחבר הכנסת טיבי, אתה גם כן אחד מיוזמי החוק, אז בוודאי שאתה מוזמן להצטרף.
אמיר שנון: אני מציע שננסה למצוא פתרון לפחות לקבוצה הזאת שהיתה להם תעודה בעבר.
דוד אזולאי: ד"ר שנון, עד החקיקה, אין בעיה.
דוד אזולאי: חקיקה זה ברור לכולנו שצריך לבוא שינוי חקיקה, על זה אין ויכוח.
דוד אזולאי: אני לוקח על עצמי את הנושא הזה יחד עם חברים נוספים נעשה את זה.
דוד אזולאי: כרגע אנחנו נמצאים בעיתוי שחקיקה פרטית אין אפשרות, עד אמצע מאי לא נוכל להגיש חקיקה פרטית.
דוד אזולאי: השאלה היא אם אפשר למצוא איזה שהוא פתרון זמני עד לחקיקה?
אמיר שנון: אולי היועצת המשפטית תתייחס לזה.
אמיר שנון: אני לא יודע.
אחמד טיבי: תמיד תזכרי שאנחנו ביום המעשים הטובים.
אביטל וינר: כמו שד"ר שנון אמר, באמת במקרה המיוחד הזה, וחבר הכנסת מקלב, שהיינו איתו בקשר, יודע כמה איפה שהחוק שתק, או נתן לנו אפשרות, היינו יצירתיים ובאמת ניסינו לפתור בעיות ולבוא לקראת, כי בוודאי שלא היתה, כמו שאמרו בתחילת הדברים, יד מכוונת שרצתה לפעול נגד מישהו.
אביטל וינר: במקרה הזה החוק הוא מאד מפורש ולא מותיר מקום ללכת ימינה או שמאלה.
אביטל וינר: הוא קובע באופן מפורש את המועדים ובמילים מאד מפורשות קובע שיתנו תעודה ללא בחינה רק למי שהגיש את הבקשה עד לאותם מועדים, לכן הפתרון חייב להיות, במקרה הזה - - -
דוד אזולאי: אין ויכוח שהפתרון הוא צריך להיות פתרון בחקיקה.
דוד אזולאי: אני מדבר, אני מודיע לך, אם לא היינו יוצאים עכשיו לפגרה והנושא הזה היה עולה, הייתי אומר לך שהיינו עושים פטור מחובת הנחה וחייבים לעשות את זה, היינו תוך שבוע ימים הייתי גומר את החוק הזה, בסדר?
דוד אזולאי: אבל יש כרגע מציאות קיימת.
דוד אזולאי: אנחנו יוצאים לפגרה מחר.
דוד אזולאי: גם אם רוצים היום להניח את החוק ולהגיש חקיקה, אין אפשרות.
דוד אזולאי: אתה לא יכול לעשות את זה.
אורי מקלב: אז אולי לא נדבר על חקיקה, אבל אפשרות העסקה, להמשיך לתת להם - - -
דוד אזולאי: לא, חבר הכנסת מקלב - - -
אחמד טיבי: חבר'ה, אני רוצה לשמוע את ה – bottom line, נו, תמשיכי.
אביטל וינר: לגבי אפשרות העסקה – אז יש שתי בעיות: הבעיה הראשונה שההוראות איסוריות.
אביטל וינר: זה לא משהו שלאחרונה נכנס.
אביטל וינר: צריך לזכור שההוראות האיסוריות נכנסו לתוקף ב – 30.1.11, זאת אומרת, לפני למעלה משנה.
אביטל וינר: כלומר, כבר לכאורה למעלה משנה, כל העניין הזה היה צריך לעלות לפני למעלה משנה.
אביטל וינר: יש עוד בעיה שיש מספר עתירות שהם תלויות ועומדות בנושא בבית משפט וזה בעיה נוספת.
דוד אזולאי: אני אקריא ברשותך כאן, יש פה עתירה - - -
אביטל וינר: אני כן יכולה להגיד שאנחנו נבוא, בזמן הפגרה, אנחנו נבוא בדברים עם חברי הכנסת שמוכנים לקחת על עצמם את החקיקה ואנחנו נראה, ואם אנחנו נראה שזה באמת ילך לכיוון הזה נוכל לשקול לעשות דברים גם לפני.
אביטל וינר: אבל אני בוודאי לא אוכל ברגע זה ועל שולחן הועדה להגיד איזה פתרון אפשר לעשות, כי הפתרון - - -
אחמד טיבי: את מוכנה להעביר לנו, ליוזמי החוק, ניסוח שיספק אתכם כדי שנעביר אותו בהצעת חוק?
יעקב אדרי: נחתום על זה כולם.
אחמד טיבי: בשבוע הראשון של מאי הוא יעבור בכנסת.
אביטל וינר: אני אהיה יותר מנכונה לעשות את זה.