GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ארנון אפק: זה לא רק המקרה היחידי ולכן היום אנחנו בתהליך של הקמת צוותי שיפור שיבדקו תהליכים ודבר אחד ברור לי, כבוד הרב, מתוך מה שאני לומד כאן, שזה אחד התהליכים שאנחנו חייבים לבדוק ולשאול את השאלה איך אפשר לפשט את הטיפול ולתת לכם מענה יותר טוב אבל, מראש, כדי שלא יווצרו פערי ציפיות מוגזמים שלא נוכל לעמוד בהם אני כבר אומר, אנחנו קיימים וחיים בתוך מסגרת קיימת ואיתה צריך לעשות הכי טוב.
יעקב ליצמן: נשמע את ההורים ונעשה סיכום אחר כך.
בתיה צוקרמן: אדגים לרב את הקורסט הזה.
בתיה צוקרמן: בטקס ההלבשה לא מספיק אחד כי חייבים להיות עוד שניים או לפעמים שלושה.
בתיה צוקרמן: זה חייב להיות בדיוק במקום שלא ילחץ פה ולא יכאיב.
בתיה צוקרמן: ההברגות, הקטע הטכני הוא גם בעייתי וכשאני שאלתי אז אומרים שפשוט אין תקציב, אם היה תקציב הם היו משפרים, למשל, במקום שני ברגים - פרפר.
בתיה צוקרמן: אני נכנסת לפרטים הקטנים כי זה משמעותי בזמן.
בתיה צוקרמן: אם היה לי פה פרפר - - -
יעקב ליצמן: אני לא חושב שזה נושא תקציבי.
בתיה צוקרמן: זו התשובה שקיבלתי.
יעקב ליצמן: אני אומר, שערוריה.
יעקב ליצמן: אם זה נושא תקציבי להקל באמצעות כפתורים זו שערוריה.
דוד אזולאי: נשמע אורתופד שנמצא אתנו.
בתיה צוקרמן: הצעתי בעצמי לנסוע לצרפת, שם זה מיוצר, כדי להציע.
שלומית אבינח: מה הן העלויות?
בתיה צוקרמן: זה 7,300, ללא מימון.
בתיה צוקרמן: כשאני הגשתי בקשה בגלל המצב - - -
יפה ציונית: זה לא ברשימת האביזרים, ברשימה שיש בחוק, זה לא מופיע בחוק.
דוד אזולאי: זה לא מופיע ברשימת האביזרים בחוק?
יפה ציונית: יש רשימה מוגדרת וזה לא מופיע.
מיכאל אלכסנדר: קורסטים לא ממומנים על ידי מכון לואיס, אלא אם כן - - -
מיכאל אלכסנדר: לגבי המימון, זה מופיע, אני בונה את הסדים - - -
יעקב ליצמן: האם מישהו ממכון לואיס נמצא כאן?
שלומית אבינח: לא הוזמנו.
מיכאל אלכסנדר: לגבי המחירון של מכון לואיס, זה מופיע במחירון של מכון לואיס אבל מופיע שם רק כאביזר שיקומי, לא למי - - -
דוד אזולאי: מכון לואיס לא מטפל בכלל בילדים.
ארנון אפק: מכון לואיס מטפל בילדים.
יעקב ליצמן: האם יש עדיין את הכרטיס הוורוד הזה?
מיכאל אלכסנדר: ועוד איך.
מיכאל אלכסנדר: להורים יש שש תחנות עד שהם מקבלים, ם הם מקבלים ממכון לואיס -- -
ארנון אפק: זה למניעת עקמת, דבר שחייב להיות ממומן.
יעקב ליצמן: חצי מן הדברים אני לומד עכשיו, את מחציתם למדתי על בשרי.
דוד אזולאי: מיכאל, האם אתה רוצה להתייחס להערה שהעירה כאן גברת צוקרמן בנושא השיפור?
מיכאל אלכסנדר: לגבי הפרפר?
מיכאל אלכסנדר: קשה לי כי אני לא עושה קורסטים, אני עושה את הסדים וקשה לי להתייחס לנקודה הספציפית.
בתיה צוקרמן: אני רק יכולה להוסיף, שבלחץ אימהי בקורסט החדש שעכשיו עשינו, אמרתי לו: תעשה לי טובה אישית, אני אשלם כמה שזה יעלה.
בתיה צוקרמן: הצלחתי לשכנע שיעשו לפחות את הראשי וקיבלתי שני פרפרים.
בתיה צוקרמן: שני פרפרים וזה חסכון של שתי דקות לפחות.
אילנה שריג היוז: איכשהו כל אביזר שקשור בנכים עולה כפול, כמו כּלות.
דוד אזולאי: הגברת צוקרמן, האם את ממנת את האביזר הזה במאת האחוזים?
בתיה צוקרמן: כמובן שלא, אני פונה לארגונים.
בתיה צוקרמן: אני נתתי צ'ק מראש בתקווה ש"אילן" ו"וריאטי", אבל חודשים וזמן - - -
דוד אזולאי: והסד?
בתיה צוקרמן: הסד ודאי.
קריאה: הוא לא הולך, אז הוא לא זכאי.
בתיה צוקרמן: אם למשל הילד לא היה מקבל את הסדים בשנתיים האחרונות, הייתי ודאי מגיעה אתו למצב של ניתוחים, אבל זה ילד שאסור להגיע אתו לניתוח כי הסכנה של ההרדמה היא סכנת חיים ומוות.
בתיה צוקרמן: אני חייבת למנוע ניתוח ככל האפשר, אין אצלנו מושג שהוא חדר ניתוחים.
יפה ציונית: גם מייצגת את המועצה לשלום הילד וגם אמא לילדה סיעודית, נכה מאה אחוז, עם אפילפסיה שלא נשלטת על ידי תרופות ועיוורון קורטיקלי.
יפה ציונית: במכתב ששלחנו לוועדה, ציינו שתי סוגיות שרציתי להתמקד בהן.
יפה ציונית: האחת, תקרת ההשתתפות של משרד הבריאות ברכישת אביזרי עזר, שאינה תואמת את עלות הציוד בפועל.
יפה ציונית: יש רשימה ארוכה ואני יכולה לספר גם על המקרה האישי שלנו, אנחנו עומדים לפני רכישה של ציוד בשבעים אלף שקלים, כאשר בפועל נקבל אולי רבע ממשרד הבריאות כי חלק מן הציוד לא מופיע ברשימה שקיימת בחוק.
דוד אזולאי: האם את יודעת ממתי הרשימה קיימת?
יפה ציונית: אני לא יודעת, זה מופיע במסמך הרקע שמרכז המחקר והמידע הכין.
אסף וינינגר: משנת 1995.
דוד אזולאי: מאז 1995, כל רשימת האביזרים.
אסף וינינגר: אבל יש עדכון של משרד הבריאות מ-2009.
דוד אזולאי: מתי היה העדכון האחרון?
אסף וינינגר: העדכון הגדול האחרון היה בשנת 2009, כאשר בשנת 2010 הוספו אביזרי שמיעה שהם אביזרים שיקומיים.
יפה ציונית: נוצר מצב, שלמשל מכשיר שמקובל היום על ידי כל המטפלים, כמו עמידון, לא ממומן על ידי המדינה.
יפה ציונית: הוא מכשיר מאד יקר, אנחנו צריכים אותו גם לצורך המשך טיפול בבית, הוא לא מופיע ברשימה הזאת כי הוא מאד יקר.
יפה ציונית: המכשירים האלה נועדו, כאמור, כמו הקרוסט, למניעת עקמת וניתוחים והבת שלי עם עקמת מתקדמת, אני מקווה שלא נגיע לניתוח.
דוד אזולאי: אם תרצי, אאפשר לך אחר כך להשלים.
שלומית אבינח: כדאי שתגידי את המחירים.
שלומית אבינח: שבעים אלף שקל.
דוד אזולאי: אם תרצי אחר כך תוכלי להשלים.
יפה ציונית: ציינתי שאנחנו עומדים לפני רכישה בסך שבעים אלף שקלים שרבע אולי, אולי רבע מזה נקבל החזר.
יפה ציונית: אני רציתי גם להגיד במה זה כרוך.
יפה ציונית: זה ציוד שאני לא אוותר עליו וזה אומר שזה כרוך בהלוואות, זה אומר שההורים נאלצים לגשת לקבל תרומות, לא תמיד הם מקבלים אותן, וזה פשוט חוסר אונים, לפעמים זה חוסר אונים, אני מבקשת שיאפשרו לנו לגדל את הילדים שלנו בכבוד.
דוד אזולאי: יַפָה, תודה רבה.
גילה טרטיוק: אני אמא של ילדה בת 11, עם תסמונת רֶט.
גילה טרטיוק: אני לא נזקקתי למיטה שעכשיו שמעתי, אז אני מבינה שזה מאד חשוב, כי אפשר לשחק עם הגובה שלה.
גילה טרטיוק: ילדה עם תסמונת רֶט, זו ילדה שלא מדברת, לא הולכת, עם CP.
גילה טרטיוק: , גם אוסתאופורוזיס, היא גם "שבירה" מאד וכל הדברים השיקומיים שעכשיו מדברים עליהם הם באמת מלחמה, כדי לקבל, למרות שרופא אומר לך שאתה צריך סיוע ממשרד הבריאות וזה מה שהוא צריך, כשאנחנו קונים את כל הדברים האלה אנחנו לא מסתכלים על היופי וכשאני רואה מה היא צריכה אז אני "מקבלת חום", כל הדברים האלה הם לפי הצרכים.
גילה טרטיוק: כשאֲת באה מתל השומר, מאורתופד, ממרפאה בעיסוק, שחצי שנה את נוסעת לשם כל שבוע, בשביל להתאים משהו עבור הילדה שלָךְ, ואומרים לך שזה עולה ככה וככה וממשרד הבריאות את מקבלת תשובה שזה לפי צרכים, זה לא משהו שאני אוהבת או לא אוהבת, אסתטי או לא אסתטי, לפי הצרכים שהיא צריכה את זה, ממשרד הבריאות מקבלים רבע מן המחיר ההתחלתי ועוד 75% מן המחיר שמופיע במשרד הבריאות, זה באמת ככה.
גילה טרטיוק: קנינו את המנוף שאנחנו צריכים, את לא יכולה להרים כל יום 45 קילו ואת צריכה להרים את זה כך שלא יישבר, שלילדה לא יהיה שבר, אני לא אומרת על זה שאני עברתי ניתוח גב וכל הדברים האלה, מדובר על הילדה, אז בתל השומר החליטו שהיא צריכה את המנוף הזה.
גילה טרטיוק: אחרי שנתנו לך את סוג המנוף אז את יכולה לבדוק בין כל הספקים ואת מחפשת מי נותן הכי זול אבל, ששה עשר אלף וחצי זה הכי זול שמצאנו, במשרד הבריאות שבעת אלפים ומתוך שבעת אלפים נותנים לך 75%.
דוד אזולאי: יש פער גדול בין עלות הרכישה בפועל לבין המחיר שקבע משרד הבריאות.
אורי מקלב: רבע מתוך ה-75%.
דוד אזולאי: כן, כשאת הרבע בעצם הם מקבלים לא מן הסכום של הספק, אלא ממה שקבע משרד הבריאות.
גילה טרטיוק: ההבדל בין הסכום שנוקב הספק, לבין הסכום שרשום במשרד הבריאות, הוא פי שתים ושלש, או שהספקים לא נתנו מספיק מידע.
אורי מקלב: או שזה לא מעודכן.
דוד אזולאי: ברור שיש פה משהו לא ברור, פער של מעל 50% מעיד על משהו לקוי במערכות.
טל בקשי: זו אחת הטענות, שגם יפה ציונית אמרה, אין קשר בין המחירים שבמשרד הבריאות לבין - - -
דוד אזולאי: הבנתי וסגן השר שומע את הדברים האלה.
מרק אייזנברג: שלום, אני אבא לילדה בת שלש וחצי עם CP גפיים ועוורון.
מרק אייזנברג: כלומר, היא מתנהגת כמו תינוקת בת שלושה חודשים.
מרק אייזנברג: אחת הבעיות שרציתי לציין היא, שמבחינת מדינת ישראל מתייחסים לילד כאל נכה רק מגיל שלש כלומר, רק מגיל שלש אני יכול לגשת לוועדות ולהשיג את הציוד.
מרק אייזנברג: אם היתה לי אפשרות לעשות את זה לפני כן אז היו יכולות להימנע הרבה בעיות שנוצרות עקב חוסר שימוש בציוד השיקומי, כמו פריקה של עצמות או עקמות למיניהן.
מרק אייזנברג: הבעיות מתחילות בגיל צעיר ולא מגיל שלש בלבד.
מרק אייזנברג: בנוסף למימון, כמו שאמרו פה כולם, אנחנו אישית עומדים לפני הוצאת סכום שהוא קרוב למאה אלף שקל בשלושה החודשים הקרובים ואין לי מושג מאיפה אני משיג את הסכום הזה.
מרק אייזנברג: הוועדות השונות תלויות בוועדות אחרות כלומר, אם לא קניתי עדיין טיולון אני לא יכול לגשת לוועדה לגודל רכב ואם פספסתי ולקח לי יותר מדי זמן להשיג את הכסף לטיולון אז אני צריך לקבוע תור מחדש ושוב לעבור את כל הבדיקות.
מרק אייזנברג: לגבי הבירוקרטיה, שעובדת בצורה לא טובה במשרד הבריאות, אתן דוגמה קטנה.
מרק אייזנברג: הילדה שלי עברה ועדת ניידות במשרד הבריאות במחוז ירושלים, שם נקבע לה מאה אחוז ניידות.
מרק אייזנברג: כדי להגיש בקשה למימון טיולון, הייתי צריך להביא אישור מרופא משפחה שהיא לא הולכת.
מרק אייזנברג: זה לא נשמע לי הגיוני.
מרק אייזנברג: הייתי צריך להחתים אחות בקופת חולים, אחות שמעולם לא ראתה את הילדה.
מרק אייזנברג: לגבי יחס אישי לאנשים, אגיד לך במה זה מתבטא, בהרבה מן הפניות בהן שאלתי מדוע לא מגיע לי משהו, התשובה שקיבלתי: "זה מה שכתוב לי בטבלה".
מרק אייזנברג: הגישה הזאת צריכה להשתנות, לא עובדים פה מול אנשים רגילים אלא מול אנשים שגם ככה מתעסקים ביום יום עם הרבה כאב.
דוד אזולאי: ברשותכם, אחזור לדברי הגברת שדיברה על המנוף, האם המנוף מופיע ברשימה של האביזרים שבמשרד הבריאות?
גלית טרטיוק: זה מופיע.
דוד אזולאי: מה קורה כשיש אביזר מסוים, שלא מופיע ברשימה של משרד הבריאות ובכל זאת משרד הבריאות כן משתתף, מה אתם עושים במקרים האלה?
רונית שלו: קונים לבד.
דוד אזולאי: אתם קונים?
דוד אזולאי: האם אתם צריכים להביא הצעות מחיר?
רונית שלו: לא, כל אחד קונה.
דוד אזולאי: אם הוא לא מופיע ברשימה את לא מקבלת שום השתתפות?
יוסף לבין: על כזה דבר, אחרי מלחמה עם קופת החולים, לפעמים אפשר לקבל משהו כמו אלף או אלפיים שקל, מתוך שבעת אלפים.
יוסף לבין: קופת החולים בביטוחים המשלימים.
גילה טרטיוק: ב"לאומית", אני לא קיבלתי אפילו שקל.
קריאה: קודם את צריכה לשלם, אחר כך את מקבלת.
מרק אייזנברג: את מרבית הציוד השיקומי שהילדים האלה זקוקים לו צריך לקנות מחדש כל כמה זמן.
מרק אייזנברג: לחלק בכל שנה ולחלק בכל שלש שנים כלומר, זה לא שאני יכול להיות בשקט כי לקחתי הלוואה של מאה אלף שקל, החזרתי ושכחתי כי אני יודע שבעוד שנתיים או שלש שנים אני צריך עוד פעם לעבור את כל זה.
דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב, יושב ראש הוועדה לשעבר, התחיל את הדיונים בנושא ולכן אני רוצה לאפשר לו לדבר לפני סגן השר.
אורי מקלב: ברשותך, קודם כל תודה לך אדוני יושב הראש שאתה ממשיך בעקביות ומתוך הזדהות מאד חזקה את כל נושא הנכים ואביזרי נכים עם כל הנילווה למה שקשור עם משרד הבריאות.
אורי מקלב: באתי להגיד תודה רבה לשר על ההשתתפות שלך ולהביע הערכה להשתתפות כי זה לא מעשה שהוא מובן מאליו והוא לא קורה כל יום, ששר מגיע לוועדה לפניות ציבור כדי לשמוע את הציבור.
אורי מקלב: צריך לשם כך גם אומץ וגם נכונות, ואדם שיש לו גם אומץ וגם נכונות בא להקשיב ולשמוע את ההורים עצמם, ואדוני השר, ההורים באים לכאן כמה וכמה פעמים, ההורים האלה הם הורים שבאים גם אל דיונים אחרים.
אורי מקלב: קודם כל יש להעריך אותם, כל דיון כזה מלווה ברגשות, בקשיים, הם מטפלים בילד.
בתיה צוקרמן: רק לעבור את הבידוק, עיכבו אותי עשרים דקות בגלל הדבר הזה.
אורי מקלב: הם באים והם הגיעו כי הם רואים תקווה, דברים השתנו והתקדמו זה מה שנותן את האות לבוא שוב ושוב, להציג את הדברים ולהיחשף.
אורי מקלב: יש לדעת, אדוני השר, שיש שינוי היום, שינוי מאד מהותי בכל הנושא של הטיפול של ההורים בילדים הנכים והמוגבלים.
אורי מקלב: ההורים האלה, שהם נמצאים פה –ואחרים שלא נמצאים פה, הדרך הקלה יותר שהציעו להם היא לשלוח את הילד למוסד והם לא עושים את זה.
אורי מקלב: הם הפסיקו את החיים הרגילים ויש להם חיים אחרים כי הם אמרו: נקריב את עצמנו לטובת הילד וזו באמת הקרבה אישית שההשלכות שלה הן רבות, גם על הפן האישי, גם על הפן הכלכלי, הפן הבריאותי ובעוד ועוד דברים.
אורי מקלב: אין כמעט דבר שהם לא מתמודדים אתו ולא נפגעו בו בגלל ההחלטה הערכית שלהם לטפל.
אורי מקלב: אם ההורים האלה היו שולחים את הילדים האלה למוסד – ולכל אחד מהם יש זכאות למוסד – העלות למדינה היתה מינימום קרוב לעשרים אלף שקל לחודש, שזה מה שהיה עולה למדינה להחזיק את הילד במוסד ואילו ההורים האלה עושים את זה לבד.
אורי מקלב: אנחנו יודעים, אדוני השר, שהכל שאלה של עלות.
אורי מקלב: כל מה בסופו של דבר, המשל והנמשל הוא כסף אבל, הנושא שאנחנו היום מתמקדים בו, אביזרים לילדים נכים, הוא שונה מדברים אחרים שאנחנו רואים כמו למשל, הבטוח הלאומי "אוהב" להגיד: "אנחנו נותנים גימלה כזאת ואנחנו לא יודעים לאן זה מגיע", או כשיש נושא של תרופות אומרים "אולי תרופה, רק מתחיל אחר כך מפסיק" ו"נותנים לו והעלות גדולה ולא בטוח שזה מצליח" ויש כאלה שאומרים ש"זה לא מוצלח" ו"הדעות חלוקות" אבל, אביזרים, כפי שנאמר כאן, זה לא משהו שאדם ראה בחלון ראווה וחשב שאולי זה מתאים לו ויכול לשפר את המראה אלא שהאביזרים האלה הם נטו צריכה.
אורי מקלב: אין בזה שום מחלוקת, זה המינימום, הדברים האלה מכל היבט הם מאה אחוז, נטו צריכה של חיים לגבי הילדים האלה.
אורי מקלב: לכן אנחנו ממילא, נדרשים, ועלינו להבין, אין אמא ואין אבא שאומרים: זה ישפר את המצב, זה ימנע ממנו ניתוח, זה יקל עליו אבל אני לא אעשה את זה.
אורי מקלב: יחד עם זאת הם לא יכולים לעמוד בעלות.
אורי מקלב: ההורים האלה, גם לא יעמדו וכפי שבאים אליהם ואומרים להם שצריך חצי שנה כדי להתאים את זה ובסופו של דבר, זה משהו שימנע תאונה וסבל, שיהיה יותר יעיל אבל אי אפשר לרכוש אותו ולכן, אין לי ספק שהדברים ששמעת במו אוזניך והיכולות שלך והנחישות שלך יהוו תקווה להורים שהדברים האלה ישתנו.
אורי מקלב: על זה באנו לברך ולחזק את ידך.
דוד אזולאי: רבותי, השר היה אמור להיות אתנו עד לשעה אחת עשרה והוא הסכים להאריך ולהישאר אתנו יותר, לכן, אני רוצה לאפשר לו קודם כל לדבר, יכול להיות שנוכל לחסוך משאר הדוברים מלחזור על הדברים.
יעקב ליצמן: אדוני יושב הראש, קודם כל תודה על ההזמנה.
יעקב ליצמן: משרד הבריאות - מה אני אגיד לכם, ישנן המון בעיות.
יעקב ליצמן: נכנסתי ולא ידעתי איפה להתחיל.
יעקב ליצמן: אז כל פעם טיפלתי במה שראיתי כבוער 'על המקום' ואני רוצה להזכיר לכם שעברנו שביתת רופאים, שביתת אחיות, ואני לא לדבר על מה שטיפלתי במשרד.
יעקב ליצמן: עשינו דברים אבל זה לא מסע בחירות כאן.
יעקב ליצמן: אהיה רציני אתכם ואומר: לא הגעתי לנקודה של הנכים.
יעקב ליצמן: לאחרונה קרה מקרה ואני חייב לספר לכם.
יעקב ליצמן: יש לי לשכה בתל אביב, הלשכה בתל אביב אני משתמש בה פעם בשבוע מכסימום אבל יש לי לשכה בתל אביב.
יעקב ליצמן: בתוך הבנין הזה יש את משרדי הרופאה המחוזית של תל אביב, יש מחלקה למזון, ויש את המחלקה לנכים.
יעקב ליצמן: ניידות ואביזרים.
יעקב ליצמן: לאחרונה הסתכלתי במקרה מן החלון שלי בקומה השלישית וראיתי, אדוני יושב הראש, אתה לא תאמין, שאנשים באים לביקורת וברחוב בודקים אותם, לא ראיתי מימיי דבר כזה.
יעקב ליצמן: אני אחר כך בשבוע שאחר כך, זה היה ביום חמישי מסוים, קראתי לנציגי משרד האוצר ואמרתי: רבותי, זה לא יהיה, רציתי לתת את הלשכה שלי והיא לא מספיקה אבל לא משנה.
יעקב ליצמן: הגעתי להסכמה עם האוצר שאנחנו פותחים עוד שתי מחלקות, בבנין הזה.
יעקב ליצמן: כדי לשפר את השירות.
יעקב ליצמן: הנכים יעברו לבנין לתל אביב, המזון יעבור לבנין אחר בתל אביב, לא יודע איך יעשו את זה אבל יש למינהל הממשלתי מקום והם מטפלים בזה.
יעקב ליצמן: הרופאה המחוזית תשב בבנין הזה.
יעקב ליצמן: אני אפילו רוצה לתת את הלשכה ואני מודיע לכולם, רבותי, אפשר לקחת את הלשכה שלי בהתאם לזמנים המעטים שאני מגיע אליה אבל, המטרה היתה לשפר את השירות לנכים.
יעקב ליצמן: כשראיתי את זה שם זה התחיל.
יעקב ליצמן: גם מזון צריך שיפור רדיקאלי אבל זה מה שעשיתי.
יעקב ליצמן: לפני שאמשיך לדבר על דברים אחרים אני רוצה להגיד לכם לְמה אני מתנגד.
יעקב ליצמן: אני מתנגד ואני אומר לכם את זה, שציינתם את זה, אני מתנגד בתוקף רב ששב"ן ישלם עבור ציוד לנכים.
יעקב ליצמן: לא בגלל שאני מתנגד ששב"ן ישלם - אדרבה אבל, האם מי שאין לו שב"ן לא יכול לקבל?
יעקב ליצמן: איפה זה?
יעקב ליצמן: אסור שיהיה מצב כזה ולכן זה לא שייך בכלל לשב"ן.
יעקב ליצמן: לא ידעתי אפילו ששב"ן מטפל בזה ולדעתי אסור לו לטפל בזה.
יעקב ליצמן: לא בגלל שאסור לו ככלל אלא בגלל שהדבר הזה הוא ממשלתי ולא קשור לשב"ן נגיע לתקציב ואדבר על כל הדברים האלה.
יעקב ליצמן: החלטתי שתי החלטות.
יעקב ליצמן: האחת –והזמנתי כבר ישיבה לשבוע הבא, כדי לעשות סדר בכל הדברים.
יעקב ליצמן: אני אעשה סדר, בעזרת השם, מקווה שהשם יעזור לי, השתדלות אני אעשה, הצלחה היא 'מלמעלה'.
יעקב ליצמן: אני לא שולט על הצלחות אבל השתדלות אני צריך לעשות ואעשה בעזרת השם.
יעקב ליצמן: לכן דבר ראשון שהחלטתי כרגע תוך כדי הישיבה הוא שאני פותח מחלקה מיוחדת עבור ילדים נכים.
יעקב ליצמן: להפריד את זה מן הבוגרים.
יעקב ליצמן: נעשה שתי מחלקות.
יעקב ליצמן: לא יודע מה המנגנון ואני יודע שאצטרך להוסיף כח אדם אבל אני אעשה את זה.
יעקב ליצמן: נפריד את זה ונקל על זה.
יעקב ליצמן: לא יהיה מצב שמישהו יחכה שבועות לתור.
יעקב ליצמן: לא יכול להיות דבר כזה.
יעקב ליצמן: ואבדוק גם למה צריך לקחת לרופא מסוים כשאותו הדבר יכול להתקבל בירושלים.
יעקב ליצמן: אני רוצה לדעת תוך כמה זמן הוא מקבל מאז שהוא מבקש.
יעקב ליצמן: צריך לעשות סדר בדברים ואנחנו נעשה זאת.
דוד אזולאי: אני רק רוצה לבקש, אדוני סגן השר, בנושא הזה, אנחנו רוצים לעזור לך, אני מבקש מן ההורים ומנציגי הארגונים שיושבים פה: תעבירו לנו את הדברים בצורה מרוכזת, הרי אין חכם כבעל נסיון, הרב יכול לשבת עם אנשי מקצוע אבל מי שחש את זה ביומיום זה אתם.
דוד אזולאי: תעבירו לנו כל הנתונים שיש בידיכם ואנחנו נשלח את זה בצורה מסודרת ללשכת סגן השר.
יעקב ליצמן: אנחנו במשרד הבריאות בנושא מכשירי שמיעה עשינו מהפיכה.
יעקב ליצמן: השקענו המון כסף ושידרגנו את הדברים, אולי זה נהיה כבר ביזנס ואנחנו בודקים את זה אבל ראינו שצריכים את זה ובהחלט יש מענה.
יעקב ליצמן: צריך לבדוק את העלויות האמיתיות.
יעקב ליצמן: אני יודע שאני אצטרך תוספת תקציב אני מניח שעם חלק אני אסתדר אבל, אדוני יושב הראש, אני מבקש ממך ומאורי, אני אצטרך עזרה כי זה הרבה כסף ולא כסף קטן.
יעקב ליצמן: צריך לבדוק גם את המחירים, נשב ונבדוק גם את זה, גם את השאלה האם יש פיקוח, - - -
דוד אזולאי: כשיש השתתפות המחירים קופצים.
יעקב ליצמן: אני מכיר את זה, כפי שאמרתי לך, בגלל זה אני בודק.
יעקב ליצמן: יש פתרון של פיקוח אבל אף אחד לא רוצה לעשות פיקוח על הדברים האלה.
יעקב ליצמן: נבדוק את זה ונראה מה לעשות.
יעקב ליצמן: בורר שנצטרך להיכנס לענין ואני מודה שלא נכנסתי לענין הזה בגלל שלצערי היו דברים אולי לא פחות גדולים אבל כל אחד עם הבעיה שלו ולא מעניין אותו השאר ובצדק לא מעניין ואני מבין אותם גם, מבין אותם כהורים וזו מעמסה.
יעקב ליצמן: אף אחד לא לוחץ כאן, בהחלט צריך לעזור לכם.
יעקב ליצמן: אני מבטיח לכם, רבותי, השתדלות, מה שאני יכול.
יעקב ליצמן: אם יש בכוחי בעזרת השם, יש בכוחי, אני לא בורח, אני אעשה, אני אשתדל.
יעקב ליצמן: אני לא רוצה לבנות ציפיות, אל תחשבו שאתם הולכים לקבל את הכל, צריך להיות ריאלי.
יעקב ליצמן: ואני אשקר לכם אם אגיד שכל אחד שיבקש מחר בבוקר נכתוב עבורו צ'ק כי לא אבל, נעשה סדר בדברים, נקל את הבירוקרטיה, נפשט את התהליכים, נרכז אותם ביחד, לא אתן לחכות לתורים, אני אשתדל הכל בענין זה הדברים שאנחנו נעשה בהם סדר.
יעקב ליצמן: לגבי תקציב אני בהחלט אפגש עם האוצר בימים הקרובים ואתחיל לראות איך - - -
שלומית אבינח: הם הוזמנו לישיבה.
יעקב ליצמן: הם יושבים עם נכויות.
יעקב ליצמן: אני מסתדר עם האוצר.
יעקב ליצמן: ואני אצטרך עזרה ואני אומר לך, אני מניח שאנחנו מדברים על כסף הגדול, נשמע בשבוע הבא על מה אנחנו מדברים, אין סיבה שאנחנו לא נצליח לעזור לכם ולכן, אני מקווה שהדברים שאמרתי לכם עכשיו יקלו בהרבה את הבירוקרטיה ואת הסבל, גם בתקציב.
יעקב ליצמן: מקווה.
יעקב ליצמן: אמרתי לכם בתחילת דבריי, פירסמתי את מספר הטלפון של חיים העוזר שלי, מי שרוצה פגישה אתי בנושא שלו כי יש לו בעיות מיוחדות יקבל, אין לי בעיה עם זה.
יעקב ליצמן: אני אשתדל לעזור גם באופן פרטני לכל אחד עם מה שניתן.
יעקב ליצמן: זה מה שיש לי.
דוד אזולאי: אדוני סגן השר אני קודם כל מודה לך על כך, היו פה היום כמה בשורות חשובות אבל, אדוני דיבר על השתדלות ואני לא מקל ראש בנושא ההשתדלות אבל אין חכם כבעל נסיון בענין הזה, באתי לוועדה הזו כשאני מכיר נהלים אחרים של ועדות אחרות ופה אני לא מכיר כי לא הייתי חבר בוועדה הזו וכשבאתי לכאן באתי מתוך נקודה של השתדלות ואני שמח להודיע לך שבמסגרת אותה השתדלות היו הישגים שלא הייתי חולם עליהם בוועדות אחרות.
דוד אזולאי: בהבזק אדגים את זה, אחד הנושאים היה הילדים האוטיסטים, לגבי מענק מיוחד לילדים אוטיסטים ולשמחתי הרבה קיבלנו סיוע גדול, הילדים קיבלו תוספת תקציב בנושא של ניידות וכל הדברים האלה הם דברים שלא חשבנו אבל התחלנו מהלך, התקדמנו אתו ולכן אני מאמין בהכירי את היכולות שלך ואת הקשרים שלך ואת הידע הרב שיש לך - אין לי שום ספק שההשתדלות בעזרת השם תשא פרי, כי יושבים פה לפנינו אנשים – ואני מכיר את זה גם מן הזוית האישית ואין לי ספק שהתוצאה תהיה.
דוד אזולאי: שני דברים שהייתי מאד מבקש ממך, אדוני סגן השר: נושא שעדיין לא עלה אבל יעלה, עניין "הטופסולוגיה" של ההורים, זו "טופסולוגיה" ישנה ומיושנת, עם המון פרטים, צריך לבדוק איך לפשט את אותם פרטים ואותם טפסים.
יעקב ליצמן: רופא ואחות לא צריכים לתת אישור.
רונית שלו: לא רק שהיא באה לראות אם הילד נכה ארבע גפיים, היא באה אלי הביתה לעשות בדיקות.
דוד אזולאי: הדבר השני אדוני סגן השר, הוא לשקול את האפשרות לשתף את ארגוני הנכים בדיונים כי חשוב שתשמעו אותם.
יעקב ליצמן: רבותי, אני אומר לכם עכשיו כרגע, רבותי נציגי הארגונים, אעשה אתכם בפגישה בימים הקרובים ונשב.
אבנר עורקבי: לזכותו של הרב ליצמן ייאמר, מיד כשנכנס לתפקיד שלו כבר נפגשנו אתו.
דוד אזולאי: אבנר, אני מציע שבענין הזה תמצאו את הדרך להגיע אל סגן השר, להביא את הדברים בצורה מסודרת ולהגיש נייר עמדה על מנת שהוא יוכל להגישו בפני המשרד.
דוד אזולאי: אני מבקש מנציגי הבטוח הלאומי להתייחס לנושא הזה.
איילת כהן-קלאוזנר: מה שאנחנו נתבקשנו, זה להעביר נתונים לגבי ילדים שתלויים לחלוטין.
איילת כהן-קלאוזנר: אנחנו נשמח להעביר למשרד הבריאות כל נתון על הילדים האלה, אם זה יכול לעזור ולקדם ולקצר תהליכים.
יעקב ליצמן: זה לא מספיק.
יעקב ליצמן: אני מסכים אתך ותודה.
יעקב ליצמן: אנחנו צריכים לראות איך לאחד את ההליך, שלא תהיה ריצה בין הביטוח הלאומי למשרד הבריאות, שתהיה כתובת אחת וזה מעבר לענין הנתונים.
יעקב ליצמן: אני לא רוצה שמישהו יבוא גם אלינו וגם אליכם, בואו נגמור את הריצה בין המשרדים שהיא תיפסק.
יעקב ליצמן: אשמח שניפגש עם הבטוח הלאומי.
איילת כהן-קלאוזנר: לגבי האחות שמגיעה הביתה, אני מניחה שזה אותו מבחן שאנחנו ממילא עושים לאותם ילדים תלויים לחלוטין.
יעקב ליצמן: אם למישהו יש לו תעודה מהלידה, שניתנה "על המקום", שהילד נולד עם מגבלה כזו או אחרת, הוא לא צריך ללכת לעוד אחות כדי לאשר את זה.
יעקב ליצמן: זה אבסורד, איפה אנחנו חיים?
יעקב ליצמן: הרי רואים את זה בעין.
יעקב ליצמן: אם הרופא בתעודת שחרור כתב כך, אז כל רופא אחר כך יכתוב כך.
יעקב ליצמן: צריך להבין שאת הריצה הזאת צריכים להפסיק ואנחנו נפסיק אותה.
יעקב ליצמן: נציגת הביטוח הלאומי, אני לא מאשים אותָּךְ, אני לא פחות אשם.
יעקב ליצמן: אני אומר, אנחנו ביחד נעשה את הסדר הזה, כדי להפסיק את הריצה הזאת.
דוד אזולאי: אדוני סגן השר, אני מסב את תשומת לבך, להערתו של מבקר המדינה בנושא הזה, הוא כותב: "...
דוד אזולאי: נוסף לבדיקה של משרד הבריאות, נעשית בדיקה דומה על ידי הבטוח הלאומי..." שזו כפילות.
דוד אזולאי: המבקר מבקש ואומר: "...
דוד אזולאי: על המשרד לבחון את האפשרות להעביר ביצוע מבחני ההכנסה לגופים הממונים על גביית המסים ובהם המוסד לבטוח לאומי.
דוד אזולאי: גופים אלו עושים מבחני הכנסה למטרותיהם.
דוד אזולאי: יש להם מידע אמין על מצבו הכלכלי של המבקש...".
דוד אזולאי: כלומר, כבר - - -
אילנה שריג היוז: לא סתם 25% מהילדים האלה חיים בבתים שבהם שני ההורים לא עובדים, בעיניי זה נתון שהמדינה לא יכולה להשלים אתו.
אילנה שריג היוז: הרי, אי אפשר לעבוד ולתפקד כשכל היום אתה - - -
יעקב ליצמן: גבירתי, אני מסכים אתך אבל זה לא שייך אליי.
אילנה שריג היוז: אבל הכל שייך.
דוד אזולאי: תודה, אני מודה, לכם, אדוני סגן השר, אני רוצה קודם כל להודות לך, אני ממשיך את הדיון, אני אשמע את המשכו, לפחות מבחינתנו אנחנו לא רוצים להגביל את השר.
יעקב ליצמן: הנציגים נשארים.
אסנת אטלי ברילינד: אני אמא לילדה שקוראים לה אֵליה, בת שמונה וחצי, חולה בניוון שרירים.
אסנת אטלי ברילינד: כבר נאמרו המון דברים ולא אלאה אתכם בפרטים ובקשיים הקשורים לגידול של ילדה עם נכות קשה, יש פה שתי נקודות שמאד חשוב יהיה להדגיש אותן: נוצר מצב שבו המדינה מפלה בין ילדים הולכים ולבין ילדים לא הולכים כלומר, ילדים שהם לא הולכים לא מקבלים ציוד אורתופדי בסיסי שהוא קורסט, עמידון וסדים.
אסנת אטלי ברילינד: משפחות שהן בעלות חוסן כלכלי מממנות את זה בעצמן ומשפחות שאין להן, למותר לציין שילד חולה יוצר פגיעות במשפחה, אחד ההורים מיד לא עובד, חסרה משכורת אחת וכד'.
אסנת אטלי ברילינד: לא ייתכן מצב ואי אפשר לחיות בשלום עם מצב שבו המדינה מפלה בין ילדים הולכים לבין ילדים לא הולכים.
אסנת אטלי ברילינד: יכול להיות, שהחוק הראשוני לא נעשה בזדון, כלומר, זה כנראה היה מתוך רצון לקדם ילדים שהולכים או שיש להם פוטנציאל הליכה כדי שהם יממשו את הפוטנציאל הזה.
אסנת אטלי ברילינד: אבל היום זה לא המצב, היום הקריטריון והגישה לא צריכים להיות לפי השאלה אם ילד הולך או לא הולך כי הגישה צריכה להיות של רפואה מונעת, כלומר רפואה שאומרת:
אסנת אטלי ברילינד: אני אתן את הבסיס ואני מדברת כרגע על הבסיס, על קורסט, על סדים ועל עמידון, אני אתן את הבסיס הזה כדי שהילד לא ידרדר, מפני שאם הילד ידרדר, ואני רוצה שתבינו, ילד עם ניוון שרירים שאין לו כח להחזיק את הגוף שלו, וכמובן שהבנתם בעצמכם שקורסט הוא תענוג מאד מפוקפק, זה לא איזשהו תענוג גדול לילד, זה מאד קשה לו באקלים של הקיץ, זה מאד מאד קשה, כן?
אסנת אטלי ברילינד: לילד שההורים שלו אין להם איך לממן קורסט נוצרים מספר דברים, ראשית, נוצרת עקמת שפוגעת במערכת הישיבה, נוצר ניוון של מערכות פנימיות, נוצרת פגיעה במערכת הנשימה, ילד שלא עומד נוצר לו אוסטאופורוזיס עם שברים וכד'.
אסנת אטלי ברילינד: הקורסט הזה למשל, נעשה בצרפת, תיכף אתייחס לקורסט שנעשה פה בארץ, נדמה לי שקוראים לו גרשוואה והוא על שם בית חולים שיקומי "גארש" בצרפת, הם המציאו את הקורסט הזה, זה קורסט כבד, זה קורסט לא מתאים, הוא מסורבל עם ברגים וגם בית החולים גארש הבינו שצריך קורסט כזה.
אסנת אטלי ברילינד: זה הקורסט מבית חולים גארש, שגם הם כבר לא נותנים את הגרשוואה, הוא קורסט הרבה יותר קל והוא קורסט הרבה יותר זול.
אסנת אטלי ברילינד: אני לא מדברת על אסטטיקה, הוא יותר מתאים לאקלים של הארץ.
דוד אזולאי: מותר לילדים האלה גם לקבל דברים אסתטיים.
אסנת אטלי ברילינד: לגבי התקציבים, בסופו של דבר זה נופל על תקציב אבל, אם ילד לא מקבל את ה- 6,000 שקל האלה –שהיום ילד לא הולך לא מקבל ואין לו שום מימון לקורסט או לעמידון או לסדים, ילד כזה בסופו של דבר, זה לא שהמדינה לא תשלם בגינו, זו טעות לחשוב שהמדינה לא תשלם, כי אם המדינה לא תשלם על קורסט של 6,000 שקל אז היא תשלם על יום אישפוז 6,000 שקל, היא תשלם 10,000 דולר על ניתוח, היא תשלם על שיקום, היא תשלם על רופאים, היא תשלם והיא משלמת, זאת אומרת, כיום המדינה משלמת על כל ההשלכות הרפואיות של היעדר רפואה מונעת כלומר, שלושת הדברים האלה שהם באמת בסיסיים.
אסנת אטלי ברילינד: אם היו הדברים האלה הבסיסיים, לא היה צריך להגיע למספר הניתוחים שבארץ, בארץ מגיעים לניתוחי גב וזה מאד חמור כי ילד בן עשר שמגיע לניתוח גב נעצרת הגדילה שלו, צריך פלטינות בעמוד השידרה וכד', כלומר, יש לזה השלכות איומות.