GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ויויאן אזרן: זה נעשה עם המפקח.
דוד אזולאי: קיימתם דיון כזה?
ויויאן אזרן: כן, כן.
דוד אזולאי: ומה הייתה ההחלטה שם?
ויויאן אזרן: ההחלטה הייתה שעדיין יש מסגרת שהיא מסגרת במרכז כוכב, שהיא קרובה, מג'ת ינוח, שהיא לא פחות טובה מגנאור, עם כל הכבוד.
ויויאן אזרן: ואנחנו מבקשים מהמשפחה ומכולם וגם היה פה דין ודברים של רכזת האגף עם האח, ושיחות, ללכת לבדוק את המסגרת וללכת לראות.
דוד אזולאי: הילד היה שם תקופת ניסיון.
ויויאן אזרן: לא, לא היה.
דוד אזולאי: הבחור היה שם.
ויויאן אזרן: לא היה.
ויויאן אזרן: לא היה, סליחה.
קריאה: ההורים היו?
ויויאן אזרן: לא, לא היו.
דוד אזולאי: אח שלך היה?
חוסין סעד: יש לי בן דוד שם שנמצא שם, אנחנו מכירים את המקום, אני מכיר את המקום טוב, מכיר את מנהל כוכב, בשם גבי, וההורים שלי ---
ויויאן אזרן: והוא היה מוכן לבוא אליכם הביתה, להציג לכם.
ויויאן אזרן: ההורים לא הסכימו.
חוסין סעד: אני לא רוצה שאח שלי יעבור ---
דוד אזולאי: משפחת חמזי, אני רוצה לשאול אתכם, כמה זמן ---
ויויאן אזרן: זה חלק מהדיון ---
דוד אזולאי: שנייה, כמה זמן בן דודך נמצא פה?
חוסין סעד: 13 שנים.
דוד אזולאי: שהוא נמצא פה?
חוסין סעד: כן.
גברת סעד: אני רוצה להגיד משהו, הבן שלי היה עם נהג, היה בגן אחר.
גברת סעד: כל פעם הוא חוזר אלי עם מכות, עם משהו.
גברת סעד: היה נהג לא טוב.
גברת סעד: כל הזמן אני פונה לעובדת סוציאלית בכפר שלנו.
גברת סעד: הבן שלי אומר תלכי, תדברי עם הנהג.
גברת סעד: אני איבדתי אח שלי בביטחון, איבדתי שלושה ילדים ועוד הבן שלי, הם לא נותנים לעזור לו, לא נותנים לעזור לי.
גברת סעד: אני כואב לי הלב, אבל המקום הזה פה טוב והנהג טוב והם רוצים מה שהם רוצים.
גברת סעד: לא מרגישים להם בן נכה, הוא צריך עזרה.
גברת סעד: כל הזמן הם מדברים מה שהם רוצים, לא מה שאני רוצה.
גברת סעד: אני אמא.
גברת סעד: איבדתי שלושה ילדים.
גברת סעד: איבדתי את אח שלי, הבעל שלי נכה.
גברת סעד: כל הזמן לא מרגישים.
גברת סעד: לא מרגישים.
גברת סעד: אני רוצה להשאיר את הבן שלי פה, אני לא רוצה כל יום לספר לאיזה מקום, מה הסיפור שלי, מה היה לי בחיים שלי.
גברת סעד: אני לא רוצה לספר כל יום.
דוד אזולאי: תודה רבה, תודה.
דוד אזולאי: ויויאן, תראי, אני מבקש, הנושא הזה, אני מבין את הרגישות שלך לא לקיים דיון פומבי.
דוד אזולאי: הנושא הזה כבר עלה אצלנו בוועדה וזה נמצא ב פרוטוקול ואני איך אומרים, לא הולך לחדש חידושים כאן.
ויויאן אזרן: אני לא חושבת כבודו שזה הפורום להתחיל גם להביע וגם לתאר.
דוד אזולאי: אין לי בעיה, את יודעת מה, שזה לא הפורום, בואי תתני לי פתרון ---
ויויאן אזרן: אני נתתי פתרון.
דוד אזולאי: לא, לא, סליחה, הפתרון, סליחה, אני מבקש לא לעזור לי.
דוד אזולאי: תראי, הפתרון שאת אומרת הוא פתרון שבעצם ילכו למעון במעלות ושם יהיו, נכון, זה הפתרון?
ויויאן אזרן: שלפחות יבדקו את זה.
דוד אזולאי: בסדר, אוקי.
דוד אזולאי: לבדוק את זה אני מוכן לקבל, שהם יבדקו ---
ויויאן אזרן: כן, אני רוצה שיבדקו ובסופו של דבר אדוני חבר הכנסת ----
דוד אזולאי: אבל בסופו של דבר תדעי שגם לשם עולה לך כסף להסיע אותם.
ויויאן אזרן: אני לא אמרתי שלא, מי אומר שלא?
דוד אזולאי: לא, אני אומר, גם שם זה עולה כסף, זה לא בחינם.
ויויאן אזרן: אבל מי אמר שלא?
חוסין סעד: אני לא מקבל את זה.
חוסין סעד: אח שלי יישאר כאן, אם לא – נשאיר אותו בבית.
חוסין סעד: אני לא מוכן.
ויויאן אזרן: בסדר, מאה אחוז.
דוד אזולאי: טוב, אני מציע ככה ---
חוסין סעד: לא, אני מכיר את המקום, יש לנו שם בחור מהמשפחה.
דוד אזולאי: שנייה, יש לי הצעה.
חוסין סעד: המסגרת בכוכב היא עד השעה 15:00 ואין יום שישי, לא נותנים.
חוסין סעד: אני בצבא, אני לקחתי יום חופש בשביל, כל פעם אני לוקח יום חופש, וכל פעם אותו סיפור.
חוסין סעד: זה אתה ...
חוסין סעד: אולי תיקח, אפילו לא רוצים לשמוע, לא רוצים להקשיב.
דוד אזולאי: ויויאן, יש לי בקשה אליך.
דוד אזולאי: המשרד שלך בירושלים או בצפון?
ויויאן אזרן: בירושלים.
ויויאן אזרן: אני מוכנה לבוא לצפון, אם אתה רוצה, אני מוכנה.
ויויאן אזרן: אני פשוט בשבוע הבא, אבל ---
חוסין סעד: אם אפשר, החיסכון הכלכלי שהם עושים---
דוד אזולאי: אני רוצה, אני מבקש ממך דבר אחד, ופעם שעברה ביקשתי לקיים איזה שהוא דיון יחד אתכם, יחד עם ראש המועצה.
דוד אזולאי: לצערי הרב ---
ויויאן אזרן: נכון, היה דיון.
דוד אזולאי: אני ביקשתי לשתף אותי וזה לא קרה.
דוד אזולאי: אני מבקש ממך דבר אחד, עד למפגש שלנו, בינתיים, תאפשרו למשפחה להביא את הילד לפה.
דוד אזולאי: אני מתחייב מצדי שאני אתפנה מכל עיסוק כדי לפגוש אתכם יחד עם המשפחה, יחד עם ראש המועצה.
דוד אזולאי: אז זוהי בקשתי.
דוד אזולאי: תקבעו תאריך, מצדי מחר.
ויויאן אזרן: הבעיה היא לא ראש המועצה, אדוני.
דוד אזולאי: אוקי, אז תראי ---
ויויאן אזרן: אנחנו אמרנו את הדברים, קיימנו את הדיון, קיימנו דיון מקצועי, אנחנו עדיין חוזרים ואומרים וברשותך, אם תרצה אני מוכנה להישאר עם המשפחה ואיתך אחרי הוועדה ולהסביר בדיוק מה השיקולים שהיו בפנינו, ולא לקיים פה איזה שהוא, באמת, שיג ושיח בפורום כזה.
דוד אזולאי: זה דיון שהתחיל בוועדה והיה אמור להסתיים והיה סיכום בעניין הזה ולצערי הרב לא עמדתם בסיכום.
ויויאן אזרן: הסיכום היה שיתקיים דיון במחלקה וזה מה שנעשה.
שלומית אבינוח: ודוד צריך להיות בסיכום.
ויויאן אזרן: בסדר, אז אנחנו נעשה עוד דיון אם אתם רוצים.
דוד אזולאי: לא, אבל בינתיים חלף כבר למעלה מחודש ימים והילד, הבחור יושב בבית.
חוסין סעד: לא, הוא הגיע היום.
דוד אזולאי: אה, הוא פה?
דוד אזולאי: ועד היום מה היה?
חוסין סעד: הם אמרו לי, הוא ישב שבוע שעבר שבועיים, לפני זה חודשיים, חודש הוא היה בבית.
חוסין סעד: אני שילמתי מהכיס שלי, מהמשכורת שלי.
דוד אזולאי: איך הבאתם אותו היום לפה?
חוסין סעד: עם הנהג.
דוד אזולאי: כשאתם מממנים את ההסעה הזאת.
חוסין סעד: כן, אני משלם לו ואני משלם לו כל יום, אני מהכיס שלי משלם, ההורים שלי לא יכולים לשלם.
דוד אזולאי: טוב, אתה צודק.
דוד אזולאי: אני מוכן להקדיש לנושא הזה מיד אחרי הישיבה פה, ואני אבקש שנשב ביחד, בסדר?
ויויאן אזרן: בסדר גמור.
דוד אזולאי: דבר ראשון, אני רוצה להודות.
דוד אזולאי: פותחים בכבודה של אכסניה, אז אני רוצה קודם כל להודות לכם על האירוח כאן ואני התרשמתי פה מהסיור הקצר שעשיתי פה.
דוד אזולאי: אתם עושים פה עבודת קודש וכל מילה לא תספיק בעניין הזה.
דוד אזולאי: אני רק יכול להגיד כיהודי מאמין, שבוודאי צריך כוחות מיוחדים.
דוד אזולאי: אני יכול רק לבקש שיהיו לכם באמת כוחות מיוחדים להמשיך ולטפל בילדים האלה.
דוד אזולאי: איך אומרים, יש קונה עולמו בשעה, כנראה שזה נאמר בין היתר עליכם, שאתם במסירות נפש שאתם עושים פה, וראיתי את הדברים, אז אתם עושים למען אותם אנשים דברים אדירים.
דוד אזולאי: להורים אני רוצה להגיד כל הכבוד לכם, שיכולתם לעשות לעצמכם חיים קלים ולשלוח את הילדים לאיזה שהוא מקום, ואז שלום עליך נפשי, טוב לילד, טוב לכם, לא צריכים לעמוד פה ולהתווכח על כל שקל.
דוד אזולאי: אז באמת, יישר כוח ואנחנו כוועדה אני אומר, אנחנו נמשיך ונתמוך ונחזק ונסייע לכם.
דוד אזולאי: כי צריכים להבין, זה לא שמישהו עושה לכם טובה, זה מגיע לכם.
דוד אזולאי: ודווקא משרדי הממשלה הם צריכים להיות הגורם לעודד ולחזק הורים כאלה, בכל דרך אפשרית.
דוד אזולאי: מי שלא יבין את זה בדרך הקלה יבין את זה בסוף על הדרך הקשה, וחבל, זאת לא הכוונה.
דוד אזולאי: לגבי הנושא של הנסיעות, שמענו כאן הורים שמממנים את הנסיעות.
דוד אזולאי: לקחת את זה על עצמך, אני מבקש באמת שתפסיקו עם הדבר הזה, שההורים כבר יפסיקו מצידי מחר בבוקר שיארגנו את ההסעה ואני אמרתי קודם ואני חוזר ואומר- הנושא הזה צריך גם להיבדק רטרואקטיבית, עד כמה שרק אפשר.
דוד אזולאי: אני מכיר את הנהלים במשרדי הממשלה ולכן אמרתי - אני מבקש שהנושא הזה ייבדק, לפחות מפתיחת שנת הלימודים, מתחילת ספטמבר, זה הזמן שראוי ובוא נגיד שאני לא מדבר על שנתיים לאחור כי זה באמת לא מעשי.
ויויאן אזרן: ....
ויויאן אזרן: מבחינה פרוצדוראלית ---
דוד אזולאי: אם את מדברת מספטמבר זה נשמע הרבה יותר קל.
דוד אזולאי: אם אנחנו מדברים על שנתיים לאחור --- רבותי, רבותי ---
קריאה: זה שצריך לשלם זה עוד הרבה לפני ספטמבר, זה מה שלא ברור לנו.
דוד אזולאי: רבותי, חבל על הויכוח הזה הוא ויכוח סרק.
דוד אזולאי: רבותי, תודה.
דוד אזולאי: אני רוצה להמשיך.
דוד אזולאי: אני רוצה לפנות למנהלת המוסד ולבקש ממך שמקרים כאלה, כשיש לך כאלה מקרים, הרי את יושבת פה, מרכזת את הנושא, את מכירה את הדברים האלה מקרוב.
דוד אזולאי: מה שאני מבקש ממך, לפחות תביאי את זה לידיעת ההורים, תביאי את זה לידיעה שההורים יפנו אליהם, לרווחה.
דוד אזולאי: כי פה משרד הרווחה טוען, ואמונים עלי הדברים כאן שבאמת לא ידעו.
דוד אזולאי: ועובדה שהם היום יודעים והם הולכים לטפל בנושא הזה ואני שמח על כך.
רחל שינפרבר: הרווחה בכל מקום יודעת, ההורים יודעים.
ויויאן אזרן: רחל, אם יש בעיות – תפני ישירות אלי.
דוד אזולאי: אני חושב שסך הכל במסגרת כל הפעולות הטובות שאת עושה בבית הזה, זו עוד פעולה אחת שבאה לסייע לאותם ילדים, אין פה.
דוד אזולאי: את לא עושה את זה למען ההורים, את עושה את זה למען הילדים בראש ובראשונה, כי אחרת גם ההורים באיזה שהוא שלב, ברגע שלא יהיה להם כסף לא ישלמו והילד לא יבוא לפה.
דוד אזולאי: אז בעקיפין את עושה את זה למען הילדים.
דוד אזולאי: אני פונה למשרד הרווחה ואני מבקש – עד לקבלת כל החלטה, ואני לא יודע איזה החלטות יקבלו, שיהיה ברור, לסגור את המקום הזה כפי שאתם חושבים כרגע, אני אומר לכם שזה לא ילך כל כך קל.
דוד אזולאי: כי אולי היום זה כרגע נמצא במסגרת הוועדה לפניות הציבור, ואני מודיע לכם – ברגע שהעסק הזה ייצא החוצה, הוא יגיע לעוד גורמים.
דוד אזולאי: יש מספיק חברי כנסת, יש משרדי ממשלה, בוודאי שכולם יהיו מעורבים בעניין הזה.
דוד אזולאי: ורבותי, זה לא טוב לאף אחד.
דוד אזולאי: זה לא טוב למערכת, זה לא טוב לכם.
דוד אזולאי: אין סיבה שבעולם לסגור את המקום הזה מבלי שנעשתה איזו שהיא עבודת מחקר, מבלי שהכינו שיעורי בית לקראת פעולה כזאת, ואני חושב שהחלק המרכזי של אותו מחקר, של אותה בדיקה – תהיה ההורים יחד עם הנהלת המקום, ואני אומר אני, לו זה תלוי בי, הייתי אומר רבותי, כל החלטה צריכה להיות מוקפאת עד לבניית המבנה החדש.
דוד אזולאי: ברגע שיקום המבנה החדש – הכל פתוח.
דוד אזולאי: עד אז, בואו נתנהל, המוסד הזה, אלא אם תבואו אלי עם רשימה ותגידו שחלק גדול מההורים כאן אינם שבעי רצון ממה שקורה בבית הזה.
דוד אזולאי: אז באמת הכל נראה אחרת ואז אני עם אותם הורים שצריך באמת לסגור את המקום.
דוד אזולאי: אבל כל עוד וזה לא קורה, אנחנו שומעים בדיוק הפוך על שביעות הרצון של ההורים מהמערכת כאן, צריך לעודד, לחזק את המקום הזה ולתת לו אפשרות, לא לייבש אותו.
דוד אזולאי: לא לייבש אותו, רבותי, זה פשוט עוול.
דוד אזולאי: וכל אחד שיסתכל על עצמו בראי ויגיד – למה לעשות את זה לילדים האלה.
דוד אזולאי: אתם לא פוגעים בהורים, אתם פוגעים בילדים.
ויויאן אזרן: אנחנו מבקשים שמהוועדה הזאת תצא גם הנחיה שצריך להתקיים דיון פתוח סביב הנושא באמת – פני המקום הזה לאן, עם נציגות של אקי"ם חיפה, עם נציגות של משרד הרווחה.
ויויאן אזרן: אנחנו מבקשים, כי עד היום כל פעם שהדברים נאמרו ---
דוד אזולאי: ויויאן, מי מנע ממך את זה עד היום?
ויויאן אזרן: לא הייתה היענות, אנחנו כל פעם באנו ---
דוד אזולאי: לא מגיעים.
ויויאן אזרן: אז אנחנו אומרים, אתה יודע מה?
ויויאן אזרן: אנחנו אומרים.
דוד אזולאי: אין בעיה, אני חושב שבנושא הזה ---
ויויאן אזרן: לא, אנחנו רוצים שיתקיים דיון מסודר, אנחנו הזמנו גם את ---
דוד אזולאי: דיון זה לא פסול לקיים דיונים על הרעיון.
דוד אזולאי: אין פה שיתוף ההורים, שיתוף ההנהלה, שיתוף כל הגורמים הנוגעים בדבר.
דוד אזולאי: אני חושב שזו דרישה לגיטימית ואני תומך בה וטוב שהיא תהיה.
ויויאן אזרן: מאה אחוז, בסדר גמור.
דוד אזולאי: אבל יחד עם זה אני אומר, לפני שמקבלים החלטות, אנא מכם, במיוחד כשיש בשורה שכרגע הולכים להקים מבנה חדש, תנו את ההזדמנות והאמיני לי, ברגע שיבואו למקום חדש הכל יכול להראות אחרת, למרות ששמעתי מהמנהלת שגם ככה בכל המקום הזה יש הפרדה.
דוד אזולאי: אולי לא מדברים עליה מספיק, אבל יש.
דוד אזולאי: זה לפחות מה ששמעתי וראיתי.
דוד אזולאי: אני פונה לביטוח הלאומי, תהיה פנייה שלי למנכ"ל הביטוח הלאומי ואני אבקש ממנו להמשיך ולתת מהקרן לפיתוח שירותים לנכים, במשך 4 שנים, דבר שלא יעלה על הדעת, כשמתנהל כאן ויכוח אם כן לסגור או לא לסגור, ותוך כדי הדיון הזה בינתיים הקפיאו תקציבים ולא מעבירים.
דוד אזולאי: אני מבקש לפתוח את הנושא הזה, לנהוג במקום הזה כמקום שמתנהל בדרך הראויה ומגיע לו את אותם תקציבים שקיבלו עד לפני 3 או 5 שנים.
דוד אזולאי: אסור שהמצב הזה ייקרה שמקפיאים תקציבים על סמך מישהו שחושב או רוצה או מתכוון לעשות משהו.
דוד אזולאי: כרגע יש עובדה, המקום קיים, המקום פועל לשביעות רצון כל הצדדים.
דוד אזולאי: לא שמעתי כאן שום ביקורת משום גורם – לא מהרווחה, לא מהחינוך, לא מהביטוח הלאומי, לא מההורים.
דוד אזולאי: אף גורם כאן לא התלונן, לא בא ואמר שהמקום הזה לא מתפקד ולכן מה שאני מבקש – עד שזה יקרה, אנא מכם.
שמואל וויינגלס: אמרתי את זה ואני חוזר על מה שאמרתי.
דוד אזולאי: קיבלתי.
דוד אזולאי: אני כרגע מסכם את הדברים, זה דברי הסיכום שלי.
דוד אזולאי: אוקי, אני חושב שפחות או יותר הנושא של משפחת חמזי, אנחנו כרגע נקדיש לנושא הזה יחד עם ויויאן, נשב ונחליט ביחד.
דוד אזולאי: רבותי, אני קודם כל רוצה להודות למנהלת, להודות להורים, להודות לכל האורחים, תודה רבה לכם והישיבה נעולה.
דוד אזולאי: אני פותח את דיוני הוועדה לפניות הציבור.
דוד אזולאי: הנושא שעומד על סדר היום זה מנגנון הפיצויים למפונים מהיישוב מגרון.
דוד אזולאי: נתקבלה פנייה ממר שוקי סט, שהוא עצמו אחד המפונים, בקשר לכל מה שאירע באירוע הזה שנקרא פינוי מגרון, שפונו שלושה בתים ואני רוצה להבהיר ולמען הסר ספק, בדיון הזה אני לא נכנס לכל הויכוח אם כן צריך לפנות או לא צריך לפנות.
יעקב כץ: לא פונו, נהרסו שלושה בתים.
דוד אזולאי: אני לא רוצה להיכנס לויכוח אם צריך היה לפנות או לא צריך לפנות, מתי צריך ואיך צריך לעשות.
דוד אזולאי: הנושא שעומד על הפרק הוא הדאגה לאותן משפחות שביתם נהרס והן סולקו מן היישוב ולמעשה כרגע המצב שלהן שהם חסרי דיור, על כל המשתמע מכך.
דוד אזולאי: הם במצב יותר גרוע של מחוסרי דיור, מפני שגם הציוד שלהם נמצא בחוץ והילדים נמצאים ללא שום מסגרת וזאת המטרה שלנו כוועדה לציבור, לראות איך משרדי הממשלה השונים יכולים לסייע למשפחות האלה.
דוד אזולאי: אני מבקש את מר שוקי סט להציג את הנושא.
יהושוע סט: תודה רבה קודם כל על האפשרות שניתנה לנו להציג את הדברים.
יהושוע סט: לפני 4 חודשים ---
דוד אזולאי: כמה זמן אדוני גר ביישוב?
יהושוע סט: אני גר למעלה מ-10 שנים ביישוב, אני עם אשתי, ששת ילדיי גרים ביישוב מגרון, מתחנכים ביישוב מגרון, הילדים במסגרות, בגנים במעונות ביישוב.
יהושוע סט: הייתי בעבר חבר מזכירות היישוב, יושב ראש מזכירות היישוב, והיום אני חבר במטה של היישוב שפועל להסדרת היישוב.
יהושוע סט: לפני ארבעה חודשים אנחנו חווינו חוויה טראומתית מאד ברמה היישובית.
יהושוע סט: באישון לילה הגיעו כוחות של משטרה, ללא הכנה מוקדמת, ללא התראה מוקדמת, כשהילדים היו עדיין במיטותיהם.
יהושוע סט: אנחנו, שהיינו מעורים בסוגיה והתעסקנו בסוגיה והיינו בקשר עם חברי הכנסת והשרים, לא היה לנו שמץ של מושג שהדבר הזה הולך לקרות, שלא לדבר על התושבים שלא היו מעורים בסוגיה, שהדבר נפל עליהם כרעם ביום בהיר.
יהושוע סט: והתוצאה הייתה שבאמצע הלילה, קצת אחרי תחילת שנת הלימודים, ילדים ונשים, גברים – נזרקו מבתיהם.
יהושוע סט: לעיניהם הרסו את הבתים, כשהילדים רואים את המציאות הזאת שאין להם לאן לחזור, אין להם בית.
יהושוע סט: ברור לכולנו מה המשמעות של בית עבור ילד.
דוד אזולאי: אפשרו לכם להוציא את הציוד מן הבית?
יהושוע סט: הביאו חברת אריזה של בני מיעוטים, שהוציאו את הציוד מהבתים.
יהושוע סט: הם זרקו את הציוד.
יהושוע סט: עוד מעט יתארו פה אחרי אנשים, תושבות הבתים האלה, יתארו בדיוק את המראות.
יהושוע סט: הם ראו את זה מתוך הבית, אנחנו ראינו את זה מחוץ לבית.
יהושוע סט: לא אפשרו לנו להתקרב לבתים.
יהושוע סט: הציוד נזרק דרך החלונות.
יהושוע סט: נשברו שם, עוד מעט, חבל שאני אפנה כי נראה לי שהתיאור מצידם יהיה הרבה יותר אמיתי ואוטנטי.
יהושוע סט: הטראומה שהיישוב עבר, שהתושבים עברו, שהילדים עברו באותו ערב – רק היום אנחנו מבינים עד כמה ההשלכות שלה הן קשות.
יהושוע סט: אנחנו רואים, הילדים מדברים, כתבתי במכתב, הבת שלי הקטנה אומרת לי – סתם ביום בהיר אחד, בלי קשר לשום דבר, - אבא זה נכון שלא יהרסו לנו את הבית, שלא יבואו החיילים ויהרסו לנו את הבית?
יהושוע סט: ילדה בת 4 צריכה, זה הדבר שמעסיק אותה.
יהושוע סט: אנחנו חיים בתחושה שכל יום זה יכול לקרות, כל יום זה יכול להתרחש, כל לילה יכול להיות מצב שמגיעים שוטרים בלבוש שחור ליישוב וזורקים את הילדים מהבתים.
יהושוע סט: הילדים מדברים על זה כל הזמן, הגננות בגן מדברות על זה כל הזמן, שהילדים הגיעו למצב – יש הרבה ילדים שחזרו להרטיב, יש ילדים שנמצאים ממש בסוג של פוסט טראומה מהסיפור הזה, ואנחנו לא ראינו עד היום כל התייחסות משום גורם, מעבר לרשות המקומית, לא ראינו שום התייחסות.
יהושוע סט: הרסו בתים, אף משפחה לא קיבלה פיצוי.
דוד אזולאי: אתם שייכים למועצה האזורית מטה בנימין?
יהושוע סט: מועצה אזורית מטה בנימין.
יהושוע סט: באותו ערב לא ניתן ---
דוד אזולאי: יש פה נציג של ראש המועצה?
יהושוע סט: מנכ"ל המועצה פה.
יהושוע סט: לא ניתן כל סיוע, באותו ערב לא ניתנה לעובדים הסוציאליים אפשרות להגיע לסייע למשפחות.
יהושוע סט: העובדות הסוציאליות שגרות ביישוב, במקרה, חלקן אפילו לא עובדות המועצה, נרתמו לסייע באופן התנדבותי על בסיס מקומי, אבל וודאי שלא בצורה מאורגנת ומסודרת.
יהושוע סט: המועצה נרתמה לסייע, אבל המדינה כמדינה לא נתנה שום סיוע, לא בנזק, המשפחות נגרם להן נזק במאות אלפי שקלים, אף אחד לא סייע להם בזה.
יהושוע סט: הרכוש שניזוק – ניזוק גם כן בעשרות אלפי שקלים – ריהוט, מיטות, ספרי לימוד.
יהושוע סט: ילדים בבוקר למחרת לא היה להם תיק, לא היה להם ספרי לימוד, הם היו צריכים ללכת לבית הספר, לא היה להם את הדבר האלמנטארי הזה של כל ילד.
יהושוע סט: הבובות שלהם, התיקים שלהם, הדברים הכי בסיסיים שילד צריך – למחרת בבוקר היה כלא היה.
יהושוע סט: מצאו את זה בתוך ההריסות.
דוד אזולאי: איפה אתם ממוקמים היום?
יהושוע סט: היום מבחינת המשפחות שביתן נהרס – מצאנו להן פתרון, היישוב מצא להן פתרון זמני בתוך היישוב, בכל מיני מבנים זמניים.
יהושוע סט: הציוד שלהם, מה שכן הצליחו להציל נמצא בכל מיני מחסנים שאנחנו לא יודעים מה יהיה שנפתח את המחסנים האלה ואיך הוא ייראה.
דוד אזולאי: כמה סך הכל בתים יש במגרון?
יהושוע סט: כיום אחרי ההריסה יש 7 בתי קבע ועוד 50 מבנים שיבילים בחלקם, מבנים קלים מה שנקרא.
יעקב כץ: כמה משפחות יש במגרון?
דוד אזולאי: מה הייתה הסיבה שהרסו דווקא את שלושת הבתים האלה, הייתה סיבה לכך?
יהושוע סט: הייתה סיבה.
יהושוע סט: הייתה תביעה בבג"ץ, אני לא אכנס לפרטים עצמם, אבל הייתה תביעה בבג"ץ על מבנים אחרים בכלל, על שטח אחר בכלל.
יהושוע סט: השטח שעליו הייתה תביעה בכלל הוא שטח ריק שעליו יש כאילו טענת בעלות, מה שנקרא חלקה 7.
יהושוע סט: המדינה יודעת שהחלקה הזאת בצעם הייתה ריקה ולמרות זאת המדינה אמרה – למרות כל זאת אני מוכנה, אני הולכת להרוס את הבתים האלה, כאשר גם הבתים בתביעה של ארגון 'יש דין', הם בכלל לא הבתים שנהרסו.
יהושוע סט: זאת אומרת מתוך שלושת הבתים רק בית אחד היה בתביעה.
יהושוע סט: עוד שני בתים נהרסו באופן שרירותי.
יהושוע סט: עד היום לא ברור למה הם ולא אחרים.
דוד אזולאי: מישהו הסביר לכם למה דווקא הרסו את הבתים האלה?
יהושוע סט: לא קיבלנו שום הסבר.
דוד אזולאי: יכול להיות שהייתה טעות?
יהושוע סט: אני מעריך שהייתה טעות, רק עד היום אף אחד לא הודה בה, ואנחנו תמהים.
יהושוע סט: יושבים, וילדה אחת אמרה ושאלה למה.
יהושוע סט: אנחנו באמת לא יודעים למה, למה זה קרה, למה דווקא הבתים האלה, מה היה, מה עשו אותם, מה חטאן של אותן משפחות שנגזר עליהן שיהרסו להן הבתים.
יהושוע סט: אבל אני רוצה להגיד עוד נקודה שמבחינתי היא נקודה קריטית ברמה היישובית.
יהושוע סט: הבתים האלה נהרסו, באותו הלילה הכוחות נעלמו מהשטח, השאירו הריסות, ממש סכנת נפשות.
יהושוע סט: יום אחד באה אלי מישהי היא אומרת לי – אתה יודע שהבן שלך נכנס מתחת להריסות לחפש ציוד?
יהושוע סט: היה משחק של הילדים שהם מחפשים ציוד בתוך ההריסות, ציוד שנשאר עדיין ונשאר שלם.
יהושוע סט: אני הייתי בהלם, זאת סכנת נפשות.
יהושוע סט: אף אחד לא גידר את המקום, אף אחד לא שם שלטים.
יהושוע סט: היישוב, מיוזמה שלו, מזכירות היישוב גידרה את השטח ופינתה את ההריסות מכספי היישוב.
יהושוע סט: היישוב פינה את ההריסות.
יהושוע סט: זאת אומרת שהמדינה אפילו לא לקחה אחריות על הדבר האלמנטארי הזה – בטיחותי.
יהושוע סט: בכל מקום מתוקן, כאשר נגרם דבר כזה, דבר ראשון הרסתם, תגדרו, תפנו.
יהושוע סט: שום דבר.
דוד אזולאי: אתם כתושבים נפגעים פניתם לאיזה שהוא גורם לבקש סיוע או פיצוי על מה שקרה לכם, או למה דווקא הרסו את הבתים שלכם?
יהושוע סט: פנינו, זה מה שאנחנו עושים מאז, בארבעה החודשים האלה, אנחנו כל היום רק פונים לכל ---
דוד אזולאי: תפרט למי פניתם.
יהושוע סט: פנינו לחברי כנסת, לשרים, פנינו.
יהושוע סט: הרשות המקומית סייעה לנו בכל שביכולתה, גם בפינוי וגם ב---
דוד אזולאי: לא, אני מדבר ממשרדי הממשלה הרלבנטיים.
יהושוע סט: משרדי ממשלה – פנינו גם למבקר המדינה ועד היום לא קיבלנו איזו שהיא תגובה רשמית.
יהושוע סט: אנחנו נמצאים בתוך מה שנקרא, בתוך הבירוקרטיה ומחכים לאיזו שהיא התייחסות.
יהושוע סט: עד היום לא קיבלנו שום התייחסות מאף משרד, מאף גורם שנותן איזה שהוא, שמסביר לנו.
דוד אזולאי: אולי לא קיבלתם תשובה בגלל שאין לכם תיבת דואר לתת לכם תשובה?
יהושוע סט: יכול להיות, אבל יש לנו בפסגות.
דוד אזולאי: אה, יש לכם?
יהושוע סט: כן, אפשר להגיע.
דוד אזולאי: אולי, אתה יודע, לפעמים זה גם סיבה.
יהושוע סט: זה גם קורה אתה אומר.
יהושוע סט: לא שאני יודע.
דוד אזולאי: אוקי שוקי, תודה.
דוד אזולאי: אביטל גפן.
תמי גוטמן: אני אתחיל.
תמי גוטמן: אני יכולה להתחיל ברשותך?
דוד אזולאי: כן, בבקשה, את אביטל?
תמי גוטמן: אני תמי.
דוד אזולאי: תמי, בבקשה.
תמי גוטמן: אז כמו ששוקי התחיל זה היה הלילה שבין ה-4 ל-5 בספטמבר, כאשר כל ילד בישראל התכונן לקראת לימודים של שנת לימודים חדשה.
תמי גוטמן: לכל ילד בישראל היה מוכן כנראה תיק, חפצים, קלמר, ספרים עטופים, מחברות עטופות.
תמי גוטמן: אנחנו, שלוש המשפחות והילדים שלי,יש לי 5 ילדים, לא היה להם לאן ללכת יום אחר כך.
תמי גוטמן: ביום הראשון של הלימודים לא היה להם מחברות, לא היה להם ספרים, תיקים.
תמי גוטמן: מדינת ישראל הרסה, זרקה להם את זה.
תמי גוטמן: בזזה להם את זה.
תמי גוטמן: בשם החוק היא באה, הורסת לנו את הבתים בלי סיבה.
תמי גוטמן: בקיצור, מנעה מהילדים שלי להתחיל שנה בצורה שכל ילד בישראל היה רוצה להתחיל.
תמי גוטמן: זהו, יום אחר כך, אחרי לילה שלם שהם לא ישנו ומדינת ישראל זרקה אותם מהבית, לעיני הילדים הרסה לנו את הבית והם לא יכלו להתחיל את השנה כמו כל ילד בישראל.
תמי גוטמן: (בוכה).
דוד אזולאי: תמי, אתה רוצה לדבר אחר כך?
דוד אזולאי: אביטל, את רוצה לדבר קודם?
אביטל גפן: אוקי.
דוד אזולאי: אני אאפשר לך אחר כך אם תרצי לדבר, אני אאפשר לך.
אביטל גפן: קוראים לי אביטל גפן, אני גרה ביישוב מגרון כבר 10 שנים.
אביטל גפן: אני נשואה לשלום שהוא שוטר במשטרת ישראל.
אביטל גפן: עד לא מזמן הוא היה חבלן ובעקבות כל מה שקרה זרקו אותו מהחבלה.
אביטל גפן: כרגע הוא קם כל בוקר, לא יודע כל כך מה הוא הולך לעשות.
דוד אזולאי: עדיין במשטרה אבל?
אביטל גפן: עדיין במשטרה, אבל בלי תפקיד מוגדר.
אביטל גפן: זה – יום תעשה ככה ויום תעשה ככה.
אביטל גפן: אין לו תפקיד מוגדר בגלל מה ש---
מיכאל בן-ארי: את חייבת להסביר לוועדה מה הסיבה.
מיכאל בן-ארי: יום אחד בבוקר העבירו אותו מתפקידו?
מיכאל בן-ארי: היו התראות, היה משהו?
אביטל גפן: לא, התראות, שום דבר.
אביטל גפן: לא קיבלנו שום צווים, לא צו הריסה, לא צו, שום דבר.
אביטל גפן: לא קיבלנו שום דבר.
אביטל גפן: ביום בהיר אחד, כן, פשוט זרקו אותו מהחבלה.
אביטל גפן: המפקד שלו אומר לו – הבית שלך לא חוקי, פשוט תקום ותהרוס את הבית.
אביטל גפן: איפה נשמע דבר כזה?
דוד אזולאי: כמה שנים אתם גרים במגרון?
אביטל גפן: 10.
דוד אזולאי: ובכל התקופה הזו הוא עבד במשטרה?
אביטל גפן: הוא היה חבלן, סיכן את החיים שלו למען מדינת ישראל, נכנס בכל מיני מחילות ומנהרות למציאת נשק והכל, וביום בהיר אחד זורקים אותו מהחבלה.
אביטל גפן: יש לנו ארבעה ילדים, הגדול בן 8, השני בן 6.5, השלישית בת 3.5 והקטן עכשיו הוא בן 4.5 חודשים, כשבזמן הפינוי הוא היה בן שבועיים.
אביטל גפן: ביום ההריסה הילדים הלכו לישון במיטות שלהם כרגיל, כמו כל ילד רגיל.
אביטל גפן: זה היה יומיים אחרי תחילת הלימודים.
אביטל גפן: בשנה אחת וחצי בלילה פורצים לנו לבית מכל הכיוונים, מהחלונות, מהדלתות, בלי דפיקות, בלי כלום.
אביטל גפן: שוטרים לבושים בשחור.
אביטל גפן: כמובן שהייתי בשוק.
אביטל גפן: גם הייתי אחרי לידה, שבועיים אחרי לידה.
אביטל גפן: מה אתם רוצים?
אביטל גפן: באנו להרוס את הבית, תצאו מהבית.
אביטל גפן: תביאו איזה צו, משהו שמראה שבאתם להרוס, משהו.
אביטל גפן: שום דבר, תצאו מהבית.
אביטל גפן: הגיעו אנשים ---
דוד אזולאי: אף גורם מוסמך לא הציג בפניכם שום צו הריסה?
אביטל גפן: שום דבר.
אביטל גפן: שום דבר לא הציגו.
אביטל גפן: אנשים שכנים מהיישוב שהצליחו להגיע לבית, כי כל הבתים היו מכותרים עם בערך 2,000 שוטרים, כאילו אנחנו אחרוני ה---
יעקב כץ: לא כאילו, אנחנו אחרוני הפושעים.
אביטל גפן: כנראה אנחנו אחרוני הפושעים במדינת ישראל, בנינו בית בארץ ישראל.
אביטל גפן: אז אנשים שהצליחו להגיע לקחו ילד ילד מהמיטה שלו והעבירו אותם לשכנים קרובים.
יעקב כץ: גם את זה עשו בני המיעוטים?
קריאה: לא, זה השכנים היא אמרה שעשו.
יעקב כץ: אה, חשבתי שבני המיעוטים ארזו גם את הילדים.
אביטל גפן: ברוך השם לא.
אביטל גפן: לפחות זה הצליחו אנשים להיכנס ולהוציא אותם.
אביטל גפן: כמובן שחלק מהילדים התעוררו ולא חזרו לישון באותו לילה.
אביטל גפן: זה היה לילה מאד קשה.
אביטל גפן: הבת שלי בכתה כל הלילה וכמובן התינוק שמאז הוא לא יונק בגלל זה.
אביטל גפן: יש לי חברה טובה שהניקה אותו לילה ולאחר מכן הוא מקבל תחליף חלב.
אביטל גפן: הילד שהתחיל כיתה א' לא הסכים בשום אופן לחזור לבית הספר.
אביטל גפן: הוא היה בסך הכל יום אחד בבית הספר ומאז הוא לא הסכים ללכת.
אביטל גפן: במשך שבוע שלם הוא היה בבית ואחרי השבוע, כשניסינו לשדל אותו לחזור לבית הספר הוא הסכים, אבל הוא מתקשר אלינו כל יום 7 שבע פעמים משם, בוכה, אם הכל בסדר איתנו והוא פוחד.
אביטל גפן: הוא ילד גם שעבר בגיל 4.5 ניתוח לב.
אביטל גפן: שברו לו עכשיו את הלב פעם שנייה, וצנתור בגיל שנתיים, ואף אחד לא לוקח אחריות על זה.
אביטל גפן: אנחנו מוציאים עשרות אלפי שקלים על טיפולים לילדים.
אביטל גפן: הם סובלים ממצבי רוח קיצוניים, הם פתאום יכולים להתפרץ בלי שום סיבה, וזה ילדים שלפני זה זה לא היה.
אביטל גפן: הם יכולים להרטיב במיטות, ילדים גדולים שלפני זה זה לא היה.
אביטל גפן: הילדה חזרה למוצץ אחרי שהיא נגמלה וזה מאד קשה.
אביטל גפן: אף אחד לא לקח אחריות.
אביטל גפן: כשהילדים בבוקר מתעוררים לתוך ההריסות הם רואים את כל הדברים שלהם בחוץ.
אביטל גפן: דבר ראשון לא מוצאים את הדברים האלמנטאריים כמו תיק לבית ספר, כל מה שקנינו להם, כל הדברים החדשים, תיק, ספרים, כל הפליימוביל שלהם זרוק וחלק נשבר, חלק נעלם.
אביטל גפן: זה הדברים שהכי רגשיים בשבילם.
אביטל גפן: הילד שלי התחיל לבכות על הפליימוביל שלו, איפה זה, למה הרסו לו את זה.
דוד אזולאי: כיום הם נמצאים באיזו שהיא מסגרת חינוכית?
אביטל גפן: הוא בכיתה א' והשני בכיתה ב'.
אביטל גפן: הם נמצאים בבית הספר, אבל אנחנו עושים להם כל מיני טיפולים רגשיים כי מאד מאד קשה להם.
אביטל גפן: לילד בכיתה א' במיוחד, מאד מאד קשה.
אביטל גפן: טיפולים כמו רכיבה טיפולית, טיפולים פסיכולוגיים.
דוד אזולאי: כלומר הצוות הפסיכולוגי של בית הספר מודע לכך ומטפלים.
אביטל גפן: הוא תמך, אבל אף אחד לא בא ולא הציע שום דבר.
אביטל גפן: למה ילד צריך לקום בבוקר ולראות את כל הדברים שלו זרוקים בחוץ?
אביטל גפן: למה אנחנו לא צריכים למצוא את הנעליים שלו בבוקר או את הבגדים לבית הספר?
אביטל גפן: את התיק שלו, שהוא יוכל ללכת לבית הספר.