GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תנ"צ מני יצחקי: אנחנו תוך דקות מקבלים את זה ב-100.
תנ"צ מני יצחקי: אנחנו ידעים שיש פקקים, אנחנו יודעים את זה.
אורי אורבך: אני כבר ישבתי בישיבות ולא הפנמתי עד עכשיו שהאחריות היא של המשטרה.
אורי אורבך: מבחינתי המחסום, גם עופר וגם אחרים, היו באחריות צבא ואני ידעתי שאם אני רוצה להלין על משהו או לומר שייש יותר מדי פקקים אז ידעתי שאני צריך לפנות אל הצבא.
אל"מ עופר הינדי: זה הרגל.
אל"מ עופר הינדי: כל דבר: לצבא, לצבא.
אל"מ עופר הינדי: התפקיד שלי פה הוא לוודא שאתם מבינים שזה משטרה.
אורי מקלב: היום שמעתי באופן ברור שהאחריות היא עליכם - - -
תנ"צ מני יצחקי: רק בעופר.
אורי מקלב: רק בעופר?
תנ"צ מני יצחקי: רק בעופר, רק עוטף ירושלים הוא שלנו, לא מכבים.
אורי מקלב: אם כך, צריך להמשיך גם את הנושא הזה ועוד הערה, אני אומר את זה ל"כחולים", אני לא מרגיש נוח עם זה שהכחולים עומדים במחסום כשהם במשימות של משטרת תנועה והם נמצאים במחסומים האלה.
אורי מקלב: זה מפריע למחסום עצמו, כשבאים הכחולים ומציבים משימות שלא קשורות לבטחון, הוא עכשיו רוצה לבדוק חגורה או מושב בטיחות, כשהם עושים את זה בתוך המחסום זה גורם לאחד הדברים שנאמרו כאן, מה שקורה זה שכל הטור עומד כי הם החליטו.
אורי מקלב: אז משאית - בודקים אותה בצד ולא תמיד במיומנות ובזמן, כשאתה מחליט ובצדק, מבחינה בטיחותית, לבדוק רכב, זה נעשה במחסום עצמו ויש נתיבי בריחה כאלה אז צריך לרענן את הנוהלים בדבר הזה קל וחומר, שהכחולים נמצאים במחסום מכבדים עם משימות אזרחיות שלהם, לא קשורות לבטחון, נוח להם לעשות את זה במחסום עצמו, זה גורם עומס, מדברים, זה עוד בלבול שנוצר, אם אתם רוצים לעשות משימות של משטרת תנועה אז תעשו מחסום אחר.
בתיה אבלין: רציתי לשאול אם אפשר לסכם.
אורי מקלב: קודם כל נבקש להכין את הנייר שאנחנו מדברים עליו, מה היעד שאתם רוצים, הרי אתם לא צריכים את כל ששה המסלולים משך כל היום.
אורי מקלב: תקבעו מה אתם צריכים.
אורי מקלב: תחליטו על הזמן המירבי.
אורי מקלב: או שבשלב הזה אתם אומרים שמספיק חמישה ואתם תגידו מה המכסימום שלכם, כמה אנשים זה, כמה כספים זה ומהי המשמעות של האיזרוח, שזה הדבר הכי נכון כשזה אזרחי, אין לו עוד משימות אחרות, הוא נמצא שם, זה התפקיד שלו, זו המשמרת שלו, אין לחץ, אין שעות חירום שסוגרים אותו.
אורי מקלב: זה דבר שהוא הרבה יותר מקצועי.
אורי מקלב: אז את המסמך הזה כפי שאמרנו להכין את זה.
יריב לוין: אם אפשר גם למעלה אדומים.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על כל המחסומים ב"עוטף ירושלים" ובנפרד - - -
תנ"צ מני יצחקי: הערת ביניים לגבי מעלה אדומים, שם זה כבר בעיה טופל, שם זו בעיה של נתיבים, פה אין בעיה אבל שם מדובר בהוספה וכבר יש תקציב לנתיב נוסף לעליות ממעלה אדומים.
דובר: אבל לא יהיה לך את כח האדם.
דובר: הרי אנחנו באותה משבצת.
דובר: אז בוא נטפל בזה, אם כבר משקיעים את הנתיב היום אז - - -
תנ"צ מני יצחקי: גם בפסגת זאב יש בעיית נתיבים לא פשוטה.
אורי מקלב: אנחנו נקיים תוך חודש ישיבה נוספת, ישיבת מעקב, עד אז אנחנו מבקשים מן המועצה ומן הצבא וממשרד התחבורה, סיכומים על פתיחה חלקית או מלאה, בצורה כלשהי, של המחסום של אגן איילות.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שיציאה ודאי יכולה להיות יותר זמינה, זה בחלק, לקבל מסקנות באשר לשאלה האם אפשר לצמצם את כח האדם ממחסומים אחרים כדי שיהיה איזה איזון משאבים, שהמועצה תתן חלק, הצבא או המשטרה יתנו חלק אחר.
אורי מקלב: לפתוח את המחסום הזה לשעות – גם מקובל עלינו, לראות איך זה, גם כדי להקל ולו במעט עלהתושבים האלה בגבעת זאב.
תנ"צ מני יצחקי: אמרת בסיכום - וזה מקובל לגמרי – אני רק שוב, אני חייב לומר: משטרת ישראל - אין לה סעיף כזה שהיא נותנת שמירה ליישובים לכן, אני כבר אומר, אנחנו לא מעמידים אבטחה בכניסה לישובים במדינת ישראל.
אורי מקלב: אבל זו לא שמירה בכניסה לישוב.
אורי מקלב: אתם דורשים ממנו עכשיו - כמחסום של כניסה לירושלים - לעשות את הבדיקות לא בשביל תושבים שלו אלא המחסום שאתה דורש ממנו שם הוא כדי למנוע ממפגע להיכנס משם.
אורי מקלב: אתה לא דורש ממנו מחסומים בשביל תושבי גבעת זאב אלא בגלל שאותו מחסום שיורד מעופר "גולש" לשם.
אורי מקלב: בשביל האנשים המקצועיים שלו ובשביל הדברים שלו הוא מוכן למחר להעמיד בכניסה הזו גם שומר אבל זה לא מאבטח ולא מכיל את כל המשמעויות של כניסה לירושלים, משמעויות שיכולות להיות.
סנ"צ חבר ריכאד: אדוני, השומר הזה עדיין חייב לטפל בסוגיות בטחוניות.
סנ"צ חבר ריכאד: סמוך לגבעת זאבל יש שכונות פלשתינאיות - חלאיינה ונבי סמואל, פלשתינאים, צריך לשקול יחד עם ראש המועצה את הבחינה הזו.
דובר: אני לא מאמין שהמשטרה תתן את הנתונים.
תנ"צ מני יצחקי: אנחנו נתן.
יוסי אברהמי: מבקש עוד נקודה מאד חשובה, אם אני יכול להוריד את השערים.
דוד אזולאי: בירושלים זה תמיד קל, שם אנחנו נמצאים עם חדרים ממוזגים ועם תאורה נאותה ואווירה יותר טובה ולכן אני החלטתי שהפעם אנחנו באים לפה, לראות מקרוב, לשמוע ולהתרשם, ומה לעשות, אני כיושב ראש ועדת הפנים לשעבר, תמיד אהבתי קודם כל לסייר ואחר כך לקיים דיונים, ואז גם יודעים על מה מדברים בדיונים ולכן גם כשבאתי היום לפה, רחל שאלה מה אתם רוצים קודם דיון או קודם סיור, אמרתי לה אני מעדיף קודם כל סיור.
דוד אזולאי: עכשיו שסיירנו, אז לפחות חז"ל אמרו – אין דומה שמיעה לראייה.
דוד אזולאי: אז רואים, זה אחרת מאשר שומעים.
דוד אזולאי: אנחנו מקיימים את הדיון הזה בעקבות פנייה שקיבלנו מארגון נכים בישראל, מה שנקרא ארגון אהב"ה.
דוד אזולאי: פנו אלינו בתחילת ינואר וביקשו לקיים דיון על הנושא הזה והכותרת של המכתב הזה מדברת על העברת חלק מהתלמידים למקומות אחרים, אולי, אני אומר את הדברים בזהירות רבה, יכול להיות במגמה בסופו של יום לסגור את המקום הזה.
דוד אזולאי: אני לא רוצה כרגע להביע דעה בנושא הזה, כי אני רוצה קודם כל לשמוע את הגורמים הנוגעים בדבר ורק לאחר מכן אני אגיד את מה שאני חושב.
דוד אזולאי: הייתי מבקש מרחל, מנהלת המקום, אולי דברי פתיחה קצרים, כדי שנדע במה מדובר.
דוד אזולאי: אני מניח שפה יושבים כולם אנשי מקצוע שכל אחד פה בצורה כזו או אחרת, וודאי מכיר את המקום.
רחל שינפרבר: אנחנו מרכז יום של אק"ים חיפה לילדים ובוגרים עם נכויות התפתחותיות קשות.
רחל שינפרבר: המקום קיים 30 שנה.
רחל שינפרבר: אני בסך הכל שנה שישית פה, אבל יש פה את יושב הראש שמכיר את המקום וחברי הנהלה נוספים שהקימו את המקום.
רחל שינפרבר: המקום מנוהל על ידי עמותת הורים.
רחל שינפרבר: אקי"ם הוא כמובן, כולם מכירים שזו אגודה לקימום מבוגרים, עכשיו זה קצת השתנה והילדים שנמצאים פה כולם ההורים שלהם שייכים לאק"ים.
רחל שינפרבר: אקי"ם ישראל, אק"ים חיפה, בהגדרה.
רחל שינפרבר: במקום יש 56 ילדים ובוגרים, גילאי 3 עד 40, כאשר בגן יש 6 ילדים, בבית ספר 20 ילדים ובבוגרים 30 בוגרים.
רחל שינפרבר: בית הספר מחולק לארבע כיתות פלוס כיתת הגן שציינתי.
רחל שינפרבר: הבוגרים הם שלוש קבוצות גדולות, שתי קבוצות של בוגרים שהם ניידים, הם מסוגלים להתנייד, להגיע לסדנאות עבודה ולעשות דברים נוספים אחרים, גם בסדנאות וגם בחוץ, וכיתה אחת שהיא מאד סיעודית, של ילדים שהם סיעודיים, הם על כיסאות גלגלים.
רחל שינפרבר: רוב הבוגרים שלנו זה בוגרים שגדלו פה מגיל הגן או מגיל בית ספר.
רחל שינפרבר: אנחנו מקבלים תקציבים ממשרד החינוך לילדי בית הספר, שזה תקציב עשיר מאד לטיפולים פרא רפואיים, תקציב למורות, תקציב לצוות הטיפולי בחלקו, ואנחנו מנהלים את המסגרת הזו ---
דוד אזולאי: זה כולל ילדי הגן?
רחל שינפרבר: כולל ילדי הגן.
רחל שינפרבר: מנהלים את התקציב בנפרד רק לגן ולבית ספר.
רחל שינפרבר: תקציב נוסף מגיע ממשרד הרווחה, גם לילדים של הגן ובית ספר שנשארים אחר הצהריים מהשעה 14:30 עד 18:00, וגם לבוגרים שנמצאים פה מ-08:00 בבוקר עד 18:00.
רחל שינפרבר: חלק מהתקציבים האלה משמשים אותנו ביום יום, אבל כמובן שהם לא מספיקים לאקי"ם חיפה, ...
רחל שינפרבר: לכל התקציבים שאנחנו זקוקים להם כדי להשלים את החסר.
רחל שינפרבר: יש פה הרבה מאד טיפולים, טיפולים טירכואיסטים, טיפולים עם קבוצות, התעמלות, מוסיקה, אתגרים, פינת חי עשירה, טיפולים בתוך הכיתות גם לבוגרים של פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, תנועה, מוסיקה, התעמלות, שיאצו ורפלקסולוגיה, אמנות, הרבה הרבה מאד טיפולים, כשמכניסים את המקום למינוסים גדולים מאד, וכמובן שאקי"ם, כל פנייה שלי, אם מתקלקל סנן לבריכה או שמשהו אחר מתקלקל, כל פנייה אני נענית מההנהלה בחיוב וסוגרים לי המון תקציבים.
רחל שינפרבר: גם בתוך הצוותים אנחנו עם צוות מעל למה שקיים במקומות אחרים.
דוד אזולאי: כמה אנשי צוות בסך הכל יש כאן?
רחל שינפרבר: יש לנו 76 אנשי צוות עם 56 ילדים.
רחל שינפרבר: כמובן לא כל ה-70 באים יום יום, אבל זה מעל ומעבר ומאחר שהילדים צריכים השגחה לפעמים של 4 עיניים, רוב הקבוצות הן עם מטפלים שמכסים, גם המורה, גם המטפלים, גם בכיתות הבוגרים, כמעט איש צוות אחד על אחד, כמעט, בעיקר בבית הספר ובגן.
דוד אזולאי: 70 אנשי הצוות שיש לך פה משכורתם משולמת באמצעות אקי"ם, או שחלקם מקבלים דרך הרווחה והחינוך?
רחל שינפרבר: כן, המשרדים הממשלתיים מעבירים את התקציב לאקי"ם, ואקי"ם הוא הבעלות שלהם, זה שמעסיק את כולנו.
דוד אזולאי: והמימון זה מימון של 100% מרווחה והחינוך?
רחל שינפרבר: אמרתי שהמימון של הרווחה ושל החינוך לא מספיקים.
דוד אזולאי: דברי איתי באחוזים, אני רוצה להבין.
רחל שינפרבר: באחוזים, אני יכולה להגיד לך שאנחנו נכנסים למינוס של 50%.
רחל שינפרבר: 50% מהתקציב שלנו אנחנו חסרים בו, ואנחנו מקבלים אותו מאקי"ם חיפה.
דוד אזולאי: הרשויות המקומיות ששולחים לכאן את הילדים ---
רחל שינפרבר: נותנים אגרת חוץ, הם משלמים בבית ספר אגרת חוץ וזהו.
דוד אזולאי: וזהו.
דוד אזולאי: כל הרשויות ----
רחל שינפרבר: ולאחר ה... כמובן יש תקציב.
דוד אזולאי: רגע, כל הרשויות משלמות את החלק שלהן כאגרת חוץ?
דוד אזולאי: בזה אין בעיה?
רחל שינפרבר: כן, בדרך כלל כל הרשויות.
רחל שינפרבר: אם יש איזו רשות שעושה בעיות אז משרד החינוך מקזז את התשלום, אנחנו מקבלים את כל התשלום.
רחל שינפרבר: מהרווחה, לפעמים יש קצת בעיה, אבל בדרך כלל גם.
רחל שינפרבר: התקציב שמגיע לנו כחוק, שהוא לא 100%, כי אנחנו נותנים פה מעל ומעבר, משולם.
רחל שינפרבר: אבל אקי"ם ....
רחל שינפרבר: אנחנו צריכים להוסיף הרבה מאד כספים ואנחנו חשבנו שהכספים האלה נקבל אותם מהקרנות.
רחל שינפרבר: לכן פנינו, אנחנו פנינו גם לקרנות של ביטוח לאומי וגם לקרן שלם וייאמר לזכותה של קרן שלם שעד לשנה האחרונה קיבלנו כל הזמן תקציב.
רחל שינפרבר: לשיפוץ הגן, לשיפוץ ---
דוד אזולאי: מה זה עד השנה האחרונה?
דוד אזולאי: עד ינואר 2011?
רחל שינפרבר: כן.
דוד אזולאי: טוב, אבל ינואר רק התחיל, אז יכול להיות שבסוף החודש כן תקבלו.
רחל שינפרבר: שנה לא קיבלנו.
רחל שינפרבר: בינואר 2011 קיבלנו.
רחל שינפרבר: לביטוח הלאומי הרבה פנינו הרבה מאד פעמים ולא קיבלנו תקציבים, וכל הזמן אמרו לנו – בגלל שאין פה הפרדת גילאים ועל זה אנחנו יושבים פה ומדברים.
רחל שינפרבר: אנחנו כן רוצים שיבינו אותנו ---
דוד אזולאי: מי הגה את הרעיון הזה של הפרדה בין הבוגרים לבין הצעירים?
רחל שינפרבר: הייתה פה ישיבה של משרד הרווחה, קרן שלם וביטוח לאומי, נציגים.
רחל שינפרבר: ובישיבה יצאה החלטה שאנחנו צריכים תוך שבעה חודשים להראות כיוון, תכנית שאנחנו הולכים להפריד את בית הספר והגן.
רחל שינפרבר: שפה יישארו הבוגרים ובית הספר או שנפזר את הילדים במקומות אחרים, או שנמצא להם מקום חלופי לשנה הבאה.
רחל שינפרבר: אבל הצרה הייתה שתוך שלושה חודשים אנחנו צריכים להגיש מסגרת של תכנית.
דוד אזולאי: ואותם ילדים שרוצים לפנות אותם מכאן יש להם מסגרות אחרות שיכולים לקלוט אותם במיידי?
רחל שינפרבר: לא בדקנו, כי אנחנו רוצים שיישארו פה.
דוד אזולאי: לא, אני רק שואל עקרונית.
רחל שינפרבר: אני לא בטוחה.
רחל שינפרבר: אבל גם הרצון של ההורים שהילדים יישארו פה.
דוד אזולאי: אני תיכף אשמע, שמעתי שיש כאן הורים, אז אני תיכף אשמע את ההורים, מה יש להם להגיד בעניין הזה.
דוד אזולאי: אדוני מנהל אקי"ם?
מיכאל אורון: אני יושב ראש אקי"ם חיפה.
מיכאל אורון: שמי מיכאל אורון, אני יושב ראש אקי"ם חיפה.
מיכאל אורון: לשאלתך האחרונה למעשה האם יש פתרונות לתלמידים באוכלוסייה שבה אנחנו מטפלים, למיטב ידיעתי, אבל בטח יגידו לי שאולי אני טועה.
מיכאל אורון: למיטב ידיעתי – באזור שלנו יש בעיה גדולה מאד לתת את השירותים שאנחנו נותנים, מבחינה תקציבית וכל זה ענתה רחל את מה שנכון, אבל השאלה האחרונה היא החשובה.
מיכאל אורון: אין להערכתי מקום שיכול לתת את מה שאנחנו נותנים כאן לאוכלוסייה, ברמת המורכבות שנמצאת כאן וברמה הטיפולית שניתנת כאן.
דוד אזולאי: אתם הבאתם את זה לידיעת הנוגעים בדבר, לידיעתם של אלה שאמורים לקבל את ההחלטה הזאת?
רחל שינפרבר: הם יודעים.
מיכאל אורון: אני מניח שזה לא סוד, כולם יודעים.
דוד אזולאי: אני שואל, לא, לפעמים אתה יודע, נוח לא לדעת.
מיכאל אורון: התשובה היא חיובית, בוודאי שאנשים יודעים איזו רמת טיפול כאן מקבלים כולם, זאת אומרת האנשים, האוכלוסייה המיוחדת הזאת.
מיכאל אורון: אם אני אגיד, עוד פעם, אני לא אגלה דברים חדשים.
דוד אזולאי: רחל, עוד שאלה לי אלייך – ההורים משלמים, משתתפים באיזה שהוא תשלום?
רחל שינפרבר: ההורים משתתפים בטיפולים המיוחדים שזה רכיבה, בריכה, שיאצו ואתגרים.
דוד אזולאי: מה זה נקרא השתתפות של ההורים?
רחל שינפרבר: פעם בחודש מגיע תשלום, אנחנו עושים ועדת הנחות באקי"ם ומשתדלים להוריד את התשלומים כמה שפחות שהורה ישלם.
רחל שינפרבר: בבית ספר יוצא שהורה משלם 200 שקלים בערך, ובוגר משלם יותר.
דוד אזולאי: עכשיו ראיתי פה, אני מניח שחלק גדול של הילדים מגיעים לכאן בהסעות, נכון?
דוד אזולאי: מי מממן את נושא ההסעות?
רחל שינפרבר: הרשויות המקומיות.
דוד אזולאי: כל רשות מקומית מממנת?
רחל שינפרבר: עד גיל 21.
קריאה: סליחה, מה פתאום?
רחל שינפרבר: בהשתתפות.
דוד אזולאי: רגע, רבותי.
קריאה: דוד, זו הישיבה שהייתה לנו.
דוד אזולאי: לכן אני מכוון למקום מסוים.
דוד אזולאי: עד גיל 21 הרשות המקומית משלמת, ומעל גיל 21?
רחל שינפרבר: מעל גיל 21 ההורים יחד עם שירותי הרווחה מביאים לפה את הילדים.
רחל שינפרבר: חלק מממנים את כל העלות וחלק מממנים חלק.
רחל שינפרבר: הם עובדים מול הרווחה.
רחל שינפרבר: על פי חוק מעל גיל 21 ----
דוד אזולאי: אני תיכף אשמע.
דוד אזולאי: הנושא הזה של ההסעות ואני לא רוצה להתמקד בזה, הנושא הזה של ההסעות הוא מונח בעצומם של ימים אלה על שולחן הוועדה.
דוד אזולאי: יושבת כאן משפחת חמזי שאת בטח מכירה אותם, חואסם, שהסיפור שלהם מוכר שם שלצערי הרב הילד תקופה לא הגיע לכאן, בגלל נושא ההסעה, מימון ההסעה ואנחנו מעורבים בעניין הזה, אבל תיכף נגיע גם לזה.
מיכאל אורון: אם יש לך שאלות נוספות, אני אשמח לענות.
דוד אזולאי: לא, אני שואל אם יש לך עוד משהו להגיד.
מיכאל אורון: בשלב זה כן.
דוד אזולאי: הייתי מבקש את נציגי משרד הרווחה, אם אפשר.
ויויאן אזרן: בוקר טוב לכולם.
ויויאן אזרן: קוראים לי ויויאן אזרן, אני מנהלת את שירותי הקהילה באגף לטיפול באדם עם פיגור שכלי במשרד הרווחה.
ויויאן אזרן: אנחנו התכנסנו היום באמת סביב הסוגיה של גנאור, ואני הייתי רוצה ברשותכם להקדים ולומר כמה דברים לגבי נושא של פיתוח שירותים בכלל לאנשים עם פיגור שכלי.
ויויאן אזרן: אנחנו מפתחים גם שירותים שנותנים תשובה לילדים עד גיל 21.
ויויאן אזרן: בדרך כלל הילדים עד גיל 21 נמצאים בחינוך חובה, כמו שאתם יודעים, ואנחנו מזה מספר שנים מקיימים גם תכניות אחר הצהריים, על מנת לאפשר גם למשפחות אורח חיים, כדי שהילדים לא יחזרו בשעה 13:30 או בשעה 14:30 הביתה, ואנחנו מקיימים תכניות שנקראות יום שהות ארוך.
ויויאן אזרן: יום שהות ארוך מבחינתנו הוא הארכת היום שנותנת קצת העשרה, עובדת קצת על כישורי חיים וכמובן על שימור יכולות, בהתאם ליכולות של האנשים.
ויויאן אזרן: יום שהות ארוך לרמות פיגור בינוני ומטה הוא עד 18:00 בערב, ואחר כך יש הסעה וליווי אל הבתים, כך שהאנשים מגיעים הביתה, הילדים מגיעים הביתה בין 18:30 ל-19:00 בערב והמימון הוא של משרד הרווחה.
ויויאן אזרן: באופן כללי חשוב לציין פה לידיעת כל הפורום, שהמימון בדרך כלל מתחלק 75% מהמשרד ו-25% הרשויות המקומיות, כאשר ההפניה נעשית באמצעות מחלקות הרווחה, ומה שנקרא מעבירים מועדה.
ויויאן אזרן: עד השנה היו לנו הרבה מאד בעיות סביב הנושא באמת, אדוני, של ההסעות לגבי ילדים, בגלל שחלק גדול מהמסגרות – הארכת היום לא הייתה בבית הספר והיו צריכים להסיע ואז היה מה שנקרא הסעה שלישית.
ויויאן אזרן: בעקבות, אני חייבת פה לציין, בעקבות בג"ץ אקי"ם ובעקבות עבודה של המשרד, הוסדר העניין בין שני המשרדים ואכן גם נושא של הסעה שלישית סודר, והילדים יכולים גם לזכות להעברה למסגרת של יום שהות ארוך.
ויויאן אזרן: מסגרות מעל גיל 21 הן מסגרות בדרך כלל של אנשים שסיימו את חוק חינוך חובה, ואז הם או צריכים להיות משולבים במסגרות תעסוקה, כאשר אנחנו עובדים קשה מאד ואנחנו באמת מכוונים לכיוון של שילוב במסגרות נורמטיביות, או לחילופין בתוך מפעלים מוגנים.
ויויאן אזרן: יחד עם זה ---
קריאה: זה לא קשור לילדים שלנו פה.
דוד אזולאי: סליחה, סליחה.
ויויאן אזרן: בבקשה, אני עכשיו מגיעה, דקה.
דוד אזולאי: אתם הורים?
דוד אזולאי: אני מייד מאפשר לכם, אני אתן לכם.
ויויאן אזרן: אני ברשותכם, עם כל הכבוד, נמצא פה פורום גדול ואני אשמח מאד אם תתנו לי גם להביע את הנושא הזה ולציין שאכן ---
דוד אזולאי: בינתיים נתנו לך ואת יכולה להביע ואף אחד לא יפריע לך.
ויויאן אזרן: מאה אחוז.
ויויאן אזרן: אני פה בשביל זה.
ויויאן אזרן: אנשים ברמות תפקוד יותר נמוכות ועם בעיות רפואיות ובמצבים יותר מורכבים, משולבים מבחינתנו במרכזי יום.
ויויאן אזרן: זה נקרא מרכזי יום טיפוליים סיעודיים, שהוקמו במיוחד לטובת העניין הזה והמסגרות האלה הן בדרך כלל מהשעה 08:00 עד השעה 16:00.
ויויאן אזרן: למסגרות האלה, על פי התע"ש 14.8.
ויויאן אזרן: למסגרות האלה אנשים אמורים להיות, אם הם לא כמובן מסוגלים להגיע בכוחות עצמם, אמורים להיות מוסעים באחריות הרשות המקומית ובמימון משרד הרווחה, 75% המשרד ו-25% הרשות.
ויויאן אזרן: זה עונה להערה שנאמרה פה לגבי הנושא הזה של ההסעות.
ויויאן אזרן: אני גם הייתי פה והסברתי את זה.
דוד אזולאי: חבל שאין פה נציג של מרכז השלטון המקומי.
ויויאן אזרן: נכון.
דוד אזולאי: בוודאי שהיה קופץ ממקומו ומגיב לך ואומר לך מי מממן.
ויויאן אזרן: אני יכולה להגיד לאדוני שעד השנה, התקצוב של ההסעות היה בסביבות 8 מיליון.
ויויאן אזרן: השנה זה הוכפל וזה 17 מיליון שקלים, וזה נמצא בספר התקציב שלנו וזה מועבר בתחילת השנה מבחינת תקציבים גם לרשויות, ועדיין, עדיין – אני יכולה להגיד לך – שמבחינתנו אנחנו עושים הכל על מנת שאנשים יוסעו בצורה מסודרת ונמצאים פה גם נציגים של המחוזות.
ויויאן אזרן: בצורה מסודרת מהבתים אל מסגרות היום ובחזרה.
דוד אזולאי: חבל שאין לי פה, הייתי מראה לך מכתב שקיבלתי מראש רשות שכותב לי חד וחלק – אין לי תקציב לשלם הסעה.
קריאה: זה הרבה כסף.
דוד אזולאי: אני מדבר עכשיו, אני לא יודע, אני לא נכנס לאחוזים, אבל ראש רשות מקומית כתב לי – אני לא מסוגל לממן הסעה.
דוד אזולאי: המשמעות היא שהילד יושב בבית, חד וחלק.
ויויאן אזרן: הנושא של ההסעות באמת הוא מגיע לפתחנו כמעט בכל הזדמנות, כאשר באמת גם המשרד וגם הרשויות מתווכחות של מי בעצם האחריות, כאשר ברור לכל שהאחריות על ההפעלה של ההסעה היא על הרשות המקומית, ואחר כך החלוקה היא בין המשרד לבין הרשות.
ויויאן אזרן: ונכון הוא ש ---
דוד אזולאי: אז אולי תואילי בטובך בבקשה, כאחראית על הנושא הזה, לשבת עם מרכז השלטון המקומי ולהוציא נייר שמנחה את כל ראשי הרשויות לפעול על פי ההוראות האלה.
דוד אזולאי: יש ראשי רשויות שפועלים, הרי מחר אנחנו צפויים לשביתה, את יודעת את זה.
ויויאן אזרן: כן.
דוד אזולאי: של כל הרשויות.
דוד אזולאי: את יודעת מה הרקע של השביתה הזאת?
ויויאן אזרן: כן, המיסים?
דוד אזולאי: זה לא רק המיסים.
דוד אזולאי: זה חלק מהעניין.
דוד אזולאי: חלק מהרשויות המקומיות טוענות שמלבישים עליהן כל מיני דברים ולהן אין את היכולת לממן את זה.
דוד אזולאי: אם גברתי אומרת שאתם מעבירים את ה-75%, מדובר על 25% שהרשות המקומית צריכה לממן, אנא ממך תעבירו הנחיה ברורה שלפחות ההורים יידעו שיש להם כתובת.
דוד אזולאי: מישהו צריך לממן את הנסיעה הזאת.
ויויאן אזרן: קודם כל, לא רק אני אשב עם השלטון המקומי, גם יושב מנכ"ל המשרד במרכז השלטון המקומי, ובוודאי אתה יודע שיש לנו פורום משותף יחד איתם וההנחיה הזאת לא פעם עברה אליהם.
ויויאן אזרן: אני מסכימה איתך שהויכוח עם הרשויות הוא כזה שבדרך כלל התשלום של המשרד הוא לאחר ביצוע, והרשויות מבקשות, וזה לא סוד, הרשויות מבקשות את כל התקצובים מראש, ולא רק אחרי שהן מבצעות את ההסעות.
ויויאן אזרן: ולכן, פה באמת הפער ופה באמת אולי הסוגיה שצריך שוב לחזור ולהבהיר אותה והיא מגיעה באמת בפניות רבות למשרד, לשר ולמנכ"ל, וגם אנחנו נאלצים גם לענות על העניין הזה.
ויויאן אזרן: אבל זה באמת באופן כללי לגבי הנושא הזה באמת של הסעות ולגבי המסגרות שלנו.
ויויאן אזרן: ונעבור כרגע, ברשותך, אם זה בסדר, אל הנושא באמת פה של גנאור.
דוד אזולאי: אני רק רוצה לסיכום הנושא הזה, לבקש אחר כך את ההורים שיתייחסו לעניין של ההסעות, כי זה מאד חשוב ואני מאד מבקש ממך, כאחראית במשרד לנושא הזה, תוציאו לנו מסמך הנחיה שנדע מי באמת, כשהורים פונים אלינו, שנדע למי להפנות אותם בעניין הזה.
דוד אזולאי: אם הדברים לא סגורים, אנא מכם תסגרו את זה מול השלטון המקומי, מול משרד הרווחה, שכל אחד יידע איפה החלק שלו.
דוד אזולאי: אני אומר לך מתוך ידיעה ואם תרצי אני אוכל גם להעביר לך מכתב שקיבלתי מאחד מראשי הרשויות.
דוד אזולאי: הוא פנה אלי כדי שאני אעזור לו להשיג תקציב כדי להסיע ילד מהיישוב שלו.
ויויאן אזרן: אני רוצה שתמצא ראש רשות שבסוף שנת 2011 נשאר חייב ומשרד הרווחה לא כיסה לו את כל תקציב ההסעות, עד השקל האחרון, אדוני.
דוד אזולאי: אז יכול להיות שאותו ראש רשות לא דיווח בזמן ולכן הוא טרם קיבל את ההשתתפות, אבל אני מדבר כרגע על אותו ילד שהוא, כתוצאה מאי דיווח, לא הועבר דיווח, הילד הזה יושב בבית.
דוד אזולאי: זה העובדות.
דוד אזולאי: אז תמצאו את הפתרונות לתת מימון ביניים.
דוד אזולאי: פה לא מדובר על אנשים שיכולים לספוג את המצב הזה עד שהרשות תדווח ואחרי שהרשות תדווח יקבלו תקציב.
דוד אזולאי: הילד הזה צריך להגיע למסגרת חינוכית מדי יום ביומו.
ויויאן אזרן: מימון ביניים זו לא סוגיה שהיא קשורה רק למשרד הרווחה ורק לעניין הזה, ויתרה מזאת אני רוצה כן לעדכן אותך ואת כל הפורום.
ויויאן אזרן: עד השנה למעשה כל האנשים שהיו זכאי קצבאות ניידות, על פי כל הנהלים ועל פי הת"ס, היו מחויבים בתשלום של כל קצבת הניידות.
פנה אזרזר: זה שונה בעקבות הדיון בוועדה האחרונה.
ויויאן אזרן: סליחה, סליחה, לפני הדיון בוועדה זה בכלל שונה.
ויויאן אזרן: טוב, זה לא משנה, אוקי, בזכותכם הנושא הזה שונה והאנשים משלמים עכשיו גג 50% או גג 1,000 שקלים, וכמובן לא יותר מעלות ההסעה.
ויויאן אזרן: זה מהלך שהמשרד הוביל אותו, זה מהלך ש ---
קריאה: אבל זה לא נכון, את אומרת פה עובדות לפרוטוקול.
דפנה אזרזר: עוד לא שמעתי שמשרד הרווחה מחלק תקציבים, איך הוא יכול להוביל דבר כזה?
דפנה אזרזר: הרי ביושר לא הולך אתכם.
ויויאן אזרן: המשרד הוסיף 7 מיליון שקלים לטובת המשרד הזה.
דפנה אזרזר: הוסיף אחרי שזה ישב בוועדה.
ויויאן אזרן: המשרד בראשותו של מנכ"ל המשרד, מר איצקוביץ, הוביל את המהלך הזה ואתם יודעים מה, זה לא משנה כרגע מי הוביל.
ויויאן אזרן: מבחינתנו שורה תחתונה – אנחנו מאד שמחים שכולם חברו יחד ונכון לעכשיו האנשים שבאמת זכאי קצבת ניידות ומוסעים ומשלמים רק את הסכום הזה.
טליה מוסקוביץ: השאלה מה קורה בפועל.
טליה מוסקוביץ: אני יכולה לציין כהורה שבפועל הבת שלי שהיא חניכה בגנאור מגיל 4, דרך אגב, והיא בת 29 היום, מגיל 21 אני מסיעה אותה.
ויויאן אזרן: למה, מאיפה את?
טליה מוסקוביץ: אני מכפר חסידים.
ויויאן אזרן: את פנית למחלקת הרווחה?
טליה מוסקוביץ: בוודאי.
טליה מוסקוביץ: התשובה הייתה שמגיל 21 אין תקציב, אין להם.
טליה מוסקוביץ: הם צריכים רכב מיוחד עם עיגון מיוחד ואין להם תקציב כזה ואני מבחינתי מסיעה אותה ביום יום.
לאה ברקמן פורת: אני רק רוצה להוסיף משהו, קוראים לי לאה ואני ---
דוד אזולאי: רק שנייה, אני מיד אאפשר לך.
לאה ברקמן פורת: ...
לאה ברקמן פורת: שהורים לא פונים לאקי"ם, יש את שרונה מזרחי פה, עורכת הדין שקו הסיוע מפוצץ עם פניות, התכתובת בינם לבין אנשי משרד הרווחה, לא שאני באה להגן עליהם, אבל כשיש בעיה באיזו רשות מקומית הם מתערבים ----
טליה מוסקוביץ: את יודעת אבל שבפאוץ' שלי יש הרבה שאלות ושאילתות, וברגע שאומרים לא אז יש את האנרגיה, איזה משאבי אנרגיה ולאן את מובילה את זה, אז ---
דוד אזולאי: כמה שנים את מסיעה את הילדה?
טליה מוסקוביץ: מגיל 21, בשבועות ימלאו לה 30, אז 9 שנים.
טליה מוסקוביץ: אני מסיעה אותה יום יום.
דוד אזולאי: במשך כל התקופה הזאת את מסיעה אותה בעצמך מבלי לקבל מימון משום גורם?
טליה מוסקוביץ: שום גורם, אני מסיעה אותה בעצמי.
טליה מוסקוביץ: זה פוגע ביכולת שלי לצאת לעבודה בשעה מסודרת, זה פוגע בהרבה דברים.
לאה ברקמן פורת: היא מקבלת את הניידות.
דפנה אזרזר: אבל לאה, הניידות בכלל לא ---
לאה ברקמן פורת: מה שאני אמרתי שהיא כבן אדם נפגעת כי היא צריכה להיות הנהגת, בעוד שבעצם יש לרשותה, על פי חוק, את האלטרנטיבה.
ויויאן אזרן: ...
ויויאן אזרן: חבל שאנחנו לא יודעים על המקרים.
טליה מוסקוביץ: קודם כל לא יודעים ---
זהבה רוזנברג: אני אמא לילד בן 21.
זהבה רוזנברג: שמי זהבה רוזנברג.
זהבה רוזנברג: קודם כל אני רוצה להגיד לפני ההסעה, וגם על ההסעה יש לי מה להגיד.
זהבה רוזנברג: את בית הספר גנאור הכרתי לפני 7 שנים, בעקבות זה שהוא למד בבית ספר של איל"ן ולא התאים וחיפשתי מקום שיתאים לו מבחינת הצרכים שלו.
זהבה רוזנברג: מה שאהבתי במקום הזה, מה שהתאהבתי במקום הזה, שהוא נתן לי את כל הדברים שהייתי רצה אחריהם, רצה אליהם אחר הצהריים, שזה באף מקום לא ראיתי דבר כזה.
זהבה רוזנברג: זה דבר שבאמת חסך מאיתנו כהורים ללכת לבריכה לחוד, לרכיבה לחוד, לפיזיותרפיה לחוד, שפה הכל קיבלנו במקום אחד.
זהבה רוזנברג: זה נפלא.
זהבה רוזנברג: הדבר השני שזה פה עד 18:00, שאני יכולה לעבוד, שאני יכולה קצת זמן בשבילי ואני גם סבתא שרוצה גם קצת את הנכדים, שיש לי את הזמן לכל דבר אני מוצאת, ובפרט לילד שלי.
זהבה רוזנברג: ברגע שהוא מגיע הוא מגיע נטו לנו.
זהבה רוזנברג: לא רצים לא לפיזיותרפיה ולא לשום דבר.
זהבה רוזנברג: נטו אנחנו איתו בכיף.
זהבה רוזנברג: והדבר הכי קשה לי שהוא לפני שנה חגג 21, באוגוסט, ממש חמישה ימים לפני תחילת הלימודים אני מקבלת ממך טלפון, טלפון מהעירייה.
זהבה רוזנברג: אנחנו גרים בקריית ים, אין לך הסעה.
זהבה רוזנברג: אמרתי חמישה ימים לפני תחילת השנה אין לי? אין לך.
זהבה רוזנברג: אוקי.
זהבה רוזנברג: מתחילים לרוץ למקומות לחפש.
זהבה רוזנברג: עכשיו, אני עובדת בבית ספר לחינוך מיוחד, אני חייבת להתחיל לעבוד בשעה מסוימת.
זהבה רוזנברג: אני לא כמו טליה יכולה להסיע את הילד, בעלי עובד כי הוא מפרנס.
זהבה רוזנברג: אני חיפשתי חברה שתסיע אותו בתשלום.
זהבה רוזנברג: אני משלמת כל חודש 2,000 שקלים עבור שהילד יגיע לבית הספר.
זהבה רוזנברג: אני קיבלתי מדפנה, שהיא כל הזמן משתפת אותי בהרבה דברים, היא אומרת לי זהבה מה-1 בספטמבר מגיע לך.
זהבה רוזנברג: אמרתי מגיע לי מה?
זהבה רוזנברג: פניתי לעירייה שלי, אין כסף.
זהבה רוזנברג: אומרת לי מה זה אין?
זהבה רוזנברג: קודם כל אני ממשיכה להסיע את הילד כי חשוב לי שהוא יגיע למסגרת.
זהבה רוזנברג: הוא לא יכול לעבוד בשום דבר, כי הוא במצב מאד קשה.
זהבה רוזנברג: אין כסף, זה מה שאמרו, אני מתפלאת מאיפה הכסף.
זהבה רוזנברג: אין כסף.
זהבה רוזנברג: עד היום אני משלמת לבד.
זהבה רוזנברג: עכשיו, אני לקחתי את כל ההורים של קריית ים, שאנחנו חמישה, ואמרתי להם – בואו נעשה משהו ביחד.
דוד אזולאי: כל הילדים שלומדים נמצאים פה?
זהבה רוזנברג: אני מדברת על מי שלומד כאן.
דוד אזולאי: חמישה תלמידים.
זהבה רוזנברג: כן, פה חמישה ילדים לומדים כאן, חמישה מעל גיל 21, מקריית ים.
זהבה רוזנברג: אני איגדתי את כל ההורים ואני באתי, הבאתי את כולם לעירייה, לרווחה ואמרתי למנהלת – הנה ההורים.
זהבה רוזנברג: היא אמרה – אין כסף.
זהבה רוזנברג: חכי, תהיה ועדה, חכי.
זהבה רוזנברג: אמרתי מה חכי?
זהבה רוזנברג: ספטמבר עבר ואוקטובר ונובמבר ודצמבר וכבר ינואר עוד מעט, אנחנו מממנים.
דוד אזולאי: ובינתיים אתם מממנים את ההסעה?
זהבה רוזנברג: בהחלט.
דוד אזולאי: זאת הסעה משותפת לכל הילדים או שכל אחד מקבל הסעה נפרדת?
זהבה רוזנברג: לא, עשינו משולב, משותף.
לאה ברקמן פורת: ומה עם הביטוח ומה עם האחריות על ההסעה?
לאה ברקמן פורת: מה עם כל המשתמע מההסעות האלה?