GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף נאסרי: הלכתי לרופא והוא אמר לי ללכת לעובדת הסוציאלית של קופת חולים והיא צריכה למלא טופס.
יוסף נאסרי: אחר-כך צריך ללכת לפיזיותרפיסט.
יוסף נאסרי: כדי להזמין אותו הביתה צריך לחכות עוד שבועיים שלוש.
דוד אזולאי: גם אין לך בנאחף, אתה צריך לנסוע לכרמיאל או לעכו.
יוסף נאסרי: לעכו ולכל מיני מקומות.
יוסף נאסרי: אחר-כך צריך ללכת למשרד הבריאות.
יוסף נאסרי: אחר-כך צריך להזמין את הסוכן.
יוסף נאסרי: הביאו לנו עגלה שיקומית ובאותה שנה היו לה שתי תקלות.
יוסף נאסרי: היתה תקלה בברקסים שלא היו מתאימים.
יוסף נאסרי: אמרתי להם שאני אתבע אותם על הברקסים.
יוסף נאסרי: שמו ברקסים לא מתאימים ופעמיים החליפו את הברקסים של העגלות.
יוסף נאסרי: אם הברקס לא מתאים, הילד נדפק וכמה פעמים היו שריטות ברגליים שלהם בגלל זה.
יוסף נאסרי: חוץ מזה, גם ההתאמה של העגלה.
יוסף נאסרי: כל שנתיים שלוש צריך להחליף גם את העגלה.
יוסף נאסרי: חייבים להחליף להם את העגלות כי אם העגלה לא מתאימה בישיבה – במעון עושים לה כל מיני משחקים על השולחן של העגלה אז העגלה חייבת להתאים לראש שלה, לגוף שלה.
יוסף נאסרי: גם לגבי מיטות.
יוסף נאסרי: כל פעם אנחנו שואלים לגבי מיטות ואומרים לנו: לא עכשיו, אין עכשיו תקציב.
יוסף נאסרי: צריך מישהו במשרד הבריאות שיעזור לנכים ויעמוד לצידנו.
יוסף נאסרי: אפילו עובדים סוציאליים גם בכפרים וגם בעיר, שגם יהיו בצד שלנו.
יוסף נאסרי: גם כך אנחנו צריכים כל הזמן ללכת לבית חולים, לבדיקות.
יוסף נאסרי: אני לוקח אותם לנוירולוג בבית חולים "שניידר" למעקב, לניתוחים ברמב"ם.
יוסף נאסרי: צריך גם מישהו שיעזור לנו ויהיה על ידנו.
יוסף נאסרי: תודה.
דוד אזולאי: אילנית סבן, בבקשה.
אילנית סבן: אני מניחה שאני מייצגת פה את ההורים של האוטיסטים.
אילנית סבן: אצלנו הבעיה בעצם היא לא בכיסאות גלגלים, בסדים וכדומה אלא בכל מה שקשור לנושא של תקשורת עם הילד ואינטראקציה מולו.
אילנית סבן: קיימים היום מכשירי תקשורת.
אילנית סבן: רק המחשב, בלי שום תוכנה, מגיע ל-15,000 שקלים.
אילנית סבן: יחד עם התוכנות זה יכול להגיע ל-32,000 שקלים ואין שום השתתפות.
דוד אזולאי: אני מכיר מחשב שהגיע כמעט ל-100,000 שקלים.
אילנית סבן: ואין אף אחד שמשתתף ועוזר.
אילנית סבן: ההמתנה ב"עזר מציון" יכולה להגיע לשנה וחצי וזה גוזל זמן מהילד.
אילנית סבן: היום יש לו בחדר קיר תקשורת, שאנחנו בונים משפטים ומילים אבל אנחנו לא יכולים לקחת את הקיר לכל מקום.
אילנית סבן: אי-אפשר ללכת איתו.
אילנית סבן: אני צריכה לתקשר עם הילד גם כשהוא מחוץ לבית.
אילנית סבן: זאת הדרך היחידה שלו להביע את מה שהוא רוצה.
אילנית סבן: יש טיפולי ABA.
אילנית סבן: יש הרבה ילדים עם אוטיזם שהטיפול הזה מאוד מתאים להם וביניהם שי הבן שלי והם לא מסובסדים.
אילנית סבן: עלות של שעת מטפל של ABA מתחילה ב-60 שקלים ויכולה להגיע גם ל-100 שקלים.
אילנית סבן: צריך ממוצע של לפחות 4-5 שעות ביום.
אילנית סבן: תעשו את החשבון לבד, כמה זה עולה בעצם.
אילנית סבן: בדיונים הקודמים דיברנו על נושא של טיטולים.
אילנית סבן: שוב, זה לא מסובסד על-ידי אף אחד.
אילנית סבן: המימון הוא של ההורים.
אילנית סבן: אני משלמת היום 1,500 שקלים בחודש רק לטיטולים.
אילנית סבן: זה לא נגמר, זה לא מסתיים בזה.
דוד אזולאי: אין שום השתתפות?
אילנית סבן: שום דבר.
דוד אזולאי: מקבלים קצבת נכות לילד ומזה - - -
אילנית סבן: 2,400 שקלים, מזה אנחנו חיים.
אילנית סבן: שי, למשל, הוא ילד שהוא מאוד היפר אקטיבי.
אילנית סבן: הוא פעיל והוא ילד שהוא אוהב לקפוץ אבל עם זאת יש לו התפרצויות זעם מאוד קשות.
אילנית סבן: ביום שבת הוא העיף את הטלוויזיה בהתפרצות זעם וזאת עוד הוצאה.
אילנית סבן: לפחות 3 פעמים בשנה אני צריכה לרכוש לו מכשירי די.וי.
אילנית סבן: די, טלוויזיות, שלא לדבר על דיסקים שהוא שוחק והורס.
אילנית סבן: זה לא נגמר, אף אחד לא משתתף.
דוד אזולאי: אין השתתפות במחשבים?
אילנית סבן: שום השתתפות.
אורי מקלב: המנכ"לית של משרד הבריאות אמרה שבשביל זה נותנים את הקצבה ולכל הורה יש הוצאות.
אורי מקלב: עדיין לא הצלחנו להעביר את המסר: לא הבגדים, לא השיניים, לא המשקפיים וכל מיני אביזרים שהשחיקה שלהם גדולה - - -
עילית שמואלי: הטיטולים.
דוד אזולאי: חבר הכנסת הרב אורי מקלב, על דעת כל ההורים שנמצאים פה, הם מוכנים לוותר על הקצבה הזאת רק שיתנו להם מה שצריך.
דוד אזולאי: אני אומר לך שמראש הם יסכימו לכך.
יוסף נאסרי: שיתנו לנו חיים טובים וייקחו כל מה שהם רוצים.
עילית שמואלי: שיתנו את הכול ולא נצטרך קצבה.
דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.
אורי מקלב: באתי לחזק את ידיך, אדוני היושב ראש, על-כך שבעקביות אתה ממשיך להעלות את הנושאים האלה על סדר יומה של הוועדה.
אורי מקלב: אני יודע שעל שולחן הוועדה יש נושאים צרכניים ואחרים וחלק ניכר מהזמן שלך אתה מקדיש לנושא של הנכים.
אורי מקלב: תמיד חשבתי שצריך לדון אנשים לכף זכות.
אורי מקלב: אנשים הרגש שלהם קהה עם הזמן והנה הראייה, אתה מוכיח שהרגש לא מתקהה.
אורי מקלב: כל פעם אנחנו שומעים את הנושאים מהיבט אחר ושומעים על הקשיים הרבים שאיתם ההורים צריכים להתמודד.
אורי מקלב: אנחנו דנים בנושא הזה כבר כמה שנים ומעלים את זה על סדר היום ועדיין לא שמעתי תשובה אחת ניצחת.
אורי מקלב: חוץ מהנושא המרכזי של מתחזים שזה המוטו שמוביל אותם וכל מה שהם עושים זה נגד אנשים שמנסים להתחזות ומרמים.
עילית שמואלי: 3%.
אורי מקלב: זה 3%-4%.
אורי מקלב: מעבר לזה כל המערכות האלה לא נתנו תשובה אחד לאף אחד מהמקרים האלה.
אורי מקלב: תשובה אחת עוד לא שמענו.
אורי מקלב: מדוע לא מגיע להם?
אורי מקלב: להם הם צריכים להתמודד לבד?
אורי מקלב: איך הם יכולים להתמודד לבד?
אורי מקלב: באיזו דרך אחרת הם יכולים לפעול?
אורי מקלב: מה ההצעה שלהם לאותם הורים – אין תשובות.
אורי מקלב: אני חושב שהבעיה היא שראשי המשרדים לא מגיעים לפה.
אורי מקלב: אני חושב שצריך להביא בכוח את המנכ"לים לפה.
אורי מקלב: עם כל הכבוד, הם שולחים הם פקידים מסורים, אבל הם באים לוועדה לשמוע ולספוג ואולי ללכת עם הרגשה לא טובה.
אורי מקלב: אין להם אפילו את האפשרות להעביר את זה האלה.
אורי מקלב: מי שצריך להביא דוח אתה המשרדים הממשלתיים.
אורי מקלב: אין זכות קיום לחברה שכך מתנהגת וכך תומכת וכך מתנהלת מול חלק מהחברה.
אורי מקלב: זה לא יכול להיות, אלה דברים שסותרים אחד את השני.
אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להיות חברה בלי שתהיה ערבות אחד כלפי השני.
אורי מקלב: אנחנו לא יכולים לדרוש מאחרים כשאנחנו בעצמנו לא יודעים.
אורי מקלב: אנחנו דנים אבל הדברים חוזרים על עצמם.
אורי מקלב: לכן אני אומר: לך בכוחך זה.
אורי מקלב: אנחנו מחזקים אותך בעניין הזה ולא להתייאש.
אורי מקלב: אני חושב שיכול להיות שעם עקביות אנחנו נוציא את הדברים האלה החוצה, מה שלא נעים לעשות.
אורי מקלב: יכול להיות שכך יבוא שינוי.
דוד אזולאי: אני לא מציג אותך כי אני חושב שכולם מכירים אותך.
אבנר עורקבי: בבעיות שיש במשרד הבריאות עם ילדים נכים נתקלנו במקרה של אשה מאוד מפורסמת.
אבנר עורקבי: אתם אולי לא מכירים אותה באופן ויזואלי אבל במשרד הבריאות מכירים אותה באופן ויזואלי, באופן חזק מאוד.
אבנר עורקבי: אישה לוחמת שקוראים לה סימה רווח.
אבנר עורקבי: סימה רווח רצתה כסאות ילדים ממונעים לילדים שלה.
אבנר עורקבי: משרד הבריאות החליט שלא מגיע להם כי הם לא זקוקים להם ולא מותאם להם הדברים האלה.
אבנר עורקבי: סימה רווח נלחמה כארי.
אבנר עורקבי: היא אפילו הגיעה לפה לכנסת ואיימה להתאבד עם בלון גז.
נעמי מורביה: אמא של מלי ואורי.
אבנר עורקבי: יש לה שני ילדים נכים.
אבנר עורקבי: האמא הזאת אפילו אמרה למשרד הבריאות: אתם יודעים מה?
אבנר עורקבי: קחו את מלי וקחי את אורי וטפלו בהם והשאירה אותם שם.
אבנר עורקבי: רדפו אחריה עם המשטרה למה היא הפקירה את הילדים שלה.
אבנר עורקבי: היא רצתה להבהיר, למצות, להראות למשרד הבריאות שלילדים האלה יש צרכים, שאפילו שהם רואים שזה לא מתאים להם, זה כן מתאים להם.
אבנר עורקבי: היום אורי ומלי הולכים עם כסאות גלגלים ממונעים.
אבנר עורקבי: אחרי כל זה, שהיום האמא פחות או יותר ממוסדת, אני נתקלתי במקרה של עוד אמא שאומרת שהיא רוצה לילד שלה כסא ממונע.
אבנר עורקבי: משרד הבריאות אמרו: לא מתאים.
אבנר עורקבי: אמרתי שנארגן לילדה הזאת כסא ממונע.
אבנר עורקבי: אתם יודעים מה?
אבנר עורקבי: הילדה הזאת כתבה ספר.
אבנר עורקבי: היא מאוד מוכשר.
אבנר עורקבי: היא קיבלה מאולמרט הערכה והוקרה על הספר שהיא כתבה.
אבנר עורקבי: משרד הבריאות החליט שהיא לא מוכשרת לנוע עם כסא גלגלים ממונע.
אבנר עורקבי: כשרכשו לה את כסא הגלגלים הממונע שלא על-ידי משרד הבריאות, התקשרו אלי ואמרו: מי אתה שהחלטת לתת לילדה כסא גלגלים ממונע?
אבנר עורקבי: מה זה אכפת לכם?
אבנר עורקבי: האמא החליטה מה טוב לילדה שלה.
אבנר עורקבי: למה למנוע את החופש הזה שהילדה מעוניינת בו?
אבנר עורקבי: אמנם לפי הקריטריונים, של הפסיכולוגים ושל הפדגוגים זה לא מתאים לה, אבל הילדה רוצה.
אבנר עורקבי: רוצים להתקדם הלאה עם הילדה, למה למנוע מהילדה הזאת את ההתקדמות הלאה?
אבנר עורקבי: היום האמא הזאת חולה במחלה קשה כתוצאה ממלחמה שלה עם כל הממסד הזה.
אבנר עורקבי: הממסד הזה מונע ומוריד את ההורים האלה למכות אנושות על הגוף שלהם באופן אישי.
אבנר עורקבי: עד לפני כמה שנים, 20-30 שנה, היתה טענה כלפי ההורים, למה הם לא לוקחים הביתה ילדים מוגבלים ומשאירים אותם בבתי החולים ובורחים.
אבנר עורקבי: היו דברים כאלה.
אבנר עורקבי: היום, כשהם לוקחים אותם ומוכנים לגדל אותם, המדינה אומרת: לא.
אבנר עורקבי: תחליטו, אתם רוצים שיגדלו אותם או שלא יגדלו אותם?
אבנר עורקבי: אז אם הם מחליטים לגדל אותם, בואו תנו להם את העזרה.
אבנר עורקבי: תנו להם את היכולת.
אבנר עורקבי: אבל אם אתם רוצים להרוג אותם בבית החולים, תהרגו אותם בבית החולים כמו פרעה מלך מצרים.
דוד אזולאי: תודה אבנר.
יהודה דורון: אני רוצה לגעת בנקודה חיובית של משרד הבריאות.
יהודה דורון: כשהייתי ילד קטן משרד הבריאות דאג לקחת אותי לבית החולים.
יהודה דורון: שימו לב מה אני אומר: הוא לקח את הנכים לבית החולים, הוא דאג למשכירים אורטופדיים, הוא החליף לנו את המכשירים כשגדלנו וכדומה.
יהודה דורון: מה קרה פתאום שהעסק הזה מתקלקל?
יהודה דורון: היה מצב שמשרד הבריאות נתן את השירות הזה ואני יכול להביא לכם עשרות נכים שקיבלו את השירות הזה.
יהודה דורון: קיבלתי מכשירים אורטופדיים, נעליים, הכול.
יהודה דורון: לא ידעתי ללכת וקיבלתי כדי שאני אוכל ללכת.
יהודה דורון: אם לא הייתי מקבל לא הייתי אולי יכול לנוע.
יהודה דורון: אלה שלבים שקיבלנו כל הזמן.
יהודה דורון: בשנת 1976 מונתה על-ידי ראש הממשלה "ועדת השישה" שקבעה שמשרד הבריאות צריך לתת עזרים לנכים ללא תמורה.
יהודה דורון: היה והנכה ומשפחתו עשירה הוא יקבל 10% בלבד.
יהודה דורון: אם רוצים לעשות שינוי, כל שינוי שיהיה בוועדת השישה היה חייב להגיע לוועדת העבודה והרווחה כדי לקבל הסכמה.
יהודה דורון: נושא ה-25% לא עלה בשום דיון.
יהודה דורון: הוא לא קיבל אישור איך עושים אותו.
דוד אזולאי: משנת 1976 לא היה שום שינוי בקריטריונים?
יהודה דורון: לא היה שום שינוי.
יהודה דורון: אסור לעשות שינוי מבלי להביא את זה.
יהודה דורון: את נושא הניידות, את נושא המכשירים, את נושא הדיור, כל הדברים האלה חייבים להגיע לוועדה.
דוד אזולאי: עכשיו אני גם מבין למה אין השתתפות ברכישת מחשב כי אז לא היו מחשבים.
דוד אזולאי: אם הקריטריונים לא שונו מאז, אז זאת הסיבה.
יהודה דורון: אני עומד לומר דבר שאני רוצה שיושב הראש יבדוק אותו.
יהודה דורון: אני רוצה לדעת באיזה פרוטוקול הגיע הנושא של ה-25% לוועדת עבודה לשם שינוי?
יהודה דורון: אני מדבר על זה בכל דיון ואני מדבר על זה בוועדת העבודה ולא בודקים את זה.
יהודה דורון: זה לא הגיע לדיון.
יהודה דורון: אני מדבר על השתתפות המשפחות, הילדים והנכים ב-25% הוא לא חוקי.
דוד אזולאי: אני מוכן לעזור לך בעניין הזה.
דוד אזולאי: תעביר את הפרטים לשלומית ואני אגיש שאילתה לשר הבריאות בנושא הזה ואז תהיה תשובה ברורה.
דלית רומם: אני ממשרד הבריאות - - -
דוד אזולאי: אני מייד אאפשר לך, לא נוותר לך.
יהודה דורון: דבר נוסף שקורה הוא שנכים שיש להם מגבלה, למשל, ילדים עם 3 גפיים, לא יכולים לקבל כסא ממונע.
יהודה דורון: גם הבוגרים לא יכולים לקבל.
יהודה דורון: הם צריכים להיות נכה עם 4 גפיים.
יהודה דורון: אני שואל: איך אדם עם יד אחת צריך לדחוף כסא גלגלים?
יהודה דורון: הוא חייב כסא ממונע כי הוא לא יכול לסחוב את הכסא.
יהודה דורון: זה קצת מוזר.
יהודה דורון: אני מדבר גם על הבוגרים.
יהודה דורון: יש לנו הרבה אנשים שקיבלו CVA ושיתוק ממש רציני ואחרי זה קיבלו עוד שיתוק.
יהודה דורון: אז יש להם חולשה ביד אחת ויש להם בעיה שהם לא יכולים לדחוף את הכסא, אז הם צריכים לדחוף את הכסא עם הרגל שנשארה שלמה.
יהודה דורון: גם אצל הילדים זה אותו דבר.
יהודה דורון: למה לא צריך לחשוב בהיגיון ולתת לאדם איכות חיים נורמאלית, בין אם הוא ילד, בין אם הוא בוגר.
יהודה דורון: שיקבל איכות חיים כדי שיוכל לתפקד.
יהודה דורון: מה אנחנו רוצים מהילדים?
יהודה דורון: אנחנו רוצים שהילדים האלה לאט לאט יתפתחו ויוכלו אולי לתפקד בחוץ ולהיות נורמאליים.
יהודה דורון: בגיל 4 קיבלתי את המחלה והיום אני יושב פה ומדבר ועושה את הכול.
יהודה דורון: אני נייד, מדבר, עושה, עובד.
יהודה דורון: כולנו יכולים לעשות את זה.
יהודה דורון: כל הילדים יכולים להגיע לדרגות האלה, רק צריך לתת להם את הכלים.
יהודה דורון: אם לא תיתנו להם את הכלים הם יפלו על החברה.
יהודה דורון: אני רוצה לגעת בעוד שני דברים.
יהודה דורון: אין קריטריונים במשרד הבריאות לומר כמה זמן אדם יכול להחזיק כסא ומתי הוא יכול להחליף.
יהודה דורון: כאשר אנחנו מדברים על אוטו אומרים שאפשר להחליף כל 3.5 שנים כי יש לו בלאי.
יהודה דורון: כמה שנים צריך להחזיק כסא גלגלים כדי להחליף אותו?
יהודה דורון: צריך להיות קריטריון, אי-אפשר להגיד שהכסא הוא טוב לכל החיים.
יהודה דורון: כסא מתבלה.
יהודה דורון: אתה נוסע עם הכסא יותר מאשר עם האוטו.
יהודה דורון: צריך לשבת ולקבוע קריטריון כל כמה זמן מחליפים את הציוד.
נעמי מורביה: אני יושבת ראש מטה מאבק הנכים.
נעמי מורביה: אנחנו כאן פורום הארגונים: אבנר, יהודה ואנוכי.
דוד אזולאי: אני צריך לקיים דיון בוועדה הזאת למה ארגוני הנכים מפוצלים ואין ארגון אחד.
אבנר עורקבי: אנחנו ביחד.
נעמי מורביה: אנחנו פורום.
נעמי מורביה: אנחנו פה ביחד ומדברים בקול אחד.
נעמי מורביה: אני טוענת שהעובדה ששולחים את הגברת דלית רומם – אני כל פעם רואה אותה מגנה בחירוף נפש על משרד הבריאות.
נעמי מורביה: זאת תעודת עניות לשר הבריאות או לסגן שר הבריאות או כל הגדרה אחרת שהוא מקבל בקדנציה ולמנכ"לים של המשרד.
נעמי מורביה: הכי קל והכי פשוט זה לשלוח את השליח.
נעמי מורביה: היא השליחה, יש לה את הקריטריונים שנתנו לה, יש לה את ההנחיות שלה ולפי זה היא צריכה לפעול.
דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך שצריך להגיד תודה רבה לאותם פקידים שבאים לכאן.
דוד אזולאי: הם באים לכאן ולהיות שק חבטות ובכל זאת הם באים.
דוד אזולאי: צריך להגיד להם יישר כוח.
דוד אזולאי: הגברת דלית יודעת מה דעתי כי אמרתי אותה לא פעם, גם בשיחות בארבע עיניים.
דוד אזולאי: היא הכלי וכשאנחנו כועסים אנחנו כועסים על הכלי ולא על מי שיוצק את התוכן לתוכו.
דוד אזולאי: צריך להתחיל להתייחס לדוח מבקר המדינה, 56/ב משנת 2002.
דוד אזולאי: אני צועקת את זה אני אומרת את זה.
דוד אזולאי: גם בנייר עבודה שהגשתי לך לפני כחודשיים הזכרתי את דוח מבקר המדינה 56/ב.
דוד אזולאי: הכול רשום שם שחור על גבי לבן.
דוד אזולאי: אם לפני בדיוק 10 שנים הדברים היו מתחילים להיות מטופלים, סביר להניח ש-80% מהדברים שהועלו כאן, בכלל לא היה להם קיום.
דוד אזולאי: הבעיה היא שאנחנו במדינת ישראל אלופים בהקמת ועדות.
דוד אזולאי: אנחנו האחרונים ביישום.
דוד אזולאי: שום דבר לא מיושם, שום המלצה.
דוד אזולאי: הם נותנים לאנשים האלה להישחק והם אלה שעומדים למעשה.
דוד אזולאי: כאמא לשלושה ילדים ולשני נכדים אני מתקפלת כולי.
דוד אזולאי: אני כולי בחיל ועד.
דוד אזולאי: אם הייתי יכולה, הייתי קמה ומנשקת כל אחת מהן על מה שהן עושות, על ההקרבה האישית וההקרבה המשפחתית.
דוד אזולאי: אבל זה לא מספיק.
דוד אזולאי: איפה מדינת ישראל?
דוד אזולאי: איפה אחריות המדינה לאזרחיה?
דוד אזולאי: לכל אזרחיה.
דוד אזולאי: הילדים האלה הם אזרחים בדיוק כמו כולם.
דוד אזולאי: הוריהם, על אחת כמה וכמה.
דוד אזולאי: אלה אנשים ששילמו כל ימי חייהם ביטוח לאומי ושילמו את מיסיהם בזמן.
דוד אזולאי: ברגע שהם דופקים בדלת של המדינה, המדינה מפנה להם עורף.
דוד אזולאי: הם רואים רק את הגב, את הכתף הקרה.
דוד אזולאי: זה משהו שאני מבקשת מכבודו, לא רק כיושב ראש הוועדה לפניות הציבור.
דוד אזולאי: הייתי מולך גם כשהיית יושב ראש והיית מהטובים שבהם.
דוד אזולאי: ישבנו מולך ודיברנו על המון נושאים ואתה פעלת.
דוד אזולאי: אני מבקשת לפעול.
דוד אזולאי: די לנו לדבר.
דוד אזולאי: ההורים קיבלו כאן שעה של ונטילציה והכאב יצא.
דוד אזולאי: עם הכאב הזה הם גם חוזרים הביתה כי שום דבר לא ישתנה כי לדלית אין את הכוח לשנות.
דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע את מיכאל.
מיכאל אלכסנדר: אני עובד ביחד עם אשתי ויויאן ואנחנו עושים יחד את הסדים.
מיכאל אלכסנדר: יש כאן דוגמה של סדים.
מיכאל אלכסנדר: אנחנו עושים את זה 20 שנה ואנחנו רואים את הילדים במשך כ התקופה הזאת.
מיכאל אלכסנדר: מתקיימות ועדות של משרד הבריאות שהן חלק ממכון לואיס שמיישם את חוק הבריאות.
מיכאל אלכסנדר: בוועדות האלה בפירוש נבדק אם הילד הולך או לא הולך וזה הקריטריון.
מיכאל אלכסנדר: אם הוא עושה מספר צעדים, משרד הבריאות ואם הוא איננו עושה מספר צעדים, מה מדינת ישראל אומרת?
מיכאל אלכסנדר: אני חושב שבזה מסתכם העניין.
מיכאל אלכסנדר: העובדה היא שילדים שאינם הולכים אינם מקבלים.
מיכאל אלכסנדר: אני עדיין מדבר בנושא שלנו שזה הסדים.
מיכאל אלכסנדר: כצופה מהצד בדיון אני חייב לומר שיש כל-כך הרבה גורמים שמעורבים פה בניסיון לעזור למשפחות ולעזור לאנשים האלה שהם באמת עושים עבודה מדהימה.
מיכאל אלכסנדר: מדובר בביטוח לאומי, משרד הבריאות, רווחה.
מיכאל אלכסנדר: אין אפשרות לקחת את כל הפול הזה של 4,000 ילדים?
מיכאל אלכסנדר: לקחת את הכמות הזאת של הילדים, להכניס אותם למחשב אחד, לוועדה אחרת ולא יצטרכו להתרוצץ.
מיכאל אלכסנדר: אני יודע שבתחום שלנו של הסדים, רק בכדי לקבל את האישור עבור הסד - - -
דוד אזולאי: אדוני מציע עכשיו לפשט הליכים.
דוד אזולאי: זה לא נהוג במקומותינו.
דוד אזולאי: אם זה לא מסובך זה לא טוב.
מיכאל אלכסנדר: זה מה שיש לי להגיד.
דוד אזולאי: גברתי נציגת משרד הבריאות.
דוד אזולאי: אני מבין שאת באה לוועדות האלה.
דוד אזולאי: את בטח באה בהכנה נפשית ופיזית כאחד.
דלית רומם: פעם ראשונה שאני אצל אדוני.
דלית רומם: אני חייבת להגיד שהישיבה מתנהלת סך הכול באווירה חיובית למרות הדברים הקשים ואני שמחה שזה כך.
דלית רומם: להבדיל מישיבות אחרות שחוויתי אפילו אלימות מילולית ואפילו יותר מזה.
דוד אזולאי: אנחנו משתדלים להביא את המים בהתחלה ושותים את זה מהר.
דלית רומם: יש לי פה מישהי נוספת שתעזור לי אם יש דברים נוספים כי אמרתם הרבה מאוד דברים.
דלית רומם: אני אתחיל מהדברים שאנחנו כן עשינו ואחרי זה אדבר על הדברים שצריך לעשות.
דוד אזולאי: אני רק מבקש ממך שתתייחסי לדברים שעלו פה: קריטריונים שלא השתנו, חוזרים ישנים.
דלית רומם: אני אתייחס לכל הדברים ולמה שאני לא אתייחס אתם תגידו ותשאלו.
דלית רומם: זה בסדר, אני לא נבהלת מזה שכולנו אנשים רעים במשרד הבריאות.
דלית רומם: אני בכל זאת רוצה לציין שאנחנו במשרד הבריאות וגם בקופת החולים עושים מאמץ מאוד גדול לשפר את השירות.
דלית רומם: גם מנכ"ל משרד הבריאות, אני חושב שהוא הציב לעצמו את היעד של שיפור השירות ואנחנו הולכים אחריו.
דלית רומם: גם אם אנחנו לא מרגישים שהשירות קצת משופר, בוודאי הוא צריך להשתפר עוד הרבה, אנחנו ודאי איתכם ולא נגדכם ופועלים כל הזמן לשיפור השירות.
דלית רומם: מה עשינו בשנים האחרונות?
דלית רומם: ראשית לגבי התקציבים: בשנת 2009 קיבלנו 10 מיליון שקלים רק לתוספת עבור מכשירי ניידות.
דלית רומם: בעזרת ה-10 מיליון הגדלנו הרבה מאוד דברים ובהחלט בדקנו את כל הקריטריונים פעם נוספת והרחבנו את הקריטריונים והרחבנו את תקרות ההשתתפות ככל שיכולנו כי אנחנו עדיין מוגבלים בתקציב.
שלומית אבינח: מי זה בדקנו?
שלומית אבינח: מי שותף לבדיקה?
דלית רומם: גם היו נציגי נכים.
דלית רומם: היה צוות רב מקצועי כולל נציגי נכים שהיו שותפים לפגישה.
עילית שמואלי: יהודה היית?
עילית שמואלי: דפנה היית?
דלית רומם: היו ממטה מאבק הנכים והיו מעוד מקומות.
נעמי מורביה: אבל זה מטה מאבק הנכים.
דלית רומם: נעמי, את לא זוכרת כי את לא היית פה.
דלית רומם: ב-2009 היה מישהו אחר, היו נציגים של נכים.
דלית רומם: דבר שני.
דלית רומם: אנחנו לא אחראים רק על מכשירי ניידות, אנחנו אחראים על מכשירי שיקום וניידות, אנחנו צריכים לראות את כל התמונה.
דלית רומם: בשנת 2010 הצלחנו להשיג תקציב של יותר מ-5 מיליון שקלים עבור הרחבת תקרות ההשתתפות למכשירי שמיעה, שזה רק לילדים.
דלית רומם: הגדלנו את תקרת ההשתתפות פי 2.
דלית רומם: בשנת 2011, דרך סל הבריאות כי זאת הדרך בעצם להרחיב קריטריונים או להשיג אפשרות לקבלת טכנולוגיה חדשה, הצלחנו להרחיב את הקריטריונים בנושא של עדשות סקלרליות לכל האוכלוסייה העיוורת.
דלית רומם: הצלחנו עכשיו להכניס את זה דרך סל הבריאות כך שמבחינת העשייה שלנו והחשיבה שלנו והגישה שלנו של שירות ותקציב, אלה דברים שעומדים כל הזמן לנגד עינינו.
דלית רומם: אני מייצגת את משרד הבריאות באמירה הזאת ולא רק אותי.
דלית רומם: בנושא של השירות.
דלית רומם: אני בהחלט חושבת שיש לנו עוד הרבה מה לעשות והרבה מה לשפר.
דלית רומם: בכל זאת עשינו כמה דברים.
דלית רומם: קודם כל, דיברתם על הנושא של הרכישה וההתמודדות מול הספקים.
דלית רומם: אני בהחלט מסכימה איתכם שזאת בעיה ואנחנו פועלים להסדיר את כל תהליכי הרכש.
דלית רומם: אנחנו בסיום של תהליך של עריכת מכרזים לספקים מורשים.
דלית רומם: כל אותם ספקים יצטרכו לעמוד בסטנדרטים מקצועיים.
דלית רומם: אני לא יודעת אם הם מאוד מחמירים אבל בהחלט עומדים ברמה של קריטריונים שקיימים בעולם, של איחוד של ציוד.
דלית רומם: אנחנו אולי לא יכולים לתת את הציוד הכי יקר, אבל בהחלט - - -
אבנר עורקבי: כמו מרצדס.
דלית רומם: לא מרצדס אבל כל מכשיר שייכנס הוא יהיה מכשיר שעבר את כל אישור התקינה הבינלאומיים.
דלית רומם: זה מכשיר שייבדק על ידי מהנדסים שלנו, על-ידי אנשי מקצוע שלנו.
דלית רומם: אנחנו רוצים להבטיח שהמשכירים יהיו ברמה טובה וסבירה.
קריאה: את מדברת על איכות, אנחנו מדברים על סבסוד.
דלית רומם: כנ"ל גם לגבי השירות.
דלית רומם: אותם ספקים יצטרכו לעמוד בסטנדרטים של שירות.
יוליה בן משה: אין לנו בעיה עם הספקים.
יוליה בן משה: הספקים עד ארצות הברית נוסעים איתי.
דוד אזולאי: יש לי בקשה מכולם.
דוד אזולאי: נציגת משרד הבריאות ישבה פה שעה וחצי ושמעה בקשב רב את הדברים אז אנא מכם.
דוד אזולאי: אם יהיו הערות אחר-כך אני אאפשר לכם.
דלית רומם: אנחנו כמובן מוגבלים בתקציב ובאמת מוגבלים בקריטריונים.
דלית רומם: אני חוזרת ואומרת שאנחנו בוחנים אותם מידי פעם בפעם.
דלית רומם: אנחנו לא דורכים במקום.
דלית רומם: המוצרים שייבחרו במכרז יהיו מוצרים ברמה סבירה ואיכותית.
דלית רומם: כמובן אלה מוצרים שאמורים להתאים למטופל.
דלית רומם: לצד זה, כדי לאפשר בכל זאת חופש בחירה ואם מישהו בכל זאת רוצה משהו יותר יקר, הוא כן יוכל לשדרג את המכשירים כי אנחנו גם בהחלט נאפשר מכשירים שהם יהיו בסטנדרט גבוה עוד יותר.
דלית רומם: אנחנו אולי לא נוכל לממן את כל העלות אבל אנחנו כן נוכל לאפשר בחירה אם ירצו לשלם את ההפרש במחיר.
דלית רומם: אני חוזרת ואומרת, המוצרים שייבחרו יהיו מוצרים באיכות סבירה וטובה.
דלית רומם: עוד דברים שעשינו לגבי שיפור השירות.
דלית רומם: אנחנו בהחלט מודעים לבירוקרטיה ואנחנו בהחלט מנסים לטפל בה.
דלית רומם: ישבנו השנה עם קופות החולים ואנחנו בהחלט פועלים למען הפחתת הבירוקרטיה כדי שאתם תוכלו לקבל את מה שאתם צריכים תוך זמן קצר ובהתייחסות מקצועית ברורה ונאותה.
שלומית אבינח: מה זה זמן סביר, 90 יום החזר?
דלית רומם: אני חושבת שלא, ודאי שלא.
דלית רומם: זה אפילו לא בתקשי"ר אז 90 יום זה לא זמן סביר.
דלית רומם: קודם כל, אין החזר.
דלית רומם: האזרח יקבל אישור ועם האישור הזה הוא ייגש לקבל את המכשיר.
דלית רומם: זה לא יהיה מימון ביניים.
דלית רומם: הוא יקבל את המכשיר בעצמו.
דלית רומם: זה אפילו לא יהיה אישור רכש מבחינה תקציבית.
דלית רומם: הוא ילך לספק עם האישור ויקבל את המכשיר.
דוד אזולאי: מתי זה אמור לקרות?
דלית רומם: כל המכרזים פורסמו ואנחנו בשלבים.
דוד אזולאי: מה זמן את מעריכה?
דלית רומם: כמה חודשים.
דוד אזולאי: אמרת כרגע משהו חיובי ואני באמת מברך על-כך.
דוד אזולאי: השאלה שלי היא כמה זמן?
דוד אזולאי: חודשים זה יכול להיות גם שנה.
דלית רומם: לא, אני מעריכה שעד חודש אפריל מאי כל המוצרים יעברו את כל המכרזים.
דלית רומם: תראה, זה המון עבודה.
דלית רומם: צריך לפרסם את המכרז, הספקים צריכים להשיב, צריך לבדוק את המוצרים.
דוד אזולאי: לאחר מכן תביאו את זה לידיעת הציבור הרחב באמצעות פרסומים שלכם?
דלית רומם: בוודאי.
נעמי מורביה: ויממנו את התיקון של המוצרים המשודרגים?
דלית רומם: תני לי לסיים, בבקשה.
דלית רומם: עוד דברים שעשינו לשיפור השירות.
דלית רומם: כמו שאמרתי, ישבנו עם קופות החולים ודיברנו על הנושא של הבירוקרטיה ודיברנו על הצורך בהפצת המידע.
דלית רומם: אנחנו פועלים הרבה מאוד להפצת המידע, אם זה דרך האינטרנט, אם זה דרך הקופות, אם זה דרך דפי מידע ואם זה דרך ארגוני נכים שיושבים פה.
דלית רומם: אנחנו אפילו התחייבנו לאמנת שירות שכתבנו והגשנו אותה לארגוני נכים.
דלית רומם: רק ארגון אחד השיב לנו ובירך על היוזמה.
אבנר עורקבי: לא קיבלנו.
דלית רומם: אז תקבלו שוב.
דלית רומם: זה לגבי שירות.
דלית רומם: אנחנו באמת פועלים הרבה מאוד לשיפור השירות.
דלית רומם: לגבי דברים שהם לא בסל הבריאות והעליתם פה כל מיני דברים: תקשורת, עמידון, הרחבת קריטריונים ועוד: כפי שאמרתי, הדרך שאני מכירה להרחיב קריטריונים ולהרחיב את סל הבריאות זה באמת דרך סל הבריאות.
דלית רומם: אנחנו עושים את זה, אנחנו פועלים גם להכנסת טכנולוגיות חדשות.
דלית רומם: לא תמיד אנחנו מצליחים.
דלית רומם: עשינו השנה מאמץ מאוד גדול לשתי טכנולוגיות ובאחת הצלחנו ובאחת לא.
דלית רומם: אני בהחלט תומכת בנושא של הכנסת תקשורת תומכת חלופית.
דלית רומם: אני חושבת שזאת טכנולוגיה שלא קיימת בכלל.
דלית רומם: אם אזרח צריך להשתתף בכסא גלגלים ויש קריטריונים אז בטכנולוגיה כזאת בוודאי.
דלית רומם: בהחלט אני אפעל גם השנה דרך סל הבריאות להכניס את הטכנולוגיה.
דלית רומם: אני מציעה לכם גם לפעול באופן אקטיבי.
דלית רומם: כל אזרח יכול להגיש בקשה לסל טכנולוגיות.
דלית רומם: בסוף מי שמקבל את ההחלטה זאת ועדת הסל ולא אני באופן אישי.
דלית רומם: אנחנו בהחלט נשמח להרחיב קריטריונים ולהרחיב טכנולוגיות.
יוליה בן משה: מה עם עמידונים והליכונים?
דלית רומם: השנה לא הגשנו.
דלית רומם: הגשנו עדשות סקלראליות ובתחום של טכנולוגיה הגשנו תקשורת תומכת חלופית.
יוליה בן משה: והליכונים?
דלית רומם: הליכונים לא הגשנו.
דלית רומם: בהחלט צריך להגיש ובהחלט אפשר להגיש.
דפנה אזרזר: אז למה לא מגישים את הכול?
דלית רומם: גם אתם יכולים להגיש.
דוד אזולאי: אני אגיד לכם למה לא מגישים.
דוד אזולאי: למשרד הבריאות יש קדימויות משלו ואני מניח שהשיקולים שלהם שונים מהשיקולים שלכם.
דלית רומם: אני בהחלט מציעה לכם גם להגיש.
דוד אזולאי: אבנר, אני אאפשר לך לשאול.
דלית רומם: היו לכם הרבה שאלות ואני משתדלת לזכור את הכול.
דלית רומם: לגבי לוחות זמנים.
דלית רומם: מישהו פה אמר שזה כל 3 שנים ולפני זה לא נותנים.
דלית רומם: אחד שאל למה אין לוחות זמנים והשני שאל למה יש לוחות זמנים.
דלית רומם: התשובה היא שאין לוחות זמנים.
דלית רומם: הרעיון שעומד מאחורי זה, בעיקר אצל הילד – בעיקר יש פה הקשבה ופתיחות ובדיקה מקצועית.
דלית רומם: יש לנו אנשי מקצוע שבודקים.
דלית רומם: אם ילד לא יכול לשבת על הכסא כי מימדיו גדלו, כי מצבו הבריאותי השתנה, כי הכסא לא מתאים לו, כי הכסא נשבר, הוא רשאי לפנות דרך משרד הבריאות.
דלית רומם: אנחנו בודקים את הפנייה באופן מקצועי ואנחנו בהחלט יכולים לאשר לילדים וגם לאנשים מבוגרים שמצבם השתנה רכישה של כסא.
דלית רומם: אם אנחנו באמת חושבים שאי-אפשר לתקן או לשנות או להרחיב את הכסא, אנחנו בהחלט פתוחים ובגלל זה אין לוחות זמנים.
דלית רומם: אפשר לפנות ואם יש בעיה, זה מגיע אלינו.
יפה ציונית: מה עם קריטריונים של גיל?
דלית רומם: אין גם קריטריונים של גיל.
דלית רומם: לגבי הנושא של תינוקות ודברים כאלה, זה לא הגיל.