GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד דהאן: משרד התחבורה לא נותן, העליתי את זה כבר בועדת הכספים.
דוד דהאן: הנושא של החופשי – חודשי יכול להקל במה?
דוד דהאן: בנושא של ההנחה שיש עבור נכים.
דוד דהאן: היא לא מתקבלת עבור הנכים פה במקרה הזה.
דוד דהאן: זאת אומרת, יש הנחה עבור אדם רגיל.
מרגנית ריינס: הוא לא נוסע עם זה.
מרגנית ריינס: זה הקצבה המכסימלית שמעבירים, שמשתתפים לרשות, לא אליו.
מרגנית ריינס: יכולה להיות הסעה.
דוד אזולאי: לקחו מודד וקבעו שהחופשי – חודשי זה הסכום שמשתתפים.
דוד אזולאי: אבל בזה לא משתמשים.
מרגנית ריינס: לא נוסעים.
דוד אזולאי: לא משתמשים בזה.
קריאה: זה משהו וירטואלי.
זיו מגור: החופשי חודשי בהוראות התע"ס 10.2 לעניין האוטיזם: "כאשר ההורים, או האפוטרופסים של אדם עם אוטיזם אינם מקבלים רכב או קצבת ניידות", שזה מה שקורה אצלנו, "עבורו, השתתפותם בהוצאות נסיעה, הליווי", שכל זה מדובר, "תהיה בגובה של נסיעה עירונית אחידה הלוך ושוב ברכב ציבורי לכל יום פעילות".
זיו מגור: הוראה זהה יש לפיגור וזה מיושם ויש להם את המערך הסעות והם לא משלמים יותר.
זיו מגור: מפילים את זה על ההורים בגיל 21 והם צריכים לשאת בנטל.
דוד אזולאי: לכם יש מיפוי של אותם 100 ילדים?
דוד אזולאי: יש לכם את המיפוי הזה.
דוד אזולאי: כלומר, יש לכם את הנתונים האלה.
דוד אזולאי: אפשר לעשות את החישוב מה העלות של הדבר הזה מאיפה לאיפה.
- מימון: זה מורכב.
קריאה: לא, לא, זה בעיה.
- מימון: לרשויות המקומיות יש את הנתונים.
קריאה: ללילי יש את כל הנתונים.
קריאה: היא אמרה עכשיו שיש לה את הנתונים.
- מימון: לגבי האנשים.
- מימון: לגבי עלויות זה - - -
קריאה: יודעים.
קריאה: זה עד 1,600.
קריאה: לא, את זה אני יודעת, 1,600.
קריאה: כמה העלות באמת?
דליה איציק: כמה הדלתא?
דליה איציק: אבל העלות באמת היא כי כל אחד צריך להמציא לעצמו גלגל.
קריאה: הנה, יש פה בן אדם שכרגע מבחינת המשרד הוא פשוט מרוויח כסף, כי הוא לא משלם שום דבר כיום.
קריאה: אבל ההורים שזה לא, שיספר.
דוד אזולאי: רק רגע, שניה, אני שואל שאלה, אני שאלתי אותך בפגישה שלנו: יש לכם אפשרות להגיש מיפוי של כל אותה קבוצת,
שלומית אבינח: אבל ללילי יש אותה.
קריאה: ללילי אין אותה.
דוד אזולאי: היא אומרת שאין.
שלומית אבינח: יש לה.
לילי אבירי: יש לי את השמות רק, שמות של אנשים, זה מה שיש לנו.
דוד אזולאי: שמות של אנשים, מאיפה לאיפה, יש לך?
דוד אזולאי: לכם יש מיפוי?
דוד אזולאי: כשאני אומר: מיפוי, אני מתכוון: שמות של אנשים, מאיפה לאיפה הם נוסעים, יש לכם את זה?
לילי אבירי: בטח שיש.
דוד אזולאי: את אמרת שאין לכם את זה, אז רציתי לתת לכם.
לילי אבירי: ...
לילי אבירי: אנשים מאיפה לאיפה אנחנו יודעים.
שלומית אבינח: או.
שלומית אבינח: קיי.
שלומית אבינח: אז יש להם.
דוד אזולאי: עכשיו, חישוב עלויות גם אתם יודעים לעשות?
אריאלה טוקר: זה יש ברשות המקומית שהיא יודעת.
חני שביט: אין.
חני שביט: הם לא מסיעים.
אריאלה טוקר: תקשיבי רק רגע, הרשות המקומית היא זו שמטפלת באדם מהתחלה עד הסוף.
אריאלה טוקר: כלומר, היא יודעת - - -
חני שביט: היא לא יודעת אם זה עולה לו 4,000 או 5,000.
חני שביט: היא יודעת שזה 1,600.
אבנר עורקבי: למה כל הזמן הרשות המקומית?
אבנר עורקבי: למה לא משרד הרווחה?
אבנר עורקבי: תסבירי לי למה לא משרד הרווחה?
אבנר עורקבי: מה אתם מתחמקים?
אבנר עורקבי: מה ההתחמקות שלכם?
אבנר עורקבי: איזה בושה וחרפה זאת.
אבנר עורקבי: לענות את האנשים האלה עם צרכים מיוחדים.
אבנר עורקבי: בשביל מה אתם יושבים במשרד?
אבנר עורקבי: תסבירי לי את זה.
אריאלה טוקר: הרשות המקומית היא זו שמטפלת.
אריאלה טוקר: היא למעשה, אנחנו מעבירים כספים.
אבנר עורקבי: זה בושה וחרפה איך שאת מתבטאת שהרשות המקומית.
אבנר עורקבי: הרשות המקומית אין לה כסף.
אבנר עורקבי: אין לה מימון.
אבנר עורקבי: תממנו אותה, היא תיתן.
דוד אזולאי: אבנר, אני מבקש.
אריאלה טוקר: הנקודה למעשה, מי שאחראי ויגיד את זה גם יושב ראש הרשות, מי שאחראי כלפי האוכלוסייה ומי שמטפל באוכלוסייה לפי חוק, ואני פה, שוב, אני לא יועץ משפטי, אבל זה למעשה הרשות המקומית, שהיא מקבלת עבור זה כספים מהמשרד.
אריאלה טוקר: יכול להיות שתבואו ותגידו: הכספים לא מספיקים, וזה מה שהם אומרים וזה נכון.
אריאלה טוקר: אבל מבחינת טיפול ומי שמכיר את כל התיק ולא רק את הילד עצמו, אלא עם כל התיק כולו, זה לשכות הרווחה.
קריאה: רגע, אבל מנהלת מחלקת הרווחה פנתה יותר מפעם אחת למשרד הרווחה, למחוז, לכולם.
קריאה: חוסמים אותה בכל מקום.
קריאה: היא נתקעת.
קריאה: אין לה כלום.
קריאה: אין לה תשובות.
דוד אזולאי: רק רגע, גבירתי החשבת אני רוצה להגיד לך משהו, יושבת פה ויויאן, שאנחנו מנהלים איזה שהוא דו שיח בקשר לאיזה משפחה, אני כרגע לא רוצה להיכנס לזה.
דוד אזולאי: אנחנו נמשיך את הדיון הזה, עוד לא סיימנו אותו.
דוד אזולאי: את מדברת על ההסעות שהרשות המקומית צריכה לבצע.
אריאלה טוקר: לא, אני מדברת על הטיפול בילד בכלל.
אריאלה טוקר: כלומר, מי שיודע את כל הנתונים, הכל על האוכלוסייה.
דוד אזולאי: את אומרת שהרשות המקומית מכירה את הבעיה.
דוד אזולאי: אבל הרשות המקומית, יושב פה נציג של השלטון המקומי כאן והוא אומר: יכול להיות שאנחנו צריכים להסיע, אבל אנחנו לא מקבלים את המימון הדרוש, ולכן אנחנו לא מבצעים את ההסעות.
דוד אזולאי: והיה לי ויכוח עם ראש רשות מקומית שאומר: תראה דוד, אני רוצה לבצע את זה.
דוד אזולאי: אני, עלות של X, כך וכך כסף אני לא יכול לעשות את זה.
דוד אזולאי: לא מסוגל לעמוד בזה.
דוד אזולאי: אני מוכן להשתתף ב – 50 אחוז, אבל מעבר לכך לא.
דוד אזולאי: אז בשביל 50 אחוז האיש הזה נופל ולא נוסע למקום לימודיו.
אבנר עורקבי: ונשאר בבית.
אריאלה טוקר: אמר זיו שבאמת זה נמצא, כלומר, בפיגור זה נמצא ופה זה לא נמצא.
אריאלה טוקר: זה חלק מהדברים שבפירוש זה נכון וצריך לבחון את זה.
דליה איציק: את מדברת על לבחון, אז אני באמת חושבת שכדאי שתשמעו את ההורים.
דליה איציק: בינתיים שבוחנים, אז בינתיים מורידים מימון שכבר היה איכשהו, היה קצת כסף, אז עכשיו מורידים.
אריאלה טוקר: לא מורידים.
אריאלה טוקר: למה מורידים?
דליה איציק: בואו תשמעו.
דליה איציק: תשמעו את ההורים.
ציון אבוקרט: אני הורה לילד אוטיסט וגם חירש שאני לוקח אותו כבר כ – 6 שנים, עד גיל 21 היו לו הסעות לבית ספר "עופר" בחיפה, דרך הרשות המקומית.
דוד אזולאי: איפה אתה גר?
ציון אבוקרט: בחיפה.
ציון אבוקרט: דרך הרשות המקומית כל בוקר באה מונית, לקחה אותו, החזירה אותו עד גיל 21.
דוד אזולאי: מחיפה לחיפה.
ציון אבוקרט: כן.
ציון אבוקרט: מחיפה לבית ספר "עופר", שזה בדרך הים.
ציון אבוקרט: נסיעה של איזה 25 דקות.
דוד אזולאי: אבל אתה בתוך העיר.
ציון אבוקרט: בתוך העיר.
דוד אזולאי: מזלך.
דוד אזולאי: אתה, איך אומרים?
דוד אזולאי: התמזל מזלך.
דוד אזולאי: לא כל אחד זוכה לדבר כזה.
ציון אבוקרט: כן, יש רשויות שיש בעיה.
ציון אבוקרט: אבל בגיל 21 חבל הטבור הזה נחתך.
ציון אבוקרט: כי אחרי גיל 21.
קריאה: אחרי גיל 21 אתה לא שייך למערכת יותר.
ציון אבוקרט: כי משרד החינוך כנראה.
חני שביט: מגיל 21 אתה לא קיים.
חני שביט: נקודה.
חני שביט: על פי חוקי מדינת ישראל.
ציון אבוקרט: כך אני מתרשם, כי אני עכשיו שומע את הועדות.
דוד אזולאי: עד גיל 21 זה משרד החינוך.
דוד אזולאי: מגיל 21 זה משרד הרווחה.
חני שביט: הם מחויבים לזה על פי חוקי מדינה.
ציון אבוקרט: עם כל הכבוד, זה משרד מקצועי שיודע לפתור בעיות.
ציון אבוקרט: כי מה שאני שומע עכשיו, משרד הרווחה, תיכף אני אכנס לסיפור שלי האישי, זה בדיוק מה שקרה בשריפה בכרמל, שמשרד האוצר רב עם משרד הפנים איך לתקצב את מערך הכיבוי.
ציון אבוקרט: עד שקרתה שריפה, המערכת התעוררה.
ציון אבוקרט: עד שיקרה פה משהו המערכת תתעורר.
ציון אבוקרט: אנחנו כבר חצי שנה מתכתבים.
ציון אבוקרט: יש את התקציב, רק לא מעבירים אותו.
ציון אבוקרט: כמו שמשרד האוצר אמר: עד שלא תמצאו נהלים, תמצאו את הנהלים אנחנו לא נעביר את התקציב, ועכשיו שר האוצר הולך ללכת הביתה, וגם שר הפנים, ואולי ילך עוד פה מישהו הביתה.
ציון אבוקרט: אני אומר את הדברים כי זה חמור מאד.
ציון אבוקרט: אנחנו לפני חצי שנה קיבלנו, קודם כל 5 שנים, 4 שנים בערך, יש לי פה מכתבים, תיכף אראה אותם, אנחנו מסיעים את הילד בכספנו.
ציון אבוקרט: אף אחד לא סייע לנו.
ציון אבוקרט: לפני שנתיים, יש לנו פה מכתב, הוציאו לנו מכתב מהרשות המקומית שיש תקציב לעזרה להסעת הילד שלנו ואז אישרו לנו להסיע אותו.
ציון אבוקרט: במשך שנה וחצי בערך.
דוד אזולאי: על חשבון מי?
ציון אבוקרט: השתתפות של משרד הרווחה, 1,000 ומשהו שקל.
דוד אזולאי: והשאר אתם ספגתם?
ציון אבוקרט: אנחנו לוקחים אותו ברכב שלנו.
ציון אבוקרט: אז זה עזר לנו.
ציון אבוקרט: 1,000 ומשהו שקל, ועוד ליווי.
ציון אבוקרט: זה יצא 1,600 שקל.
ציון אבוקרט: זה עלה עד שהגיע עד 1,600.
ציון אבוקרט: לפני חצי שנה אנחנו מקבלים מכתב מהרשות המקומית בחיפה, שללא קבלות אנחנו לא נוכל לקבל את ההשתתפות.
ציון אבוקרט: ללא קבלות.
ציון אבוקרט: ניתן לערער.
ציון אבוקרט: כתוב שמה: "ניתן לערער בפני משרד הרווחה, בפני ועדת חריגים על מנת לפתור את הבעיה".
שלומית אבינח: סליחה, כמה זמן קיבלתם את המימון?
שלומית אבינח: ל – 4 שנים.
ציון אבוקרט: לא, לשנה וחצי.
ציון אבוקרט: 4 שנים לא קיבלנו, בעצמנו.
ציון אבוקרט: פתאום מישהו מצא את התקציב, שלחו לנו, הרגילו אותנו, אז אני כבר עזבתי את העבודה, ירדתי למשרה חלקית כדי לקחת את הבן שלי, הרגילו אותנו לאיזה שהוא פתרון.
ציון אבוקרט: פתאום הפסיקו לנו את הפתרון הזה.
ציון אבוקרט: הוציאו לנו מכתב לפני חצי שנה שלא ניתן, אבל יש ועדת חריגים, לפנות לועדת חריגים לדון כל מקרה לגופו.
ציון אבוקרט: הזמנו דיון בועדת חריגים.
ציון אבוקרט: ישבתי שם בועדת חריגים, ישבו שמה עורכי דין וכל מיני אנשים חשובים, עובדי רווחה, ועדת חריגים.
דוד אזולאי: זה לא פשוט.
דוד אזולאי: אתה היית אמור לקבל כמה מיליונים.
דוד אזולאי: מה אתה חושב?
דוד אזולאי: זה הולך ברגל.
ציון אבוקרט: אז זהו, אני יושב שם בועדה, שעה מסביר את הבעיה של הבן שלי, כאילו צריך להסביר.
ציון אבוקרט: מה?
ציון אבוקרט: הם לא יודעים מה זה ילד אוטיסט?
ציון אבוקרט: מה זה ילד חרש?
ציון אבוקרט: שעה אני מסביר, כדי להסביר להם למה אני צריך להסיע אותו ולא, כי מי יסיע אותו?
ציון אבוקרט: נהג מונית יודע לדבר שפת סימנים?
ציון אבוקרט: יכול לתקשר עם הילד שלי?
ציון אבוקרט: מי יסיע אותו?
ציון אבוקרט: אז אני צריך שעה להסביר.
ציון אבוקרט: הרגשתי, אני אומר לכם את האמת, כמו אשה שנותנת עדות בבית משפט קורבן אונס.
ציון אבוקרט: אותה הרגשה.
ציון אבוקרט: הרגשה לא נעימה.
ציון אבוקרט: להיות בועדה כזאת כדי להסביר משהו שמובן מאליו להסביר.
ציון אבוקרט: אחרי שעה שנגמר הועדה אנחנו מקבלים מכתב שהועדה מודיעה לנו שללא קבלות לא ניתן, הכל כתוב פה.
ציון אבוקרט: ללא קבלות לא ניתן להשתתף.
ציון אבוקרט: אז בשביל מה עשו לי את הועדה?
ציון אבוקרט: הם לא ידעו שזה הנושא של הועדה?
ציון אבוקרט: אפילו לא כתבו שום דבר נוסף:
ציון אבוקרט: וזה היה בדיוק יום אחרי יום כיפור.
קריאה: איך אתה יכול להביא קבלות?
קריאה: אם אתה מסיע, איך אתה יכול להביא קבלות?
ציון אבוקרט: איך אני יכול להביא קבלות?
ציון אבוקרט: אני הסברתי להם את זה לועדה.
ציון אבוקרט: הם אמרו: אנחנו נדון וזה.
ציון אבוקרט: עכשיו, זה היה בדיוק יום אחרי יום כיפור, כי אני זוכר שזה היה אחרי הצום, באתי בבוקר לועדה.
ציון אבוקרט: מיום כיפור עד עכשיו שום דבר לא קרה.
ציון אבוקרט: יום אחרי זה, אחרי שקיבלנו את המכתב, שלחנו מכתבים לכל העולם, כולל מנכ"ל משרד הרווחה, איצקוביץ, מר איצקוביץ.
ציון אבוקרט: יש לי פה העתקים, לכל הגופים.
קריאה: ענה לך?
ציון אבוקרט: לא קיבלנו שום תשובה.
ציון אבוקרט: שלחנו העתקים.
קריאה: גם בטלפון הוא לא עונה.
ציון אבוקרט: לכבוד השר, העתק למר נחום איצקוביץ, לילי אבירי, למפקחת, לכל העולם.
ציון אבוקרט: שום דבר.
ציון אבוקרט: חצי שנה.
ציון אבוקרט: עד שאהרן, ידידי, שהוא גם הורה לילד שאנחנו נפגשים כל יום בבוקר, אחרי הצהרים, אומר לי: יש דיון בכנסת, הרים לי טלפון לפני שבוע: יש דיון בכנסת בדיוק על הנושא הזה.
ציון אבוקרט: תבוא.
ציון אבוקרט: אז באמת רשמו אותי ובאתי.
ציון אבוקרט: עברה חצי שנה, לא קיבלנו שום תשובה, שום מכתב, שום כלום.
ציון אבוקרט: אנחנו ממשיכים להסיע את הילד.
ציון אבוקרט: אנחנו נמשיך להסיע אותו גם עוד 10 שנים.
דוד אזולאי: אני אומר לכם, רבותיי, אני אומר לכם זאת התעללות בהורים האלה שאין לה שום סיבה ואין לכך שום הצדקה, פשוט זה פשע מה שאתם עושים.
דוד אזולאי: ההורים האלה גם ככה התאכזר להם הגורל ואתם, במקום לעזור להם, אתם רק מוסיפים חטא על פשע לאנשים האלה.
דוד אזולאי: רבותיי, עד מתי?
דוד אזולאי: לא מדובר פה במיליונים.
דוד אזולאי: במה מדובר?
דוד אזולאי: תשמעו הורה, שבעת מדורי גיהינום הוא עובר, מסיע את הבן שלו, לקח על עצמו יוזמה.
דוד אזולאי: עובד עבודה חלקית.
דוד אזולאי: מסיע את הבן שלו, משלם מעצמו, מבקש את ההשתתפות, אומרים לו: קבלות.
דוד אזולאי: מאיפה הוא יביא לכם קבלות?
דוד אזולאי: תצאו מהמרובעות הזאת.
דוד אזולאי: תפסיקו, תצאו קצת מהמעגל הזה.
דוד אזולאי: תחשבו קצת בהיגיון.
דוד אזולאי: תרדו לאנשים האלה.
דוד אזולאי: תשבו, תיראו מה קורה להם.
דוד אזולאי: כמה?
דוד אזולאי: כמה אפשר לשמעו?
דוד אזולאי: כמה אפשר לסבול?
דוד אזולאי: אפשר לפתור את הבעיה הזאת באמת, תאמינו לי.
דוד אזולאי: אני מכיר קצת את איצקוביץ.
דוד אזולאי: אני לא מכיר אותו שהוא כזה מרובע.
דוד אזולאי: אני לא מכיר אותו כזה מרובע.
דוד אזולאי: אני מכיר אותו כאדם חכם, כאם פתוח, כאדם שיודע לעשות.
דוד אזולאי: הוא איש מצויין.
דוד אזולאי: אני מכיר אותו הרבה שנים, עוד לפני שהיה במשרד הרווחה, ודבר כזה הוא לא יכול לפתור?
דוד אזולאי: לא, אני לא רוצה להמשיך את הדיון.
דוד אזולאי: אין לי מה להמשיך את הדיון.
דוד אזולאי: על מה אני אמשיך דיון?
דוד אזולאי: סתם לטחון מים?
דוד אזולאי: לא רוצה.
אבנר עורקבי: אני רק רוצה להגיד לך שגם שמה אין פתרונות.
אבנר עורקבי: אין להם תקציב.
דוד אזולאי: אני לא רוצה להמשיך דיון.
דוד אזולאי: אין טעם להמשיך דיון, סתם לטחון מים.
דוד אזולאי: אני מתנצל בפני אותם הורים.
דוד אזולאי: אני מתנצל בפניכם.
דוד אזולאי: תודה שהגעתם מרחוק.
דוד אזולאי: אני מכיר את הנסיעות האלה, אני יודע כמה שזה קשה.
דוד אזולאי: אתם הוצאתם כסף מכספיכם, אתם לא מקבלים אש"ל, אתם לא מקבלים החזר הוצאות נסיעות, אתם לא מקבלים שום דבר.
דוד אזולאי: אבל באתם לפה כדי לעזור לילדים שלכם.
דוד אזולאי: אבל לצערי הצד השני אטום.
פיני קבלו: מה יש לך יותר טוב מזה?
פיני קבלו: הבטיחו פה בישיבה.
פיני קבלו: הבטיחו פה בישיבה לתת הסעה לילד, לא נותנים לו.
דוד אזולאי: פיני, אני מבקש ממך, באמת, בעניין הזה תגלו קצת יותר רגישות.
דוד אזולאי: אתם, השלטון המקומי, אני מכיר את העבודה שלכם.
דוד אזולאי: אני יודע מה שאתם עושים.
דוד אזולאי: אל תחכה שיבואו אליך, לך אתה אליהם.
פיני קבלו: אני מוכן לבוא אליו.
פיני קבלו: אני לא ביקשתי שיבוא אלי.
פיני קבלו: אני קבעתי איתו פגישה וברגע האחרון הוא - - -
דוד אזולאי: אדוני, יש לו ממונה עליו.
דוד אזולאי: עם כל הכבוד, מי הוא?
דוד אזולאי: יש ממונה עליו, שהממונה עליו יקרא אותו לסדר.
דוד אזולאי: מה זה הדבר הזה?
דוד אזולאי: חודשיים וחצי ועדה מתכנסת, מקבלת החלטות אחרי שמדברים, מחליטים.
דוד אזולאי: מה התוצאה הסופית?
דוד אזולאי: כלום לא קרה במשך חודשיים וחצי.
דוד אזולאי: ההורים האלה, המסכנים האלה, מגיעים מרחוק לפתור את הבעיות שלהם.
דוד אזולאי: הורה אחד שבכלל לא שמע, בא לפה כי הוא חושב שיפתור פה את הבעיה.
פיני קבלו: אתה מבין את הבעיה שלו, כי הם, בשביל שהעירייה תקבל החזר של הכסף היא צריכה להציג קבלות.
פיני קבלו: אם אין לו קבלות אז הם לא משלמים, ולכן העירייה מה נאלצת לעשות?
פיני קבלו: היא מפסיקה.
חני שביט: זה מתחיל בזה שבגיל 21 המערכת פולטת את הילדים האלה החוצה, בזה זה מתחיל.
חני שביט: את החוק הזה צריך לשנות.
דוד אזולאי: פיני, אני מכיר אותך הרבה זמן.
דוד אזולאי: אני מכיר את השלטון המקומי לפני ולפנים.
דוד אזולאי: ואתה יודע, אתה מכיר את עמדתי בנושא הזה.
דוד אזולאי: אני מבקש ממך תערב אותי.
דוד אזולאי: צריך לדבר עם שלמה בוחבוט?
דוד אזולאי: אני מוכן לדבר איתו.
פיני קבלו: לא, לא קשור לשלמה.
דוד אזולאי: אתה רוצה שאני אזום את הפגישה הזאת?
דוד אזולאי: אני מוכן ליזום אותה.
דוד אזולאי: אבל אנא ממך.
דוד אזולאי: אתה רואה אותי פה כל יום, תעדכן אותי.
דוד אזולאי: פנית אלי פעם ואמרתי לך: לא מוכן לשמוע אותך, לא רוצה לדבר איתך?
דוד אזולאי: בוא, אני מבקש ממך, קח יוזמה.
דוד אזולאי: אם הצד השני לא לוקח, קח אתה.
דוד אזולאי: במקום שאין איש, השתדל אתה להיות איש.
אבנר עורקבי: הבעיה תיפתר רק בדרג של שר.
דוד אזולאי: כן, אבל אני פשוט רוצה לנעול את הישיבה.
חני שביט: תגידו על מי אני צריכה לצעוק, אני אלך לצעוק.
דוד דהאן: אני רוצה להעלות כאן דבר, אולי רעיון שכל הבעיה כאן היא לא בעיה של כסף.
דוד דהאן: זה לא בעיה תקציבית.
דוד דהאן: אותו דבר ראיתי בועדת הכלכלה בנושא של החיילים, הנושא של הסיפור של הרכבת שהיה, ומה שקורה, אותה בעיה היתה שם, אותו דבר אני העליתי גם כן שם,ליושב ראש שאמה, ופשוט אותו דבר אני מעלה כאן.
דוד דהאן: שמה לא היתה גם כן בעיה תקציבית, הצבא משלם 30 מיליון שקל לרכבת לאותם שעות עבור החיילים, עבור הסעת החיילים.
דוד דהאן: אותו דבר כאן גם כן.
דוד דהאן: אני מעלה הצעה, כי אין בעיה תקציבית.
דוד דהאן: יש בעיה של הקבלות.
דוד דהאן: יש בעיה טכנית פה.
דוד דהאן: את הבעיה הזאת אפשר לפתור.
חני שביט: לא, יש עוד בעיה.
חני שביט: שה – 1,600 שקל האלה לא מספיקים.
דוד דהאן: רגע, אז יוסיפו.
דוד דהאן: לא בעיה.
דוד דהאן: זה בעיה של תוספת זה לא תהיה.
דוד דהאן: אחר כך זה כבר יבוא.
דוד דהאן: תהיה מלחמה על הנושא הזה של תוספת.
דוד דהאן: אבל כדי לפתור את הבעיה אפשר להקים גוף בארץ שבעצם כמו שם, במקום ה – 30 מיליון שהצבא נותן לרכבת, פה הכסף הזה שהם אמורים לתת פה להסעות פה, בגלל שאין קבלות, בגלל שזה פרטי הורים פרטיים, להקים גוף בארץ, לאגד, לאגד ממש בקישוריות.
דוד אזולאי: בוא, עם כל הכבוד.
דוד דהאן: רכבים פרטיים.
קריאה: זה לא עובד בנכויות האלה.
דוד אזולאי: אני לא מסכים איתך שאין בעיה תקציבית.
דוד אזולאי: אם לא היתה בעיה תקציבית - - - אני חושב שיש בעיה תקציבית.
דוד דהאן: קבלות הם אומרים.
קריאה: זה שתי בעיות.
דוד אזולאי: הבעיה התקציבית קיימת.
דוד אזולאי: הבעיה הטכנית קיימת, ושתי הבעיות האלה אפשר לפתור.
דוד אזולאי: אפשר לפתור עם רצון טוב.
חני שביט: אפרופו שמנכ"ל משרד הרווחה לא עונה אני חייבת להגיד משהו.
חני שביט: יש ילד אצלנו במרכז שגר על יד בני ברק, בני תקווה, שערי תקווה,
קריאה: גני תקווה.
חני שביט: גני תקווה.
חני שביט: בתוך, איל"ן מספק הסעה לאנשים שנמצאים בתוך המטרופולין.
חני שביט: בסדר?
חני שביט: יש הסעות לילדים האלה שנמצאים בתוך תל אביב.
חני שביט: הם נמצאים 10 דקות מחוץ לתחום ההסעה, ולכן הם נסמכים, במקרה הזה, על יד שרה.
חני שביט: אני לא מצליחה.
חני שביט: ניסיתי, לא עבד.
חני שביט: הוא כתב 3 פעמים במשך שנה וחצי לאיצקוביץ.
חני שביט: הוא לא קיבל תשובה ולו פעם אחת.
חני שביט: שנה וחצי שלוש תזכורות.
חני שביט: אף פעם הוא לא קיבל תשובה ממשרד הרווחה על הבעיה הזאת של ה – 10 דקות שהוא מחוץ לתחום.
חני שביט: 10 דקות מחוץ לתחום.
חני שביט: שנה וחצי, ויש לי את התכתובות האלה בבית.
חני שביט: זה פשוט לא ייאמן.
חני שביט: זה התעלמות מאנשים.
- מימון: אני חייבת לציין שבדרך כלל זה לא מתאים לו.
חני שביט: יש לך כאן עוד הוכחה.
קריאה: את שומעת שהוא לא עונה.
דוד אזולאי: סליחה, רבותיי, משפט אחרון, בבקשה, אני רוצה לסכם את הדיון הזה.
זיו מגור: משפט אחרון.
זיו מגור: התחלתי ואני רק רוצה להגיד, אני מבקש שהדיון, כמו שכתבת, הוא פשוט העניין שכמו שיש בפיגור שהועדה שכינסתם, שפשוט יחילו את ההסדר הזה, זה גם יפתור את העניין התקציבי שההורים צריכים להוציא כל כך הרבה כסף מעצמם.
זיו מגור: מה שקיים בפיגור שיחול גם על האוטיזם במערך ההסעות.
חני שביט: יחול גם על נכים.
זיו מגור: בסדר.
זיו מגור: מאה אחוז.
זיו מגור: אני מייצג.
זיו מגור: אין בעיה.
זיו מגור: ושהועדה הזאת, כאילו, אפילו אם צריך תשתפו אותנו.
זיו מגור: לא יודע, אבל אני רואה פה שאתם צריכים עד סוף אפריל.
שלומית אבינח: שילבתם את נציגי אלו"ט?
קריאה: היה אמור להיות, אבל לא שיתפו.
זיו מגור: לא, ואני גם לא מבין למה זה עד סוף אפריל?
זיו מגור: חודשיים וחצי מאז 21 בנובמבר.
דוד אזולאי: רבותיי, מונח פה בפני מכתב שקיבלתי מהמנכ"ל, נחום איצקוביץ, מ – 18 בדצמבר.
דוד אזולאי: הוא כותב לי: "לפני מספר חודשים הגענו להסדר יחד עם השלטון המקומי באשר למתווה מוסכם להסעות אנשים עם פיגור שכלי.
דוד אזולאי: בכוונתי לכנס צוות פנים משרדי שיניח בפני חלופות להסדרים דומים גם בתחום האנשים הנזקקים לשירותי שיקום, וגם בתחום האנשים בעלי האוטיזם.
דוד אזולאי: אני מקווה כי האוצר ייתן גיבוי תקציבי להסדר זה".
דוד אזולאי: המכתב הזה נכתב ב – 18 בדצמבר.
דוד אזולאי: כלומר, אנחנו חודש.
דוד אזולאי: אני כבר לא מדבר על הישיבה שאני קבעתי, אני מדבר מאז שהמכתב הזה יצא, חודש וחצי.
דוד אזולאי: רבותיי, בתכל'ס, עם כל הכבוד, שום דבר לא נעשה.
דוד אזולאי: אני רואה בחומרה רבה.
פיני קבלו: אני הפעם, כמו שהיושב ראש הטיל עלי, אני אקח את זה, אני לא אעבוד מול שלמה, אני אדבר ישר עם נחום איצקוביץ כשאני אצא מפה.
דוד אזולאי: דבר עם נחום איצקוביץ.
קריאה: אם הוא יענה לך.
פיני קבלו: הוא יענה לי.
דוד אזולאי: אמרתי לך, רבותיי, תיראו, נחום איצקוביץ עונה.
פיני קבלו: תן לנו שבועיים, אדוני, אני אחזור אליך.
דוד אזולאי: אני מבקש ממך בכל לשון של בקשה, אם העסק תקוע באיזה שהוא מקום, אנא ממך, תערב אותי בנושא הזה.
דוד אזולאי: אני נמצא פה.
דוד אזולאי: אני לא מוכן לעבור לסדר היום, ואני אומר לכם, רבותיי, אם אני צריך לקיים כל יום ישיבה ולהביא אתכם לפה, אני אעשה את זה כל יום.
דוד אזולאי: אני אתפנה מכל העיסוקים.
דוד אזולאי: אני לא מתכוון להרפות.
דוד אזולאי: מי שיש לו הרגשה, או מחשבה שבסופו של יום תתישו אותי, תשכחו מזה.
דוד אזולאי: אותי לא תתישו בנושא הזה.
דוד אזולאי: אולי את ההורים תתישו, אולי גורמים אחרים, אבל לא אותי.
דוד אזולאי: אני מתחייב לכם, כל יום אני אקיים כאן ישיבה עד שהנושא הזה ייפתר.
דוד אזולאי: לא יעלה על הדעת שמדינת ישראל סדר גודל כזה של 100 ילדים אף אחד לא מצליח למצוא פתרון.
דוד אזולאי: על בעיות יותר מסובכות במדינת ישראל מצאו פתרונות.
דוד אזולאי: פה אין פתרון.
קריאה: ילד אחד בצפון - - -
אהרן אינדיק: אני אהרן אינדיק, אבא של אוטיסט, פשוט אין לי מה להוסיף, כי פעם שעברה אמרתי הכל.
אהרן אינדיק: אני רק רוצה להודות ליושב ראש הועדה על הרגישות שיש לו, על הנחישות, ולעזור לנו, פשוט מאד.
חני שביט: טוב לדעת שלמישהו אכפת.
דוד אזולאי: לא, לא, אני לא מקבל את זה.
דוד אזולאי: אני בטוח שיש אנשים שאיכפת להם פה.
דוד אזולאי: ותאמיני לי, כמה שאני כועס על הצוות הזה פה, האמיני לי שהאנשים האלה עם לב, אבל גם הם יש להם את המוגבלות שלהם.
דוד אזולאי: לא הכל הם קובעים.
דוד אזולאי: גם להם יש בעל הבית שיושב להם על הראש ומכתיבים להם את התנאים האלה.
דוד אזולאי: בוא נלמד זכות על כל אחד.
דוד אזולאי: אני מאד מבקש, בכל לשון של בקשה, בתוך שבועיים וחצי, שבועיים, עד 3 שבועות אני מקיים דיון חוזר בנושא הזה.
דוד אזולאי: אני מבקש לבוא עם תשובות.
דוד אזולאי: פיני, אני מטיל עליך את המשימה לגבי מה שקשור לשלטון המקומי, שלא יהיה אי הבנות.
דוד אזולאי: שלא יפילו את הכל על השלטון המקומי.
דוד אזולאי: רבותיי, אני מודה לכולם.
דוד אזולאי: על סדר-היום: סיוע של משרד הבריאות לילדים נכים בעזרים רפואיים.
דוד אזולאי: -אני חייב להתנצל בפניכם ולהודות שלצערי הרב אני כל פעם נחשף למשהו חדש שלא ידעתי אותו.
דוד אזולאי: לא רק שאני נחשף, אני גם לומד ומבין עד כמה המצוקה גדולה וקשה.
דוד אזולאי: בדיון שהיה על השר"ם בפעם האחרונה, שמעתי מפי הורים על העלויות הגדולות של הציוד הרפואי.
דוד אזולאי: קיבלתי פניות של הורים שדיברו איתי בעל-פה ויש לי פה גם שתי פניות בכתב שגם הן הציגו את הנושא של רכישת אביזרים ועזרים רפואיים.
דוד אזולאי: מהנתונים שבפניי יש היום בערך כ-30,000 ילדים נכים ומתוכם 5,000 ילדים נכים קשים ביותר.
דוד אזולאי: כאשר אני מדבר על נכה קשה ביותר זה אומר שללא העזרים האלה הוא לא יכול לתפקד בחיי היום יום.
דוד אזולאי: העלויות גבוהות מאוד.
דוד אזולאי: ישנו נתון נוסף שהדהים אותי.
דוד אזולאי: יש לי פה נתונים משנת 2009-2011.
דוד אזולאי: בשנת 2009 הוגשו 2,066 בקשות מתוכן אושרו 1,654 ונופקו בפועל 1,185.
דוד אזולאי: ב-2010 הנתון דומה: הוגשו 2,028 בקשות, אושרו 1,624 ונופקו בפועל 1,604.
דוד אזולאי: ב-2011 הוגשו 1,995, אושרו 1,543 בקשות ובפועל נופקו 1,085.
דוד אזולאי: כלומר, כמעט 50%.
דוד אזולאי: זה אומר שכל מה שמונפק בפועל נמצא במצב של ירידה כל הזמן.
דוד אזולאי: לעומת זאת, מספר הבקשות נמצא כל הזמן בעלייה.
דוד אזולאי: בדקתי ושאלתי מה פשר השינויים בדרישות האלה.
דוד אזולאי: אכן מתברר שיש כנראה איזה קריטריונים קשיחים שמעמידים בפני אותם הורים.
דוד אזולאי: לדוגמה, אם משפחה מרוויחה עד 4,000 שקלים אז היא זכאית לעזרה יותר גדולה.
דוד אזולאי: אבל אם המשפחה הזאת מקבלת 4,500 שקלים, הם כבר לא בקריטריון של הנחה יותר גבוהה.
דוד אזולאי: רבותיי, איך אומרים?
דוד אזולאי: אם 4,500 שקלים זה הסף של אותה משפחה, אני אומר לכם שצריך להצדיע לאותה משפחה.
דוד אזולאי: איך הם מסוגלים לעמוד בזה?
דוד אזולאי: צריך לחשוב שאותם הורים לא עובדים כי הם נאלצים לא לעבוד ולטפל בבעיות.
דוד אזולאי: אין להם את הלוקסוס הזה לצאת ולעבוד ולכן יש להם את המינימום.
דוד אזולאי: הם רוצים לצאת לעבוד אבל הם לא יכולים.
דוד אזולאי: אני חושב שמשהו פה לקוי.
דוד אזולאי: יסבירו לי אנשי משרד הבריאות ואנשי משרד הרווחה ממתי הקריטריונים האלה?
דוד אזולאי: האם אלה קריטריונים חדשים או האם אלה קריטריונים שנמצאים אצלכם הרבה זמן?.
דוד אזולאי: אני רוצה לשמוע את התשובות.
דוד אזולאי: מהנתונים ראיתי גם את הנושא של עגלות הנכים.
דוד אזולאי: עגלת נכים אינה מתאימה לילד שגדל.
דוד אזולאי: למרות שלפי הכללים פעם ב-3 עד 5 שנים אפשר להחליף את העגלה – אנחנו יודעים שיש ילדים שאחרי שנתיים העגלה הזאת כבר לא מתאימה.
דוד אזולאי: לא מפני שהיא נשברה או שיש בה בעיה אלא בגלל שהיא לא מתאימה לגודל של הילד.
דוד אזולאי: לדעתי זה דבר שצריך לתקן אותו.
דוד אזולאי: דבר נוסף שעולה מהנתונים שקיבלתי: משרד הבריאות בכלל לא משתתף ברכישת עגלות לילדים עד גיל 3.
דוד אזולאי: עד גיל 3 לא משתתפים פשוטו כמשמעו ולא מאפשרים להם את זה.
דוד אזולאי: ילד בגיל 3 לא צריך לצאת לחיים?
דוד אזולאי: לא מוציאים אותו מהבית?
דוד אזולאי: הוא לא זקוק לעגלה בתוך הבית?
דוד אזולאי: מחוץ לבית?
דוד אזולאי: אני לא רוצה להיכנס כרגע לפירוט, אני מניח שאתם תציינו זאת.
דוד אזולאי: חלק גדול מהאביזרים האלה בכלל לא ממומנים על-ידי משרד הבריאות.
דוד אזולאי: במקרה הטוב אם יש להורים את היכולת הם מממנים.
דוד אזולאי: יש הורים שיש להם יוזמה ויש להם אפשרות לפנות לכל מיני גורמים שיסייעו להם, יתכן שהם מקושרים או שהם מכירים.
דוד אזולאי: אבל מי שאין לו, מה יעשה?
דוד אזולאי: נגזר עליו שהוא לא יקבל והוא נשאר בלי זה.
דוד אזולאי: רבותיי, כל אלה דברים שצריך לתת עליהם את הדעת.
דוד אזולאי: אני מניח שאנשי המקצוע שיושבים כאן איתנו בוודאי מכירים את הבעיות והם חשופים להן יום יום שעה שעה.
דוד אזולאי: יכול להיות שהנתונים שקיבלתי אינם מדויקים.
דוד אזולאי: הייתי מאוד רוצה לשמוע מכם.
דוד אזולאי: לפני כן אני מבקש מאלה שהפנו את הבקשות אלינו, להציג את הדברים.
דוד אזולאי: דפנה, בבקשה.
דפנה אזרזר: בוקר טוב לכולם.
דפנה אזרזר: אני דפנה אזרזר מנכ"ל ארגון הנכים אהב"ה.
דפנה אזרזר: הגשתי פנייה לוועדה כי אני חושבת שכלו כל הקיצין בנושא הזה של אבזור ומימון אביזרים לילדים עם צרכים מיוחדים.
דפנה אזרזר: גם כך יש לנו המון הוצאות.
דפנה אזרזר: הקצבאות שלנו נמוכות יחסית למה שאנחנו צריכים להתמודד איתו בחיי היום יום.
דפנה אזרזר: לא יתכן שמשפחה שאין לה להוסיף לעגלה 10,000 שקלים, הילד שלה יהיה בעגלה של תינוק בגלל שאין לה את היכולת.
דפנה אזרזר: לא כולם יודעים לפנות לעמותות, לא כל העובדות הסוציאליות שנמצאות במשרדי הרווחה בעיריות יודעות לעשות את העבודה.
דפנה אזרזר: זה מגיע למצבים שבהם אני שומעת מהורים שלילד אין כסא רחצה כי אין כסף.
דפנה אזרזר: אם עגלת הנכים שבורה אז הוא בעגלה של תינוק כי משרד הבריאות לא מאשר כי לא עברו 3 שנים.
דפנה אזרזר: אני יכולה לספר במקרה האישי שלי, שיש ילד שהוא מאוד מורכב.