GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב בילסקי: אני רוצה לשאול כמה תושבים יש, כל פעם כשאני שואל את ראש העיר או משהו, הוא מסתכל על השעון, אז כמה תושבים יש בבני ברק?
שושנה גולדפינגר: אני אסתכל על השעון.
שושנה גולדפינגר: סדר גודל של 170-180, בלי עין הרע.
שושנה גולדפינגר: אז קודם כל אני מברכת באמת על היוזמה של הכנסת ושל חברת הכנסת ברקוביץ ושל יושב ראש הוועדה לטפל בכל העניין הזה, של החקיקה, שנחום הזכיר והתייחס אליו כבסיס של הבעייתיות של מה התפקידים ומה החובות ומה ה אפשרויות שלנו כחברי מועצה לסייע ולהוביל ולשנות דברים.
שושנה גולדפינגר: השיתוף של הכנסת הוא הכרחי כי באמת בלי שנשנה את החקיקה, גם בקשר להרכב של המועצה וגם בקשר לסמכויות של המועצה, יהיה לנו קשה מאוד להוביל שינויים.
שושנה גולדפינגר: אנחנו כן צריכים, חבר הכנסת ביילסקי, את העזרה שלכם, של הכנסת, כך נראה, אבל אני חושבת שזו צריכה להיות עבודה משותפת.
שושנה גולדפינגר: חזקי הוא באמת אדם שנהדר לעבוד איתו, הוא מומחה לענייני ביטוח לאומי, יש פה את חברת הכנסת ברקוביץ ויש עוד אנשים שוודאי ישמחו להיות שותפים לפורום כזה, יחד עם המנהלים הכלליים, עם השרים, כל האנשים המובילים והחשובים, אבל גם אנשי השטח שבאמת מאוד אכפת להם, לנסות לחשוב ביחד על הובלת שינוי מבחינת חקיקה, גם בשיטת המינוי של החברים וגם בסמכויות שלהם.
שושנה גולדפינגר: ולקחת בחשבון, וכאן אני חובשת את הכובע החרדי, המגזרי, את המגזרים השונים שהם מיעוטים יחסית קטנים, בשיטה הנוכחית של מעסיקים-עובדים-ממשלה, לא תמיד מקבלים את הביטוי המתאים במצב הזה.
שושנה גולדפינגר: לא רק המיעוט שאני מייצגת, אלא גם מגזרים אחרים, לא ממש מקבלים ביטוי ראוי ופרופורציונאלי לחלק שלהם באוכלוסייה במועצה וזה יכול להיות אחד ההסברים לתופעה שאנחנו רואים, מעבר לסיפור של הסמכויות, שגם בו צריך לטפל, לנושא של האדם הקטן.
שושנה גולדפינגר: אני רוצה פה אולי באמת לנסות להפריד ולהתייחס בנפרד לכעס שאנחנו שמענו מנציגים של ארגוני נכים למיניהם ונושאים משפטיים של מעסיקים.
שושנה גולדפינגר: אני חושבת שאנחנו צריכים, כאנשי ציבור, להפריד בין שני הדברים האלה.
שושנה גולדפינגר: האם אנחנו מדברים על סוגיות משפטיות שצריכות, כמו שהסגן של היועץ המשפטי אמר, להידון בבית המשפט, או אנחנו מדברים על נהלי עבודה ושיטות עבודה וטיפול בקהל שמקשה על האדם הקטן לממש את זכויותיו, ואנחנו צריכים להבדיל בין שני הנושאים האלה ולא ליצור ערבוביה ביניהם.
אורי מקלב: המועצה, כיוון שאת פועלת שם, פעם אחת דנה בהתנהלות של האזרח מול הביטוח הלאומי?
שושנה גולדפינגר: קודם כל הנושאים עולים, אבל עוד פעם---
אורי מקלב: אתם שמעתם פעם נציגים שמייצגים, או אנשים עצמם, מה הם עוברים בדרכם לבקש עזרה מהביטוח לאומי?
שושנה גולדפינגר: לא, אבל אנחנו, כפי שאתה ודאי יודע, וגם אתה מקבל פניות, גם אנחנו, למרות שהשמות והטלפונים לא מפורסמים---
אורי מקלב: שתי פניות קיבלתם.
שושנה גולדפינגר: לא, לא, ברמה הפורמלית---
דוד אזולאי: מה ששואל חבר הכנסת אורי מקלב, האם כשאתם מקיימים את אותם דיוני מועצה בפורום הגדול הזה פעם הזמנתם נציגים של נכים או של ארגונים---
שושנה גולדפינגר: קודם כל יש לנו נציגים של נכים במועצה.
דוד אזולאי: לא, עזבי את הנציגים, גם פה אנחנו נציגים של כולם, גם אנחנו מייצגים את כולם---
שושנה גולדפינגר: לא, אבל יש לנו נציגים של ארגוני נכים.
דוד אזולאי: אני שואל למה לא מזמינים אנשים, כפי שאנחנו עושים כאן בכנסת, את רואה שהזמנו פה מגוון של ארגונים שמשתתפים איתנו בדיון ומקבלים רשות דיבור.
שושנה גולדפינגר: אבל גם במועצה יש נציגים, ואני רוצה להגיד לך שרשות הדיבור, ובאמת בצורה מאוד מכובדת ויפה, ניתנת ראשית כל לנציגים האלה, ואני מחכה בשקט בצד עד ש---
דוד אזולאי: אבל את לא עונה לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את לא עונה לו על השאלה.
דוד אזולאי: עזבי את אותם נציגים שהם חברי מועצה, זה בסדר, אין לי בעיה איתם, אבל ישנם נציגים נוספים וארגונים נוספים שהם לא חברי מועצה ודנים בנושאים שלהם, למה אתם לא מזמינים אותם לשמוע אותם?
שושנה גולדפינגר: זו שאלה מצוינת, אפשר באמת במסגרת הדיונים של---
דוד אזולאי: אנחנו, חברי הכנסת, יכולנו לקיים פה דיון סגור ולדון בינינו לבין עצמנו ואנחנו לא עושים את זה, הדיון הוא פתוח ונותנים לך ולאחרים ולהתבטא.
אורי מקלב: הגב' ליאור, אני לא יודע אם היא נמצאת פה, מהביטוח הלאומי, היא אומרת פה לכנסת שבשנת 2011 קיבלו שתי פניות ישירות בלבד.
אריאלה עפרה ליאור: אני רוצה להסביר את זה.
אריאלה עפרה ליאור: פניות מתקבלות בלי סוף לביטוח לאומי, אבל פה היתה יוזמה של יושב ראש הוועדה שהזמין את אותם אזרחים שהיה להם משהו ואחד נמצא פה, כדי להביא את הדברים שלו בפני הוועדה.
אריאלה עפרה ליאור: אבל יש פניות בלי סוף.
שושנה גולדפינגר: לסיכום, עוד פעם, גם כחברת מועצה גם כחברה בוועדות וגם כמייצגת בפורומים האלה את המגזר החרדי, אני רוצה לברך על היוזמה של הכנסת לסייע ולהוביל ולדחוף, כי בלי הסיוע של הכנסת אני לא חושבת שיהיה אפשר ליצור שינויים ממשיים ואני רוצה להציע באמת ליצור פורום, שולחן עגול משותף של נציגים של הכנסת ושל המוסד ויכול להיות משרד הרווחה שהוא בעצם מוביל ומסייע בניהול של המוסד ושל חברי המועצה, כדי ליצור הידברות ולדבר על מודלים שאנחנו יכולים להתבסס עליהם כשאנחנו מגיעים לחקיקה וקביעת שיטת עבודה שתתאים לשנות האלפיים.
אורי מקלב: היושב ראש, אתה שאלת על תלמידים וחיילים, אני שואל את חברי המועצה, במיוחד אם זו רואת חשבון, תלמיד או אחד שנסע לטיול משלם 130 שקלים או יותר לחודש, כמו שהוא מרוויח 15,000 שקל.
אורי מקלב: אם הוא היה מרוויח 5,000 שקלים הוא היה משלם 30 שקל לחודש.
מוטי אלפריח: 51 שקל.
אורי מקלב: תלמידים, שאמר היושב ראש---
מוטי אלפריח: כי זה כולל---
אורי מקלב: הוא משלם 130 שקל, אם אתם לא יודעים את הדבר הזה, תעשה שיעורי בית.
מוטי אלפריח: אדוני, זה כולל את מס הבריאות.
מוטי אלפריח: אנחנו כן יודעים את הדברים האלה.
אורי מקלב: מה זה משנה מה זה כולל, משנה שהם משלמים בסך הכול 130 שקל.
דוד אזולאי: ---130 שקל, זו הוצאה גדולה, הוא לא יכול לעמוד בה וצריך לחשוב גם על זה, אבל זה לא הנושא שעומד כרגע על הפרק.
אורי מקלב: אני משלים את השאלה, ואם הוא היה מרוויח 5,000 והיה משלם רק 30 זה לא כולל מס בריאות?
אורי מקלב: אז מה אתה עונה לי, שזה כולל מס בריאות, שזה לא הרבה כסף?
אורי מקלב: אם הוא היה מקבל או מרוויח 5,000 שקל הוא היה משלם רק 30.
אורי מקלב: למה אתה לוקח מאחד שלא עובד סכום כזה?
אורי מקלב: בגלל שיש חוק?
אורי מקלב: תשנו את החוק, אתם מועצה, תובילו לשנות את החוק.
דוד אזולאי: עורכת יצחק, בבקשה, ראש אגף פניות ציבור בביטוח הלאומי.
נורית יצחק: יש דבר כזה ולפני כשלושה שבועות גם נפגשנו ודיברנו בדיון קודם של הוועדה לפניות הציבור, אז אני מניחה שאת יודעת שיש דבר כזה.
נורית יצחק: קודם כל אני רוצה לומר שמהדיון בישיבה הזאת נוצר רושם כאילו אין שום פיקוח על הביטוח הלאומי.
נורית יצחק: אז נכון שהמועצה, יש פה חילוקי דעות שהובאו לעניין צורת הפיקוח שהיא צריכה לבצע על המוסד לביטוח לאומי ועל ההנהלה שלו, אבל כמו כל גוף ציבורי וכמו כל משרדי הממשלה, המוסד לביטוח לאומי נתון לפיקוח מתמיד של משרד מבקר המדינה, הן בכובעו כמבקר המדינה והן בכובעו כנציב תלונות הציבור.
נורית יצחק: מדי שנה נעשית ביקורת בכמה תחומים גדולים על ידי מבקר המדינה בתוך הביטוח הלאומי, באמצעות אנשים שהם מומחים לנושא הביטוח הלאומי.
נורית יצחק: דוחות הביקורת מועברים לבדיקה ולתגובה ולתיקון ליקויים על ידי הביטוח הלאומי.
נורית יצחק: בנוסף לכך נציב תלונות הציבור מקבל תלונות רבות מאזרחים על הביטוח הלאומי וגם שם יושבים עורכי דין, מומחים לנושא ביטוח לאומי ובודקים כל תלונה ובמידת הצורך הביטוח הלאומי מתקן טעויות שהוא ביצע בקבלת החלטות או בהתנהלות מול המבוטח בהתאם לביקורת של נציב תלונות הציבור.
דוד אזולאי: האם יש גם מקרים שכתוצאה מתלונות רבות על נושא מסוים שהביטוח הלאומי גם יוזם חקיקה?
נורית יצחק: כתוצאה מתלונות על נושא מסוים ניתן ל---
דוד אזולאי: נניח נושא מסוים שהגיעו אליכם אלפי תלונות באותו נושא, אתם שוקלים גם לפעמים שינוי חקיקה?
נורית יצחק: אנחנו שוקלים שינויי חקיקה אבל מטבע הדברים כששינויי החקיקה מצריכים תוספת של משאבים אז היכולת של הביטוח הלאומי להעביר את הרצון שלו לתקן את החקיקה תלויה בהסכמה של האוצר.
קריאה: ---שינוי ספר הליקויים.
נורית יצחק: הנושא של שינוי ספר הליקויים---
שלומית קואולמן: שנתיים בוועדה לפניות הציבור ביקשנו לטפל בזה.
קריאה: איך זה שכל כך הרבה עבודה אם הכול נעשה כמו שצריך?
נורית יצחק: לא אמרתי שהכול נעשה כמו שצריך, יש טעויות, במיוחד במוסד---
דוד אזולאי: אני מבקש, היא בזכות דיבור, תאפשרו לה.
אורי מקלב: זה לא טפסים, זה חוק, קצבת נכות לילדים לצמיתות, זה חוק או שזה נוהל?
אורי מקלב: לא צריך בשביל זה חוק.
אורי מקלב: לא להביא ילדים חמש פעמים עד גיל 18 ולהגיד לילד משותק לגמרי 'תעמוד לבד', לראות אם הוא יעמוד לבד---
רויטל לן כהן: גב' אוגניה מביטוח לאומי אמרה לי שבגיל שמונה מחלימים מאוטיזם.
רויטל לן כהן: עברנו, בן 8.5, עדיין אוטיסט.
אורי מקלב: ולמה היא צריכה להגיע לוועדה עוד פעם?
נורית יצחק: חלק מהאנשים שמעלים פה טענות ספציפיות שלרוב האנשים שיושבים כאן אין את היכולת להתייחס אליהן, חוץ מאשר לקבל רושם רע על הביטוח הלאומי, יודעים שכל הנושאים האלה כבר נבחנו בבתי הדין לעבודה---
דוד אזולאי: גברתי, אני רוצה להגיד לך, זה שהציבור כאן מדבר דברים קשים כנגד הביטוח הלאומי, גם אתם צריכים לעשות חשבון נפש פעם אחת ולחשוב למה בכל זאת זה קורה.
נורית יצחק: אנחנו עושים את זה כל יום, באמצעות העבודה על הטיפול---
דוד אזולאי: אני אומר לך שאין ועדה פה בבית הזה שלא עוסקת בענייני הביטוח הלאומי.
דוד אזולאי: זה חומר למחשבה, אתם צריכים לקחת את זה בחשבון.
נורית יצחק: נכון, זה חומר למחשבה גם לחברי כנסת שלפניהם מובאות הצעות לתיקון חקיקה, שהם מודעים לזה שחוק הביטוח הלאומי הוא חוק מאוד מאוד מורכב, מאוד מסובך, ששינויי חקיקה נעשים בו חדשות לבקרים ושינויי החקיקה הם לאו דווקא ביוזמת הביטוח הלאומי, לפעמים היוזמה היא של האוצר, לפעמים של חברי כנסת פרטיים, לפעמים מדובר בתיקונים שכדי להוסיף איזה שהיא גמלה, או איזה שהיא קבוצת זכאות נוספת גורמים למורכבות מאוד מאוד גדולה בתוך החקיקה שלנו, שגורמת לזה---
רויטל לן כהן: איפה כתוב שצריך לקחת ילד שלא עומד, לא זז ולא מזיז את הילדים ולהגיד להורים שלו, 'תוציאו מהכיסא ותניחו לראות איך הוא לא עומד'.
דוד אזולאי: גברתי, אני מבקש ממך, את תקבלי רשות דיבור אם תבקשי.
נורית יצחק: אני חושבת שכדאי שנתרכז באמת בדיונים עקרוניים, כי העובדה שהאנשים כאן מעלים כל מיני טענות ספציפיות שאף אחד כאן לא יודע איך להתייחס אליהן, כי הוא לא מכיר---
רויטל לן כהן: היה צריך בג"צ כדי לקבל גמלת ילד אוטיסט, על מה את מדברת?
ענת קאופמן: אני רוצה להביא דוגמה עקרונית שעכשיו קיבלתי תשובה, יש לי את התשובה.
ענת קאופמן: אני פניתי למוסד לביטוח לאומי לא פעם ולא פעמיים בנושא עקרוני.
ענת קאופמן: כשאתם נותנים החלטות של ועדות רפואיות, במיוחד בנכות כללית, אתם לא שולחים את הפרוטוקול.
ענת קאופמן: נותנים זכות ערעור תוך 60 יום, אבל פרוטוקול לא שולחים.
ענת קאופמן: פניתי כמה וכמה פעמים ובאמת זה נושא עקרוני שבכל הוועדות, גם בנכות מעבודה שולחים רק את הפרוטוקול האחרון---
דוד אזולאי: אבל סליחה, זה עולה כסף לשלוח לך את הפרוטוקול.
דוד אזולאי: אז צריך סעיף תקציבי.
ענת קאופמן: ממש לא, אני רוצה---
נורית יצחק: גברתי, אני רוצה לענות לך, אני יודעת על מה את מדברת.
ענת קאופמן: תני לי רגע להגיד את השאלה ואחרי זה תעני את התשובה, כי זה לא מדויק ואני אגיד גם---
דוד אזולאי: מה לא מדויק?
דוד אזולאי: להכין לך פרוטוקול, לשלוח לך אותו בדואר, זה עולה כסף.
ענת קאופמן: אבל הם גם מבקשים ממני כסף על זה.
ענת קאופמן: זה מה שאני רוצה להגיד.
ענת קאופמן: אני אומרת את זה כי זה עקרוני וזה לכל הוועדות.
ענת קאופמן: פניתי ואמרתי, אתם נותנים לאדם זכות ערעור, תנו לו את הפרוטוקולים, את ההחלטות של כל הוועדות שהוא היה בהן, לא את האחרונה שנותנת את השורה התחתונה.
ענת קאופמן: הבן אדם צריך להחליט אם יש לו זכות ערעור או אין לו זכות ערעור, אם יש לו מצב לערער או לא.
ענת קאופמן: תנו את הפרוטוקולים וגם את החלטת רופא המוסד וגם את החלטת ועדת אי כושר וגם את החלטת הוועדה הרפואית, מה ענו לי?
ענת קאופמן: וזה העניין שזה לא חקיקה, החוק לא מחייב אותנו לשלוח, והפנו אותי לסעיף.
ענת קאופמן: זה לא נכון משפטית, לא צריך לשנות שינויי חקיקה, לא צריך לעשות שום דבר, רק רצון ורק החלטה שלכם לעשות את זה ומה שמבקשים ממני, יותר מזה, זה כשאני כבר מבקשת פרוטוקולים, לשלם כסף על זה.
נורית יצחק: אני רוצה לענות.
נורית יצחק: אני חושבת שאני יודעת על איזה פנייה את מדברת.
נורית יצחק: התשובה שקיבלת נוגעת רק לנושא של הפרוטוקול הרפואי, לנושא דרגת אי כושר---
ענת קאופמן: לא, אני לא פניתי בעניין הזה, זה לא נכון.
נורית יצחק: הנושא שפנית בשמו נמצא עדיין בבדיקה בביטוח הלאומי בימים אלה.
ענת קאופמן: זה לא מה שאמרתם לי.
דוד אזולאי: אני רוצה להחזיר את הדיון לאיפה שאנחנו נמצאים.
דוד אזולאי: כממונה על פניות הציבור, מגיעים אליכם פניות מחברי המועצה, או שאתם יוזמים דיונים במועצה, או שיש נתק מוחלט בין המועצה לבין ה... הרי בכל זאת אתם הגורם הראשון שמקבל אלפי פניות מהציבור, אתם מפנים אותם, מביאים את זה לידיעת חברי המועצה?
דוד אזולאי: יש איזה שהוא סיכום שנתי שהמועצה אמורה לדון בו, או שאין כלום?
נורית יצחק: כפי שאמרת, אכן אנחנו מקבלים אלפי פניות מהציבור מדי שנה.
נורית יצחק: הפניות הפרטניות מטופלות ישירות מול הפונה, מול המבוטח.
נורית יצחק: במסגרת המועצה הוקמה ועדה שנקראת ועדה לפניות הציבור, של מועצת המוסד.
נורית יצחק: מדי פעם אנחנו מוזמנים להציג את הנתונים שנאספים על ידינו מדי שנה על פניות הציבור לפני חברי הוועדה לפניות הציבור.
נורית יצחק: הם מזמנים אותנו לדיון, אנחנו בהחלט מציגים בפניהם נתונים וגם כשאנחנו לא מוזמנים הנתונים השנתיים שלנו מועברים לידיעת יושב ראש הוועדה לפניות הציבור מדי שנה.
דוד אזולאי: יושב ראש הוועדה לפניות הציבור שהוא אחד מחברי המועצה?
דוד אזולאי: חזקי, אתם מעבירים את זה למליאה?
חזקיה ישראל: אני אסביר מה אנחנו עושים.
חזקיה ישראל: אנחנו מזמינים---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חזקי, זו ההזדמנות שלך לקבל שיניים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו ההזדמנות שלך לבוא ולהגיד 'אני רוצה לבצע את התפקיד שלי כמו שצריך', ושהכנסת תיתן לך את האפשרות הזו, כי מה שקורה בביטוח לאומי זה בלתי מתקבל על הדעת, נקודה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קח את זה, כי אנחנו איתך, אנחנו לא באים נגד המועצה, אנחנו באים להגיד איך אנחנו מחזקים את המועצה הזאת, איך נותנים לה שיניים.
חזקיה ישראל: אנחנו נשמח לקבל עוד שיניים במועצה, כפי שחברי הכנסת---
דוד אזולאי: הם יצטרכו לשלם על זה כסף.
חזקיה ישראל: גידול שיניים זה לא פשוט.
חזקיה ישראל: בכל מקרה, לגבי הנושא של פניות הציבור.
חזקיה ישראל: יש, כפי שאמרה נורית, אלפי פניות.
חזקיה ישראל: מה שאנחנו עושים, אנחנו מזמינים מעת לעת את נורית ואת אנשי צוותה כדי לאתר מבין האלפים, אנחנו בודקים כמה תלונות מוצדקות או בלתי מוצדקות בדיעבד שנמצאו בכל ענף וענף, מתוך התלונות אנחנו מנסים ללמוד על תופעות שצריך לשנות אותן, אם זה בחקיקה או בהתנהלות, ואנחנו עושים את זה מעת לעת.
חזקיה ישראל: אני אתן לכם דוגמה, אנחנו מקבלים פניות ואם אנחנו רואים שיש שכיחות של תלונה מסוימת בנושא מסוים, אז אם המוסד לביטוח הלאומי לא שינה את זה מכוח עצמו, אנחנו מעירים על כך ומבקשים לשנות את זה.
דוד אזולאי: בדרך כלל נענים לכם?
חזקיה ישראל: אני לא יכול להגיד שהתוצאות של ההמלצות שלנו מתקבלות מיד, אבל צריך להמשיך---
דוד אזולאי: כמה חברים יש בוועדה לפניות הציבור?
חזקיה ישראל: יש כעשרה איש, אני לא זוכר כעת את המספר.
דוד אזולאי: וכולם חברי מועצה?
חזקיה ישראל: לא כולם חברי מועצה.
דוד אזולאי: אחרי שאיתרתם בעיה שחוזרת על עצמה והיא באה מכל מיני כיוונים---
חזקיה ישראל: אז אנחנו מבקשים מהמוסד לביטוח לאומי לפעול---
דוד אזולאי: המוסד לביטוח הלאומי שמע אותך, קיבל אותך, תודה רבה, הלאה, עוברים לסדר היום.
חזקיה ישראל: אז כפי שפתחתם פה בדיון, אין לנו, מעבר ליכולת לפקח, להתריע וכדומה, שיניים.
דוד אזולאי: אתה לא יכול להביא את זה למליאת המועצה, להביא לידיעת חברי המועצה, הפורום הרחב?
חזקיה ישראל: אני יכול לבקש להביא את זה למליאת המועצה, אבל אני רוצה להגיד שבעקבות ההערות שלנו, חלק מכוח עצמם הם אמורים לשנות וחלק...
חזקיה ישראל: אני רוצה להסביר---
קריאה: סליחה, תסביר מה זה אין לנו שיניים?
קריאה: אני שומע את זה כבר---
דוד אזולאי: הדברים ברורים.
חזקיה ישראל: עם כל הכבוד לך, אני לא צריך להסביר לך שום דבר, אני צריך להסביר לחברי הכנסת.
דוד אזולאי: אני שמעתי את המנהל הכללי, שמעתי את המזכירה---
דוד אזולאי: אני אומר לך, לצערי הרב, אני מתפלא, אתה יודע מה מפליא אותי?
דוד אזולאי: חברי המועצה שמכהנים בתפקיד הזה שהם בעצם, תסלחו לי, לא שומעים שום דבר.
קריאה: לדוגמה, אתה יכול להתנגד להצעה של הביטוח והביטוח לא יעביר ואז הוא מביא את זה למועצה ובמועצה יכול להיות שלא יהיה רוב להצעה של הביטוח הלאומי, אבל זה הפקידים צריכים---
חזקיה ישראל: לדוגמה, המוקד הטלפוני של המוסד לביטוח לאומי, דוגמה חיה.
חזקיה ישראל: אנחנו יזמנו כבר מספר ישיבות בנושא של המוקד הטלפוני שאין לי ספק שהוא בעייתי ולא נותן שירות טוב לאזרחים שפונים אליו ואני יכול למנות לכם את כל התחלואות שלו.
חזקיה ישראל: אנחנו קיימנו על זה מספר ישיבות, גם בכנסת וגם בוועדות, ואנחנו משוכנעים שיש לעשות שידוד מערכות בנושא של המוקד הטלפוני של הביטוח הלאומי.
חזקיה ישראל: אנחנו לא חושבים שהמוקד הטלפוני במתכונתו באאוט סורסינג נותן פתרון נאות וטוב לאזרחי מדינת ישראל, כי, עם כל הכבוד למוקדנים, שיהיו חכמים ככל שיהיו, הם אינם יכולים להחליף את פקידי המוסד לביטוח לאומי המקצוענים שיכולים לתת תשובה מהירה ומקיפה על הנושא הזה.
דוד אזולאי: מאיר אלחדד, בבקשה, אדוני.
מאיר אלחדד: אני מייצג את האזרחים, את האנשים שפונים אליי, זה הדבר הכי פשוט להגיד.
קריאה: אתה נכה צה"ל, לא?
מאיר אלחדד: אני גם נכה צה"ל, איך אתה יודע?
מאיר אלחדד: אני שומע מנורית שהיא המפקח היחיד שנמצא בביטוח לאומי, כי היא מקבלת פניות ורק הפניות שלה שמגיעות לוועדה ולמקומות אחרים גורמות לביטוח לאומי לנוע וזה נשמע לי איום ונורא.
מאיר אלחדד: כולם דיברו על הבעיה העיקרית, שזו בעיית הפיקוח.
מאיר אלחדד: החוק אומר שהמועצה תפקח.
מאיר אלחדד: אני מבין מפיקוח שזה כמו שוטר, אני אזרח במדינה, עובר על החוק, אם זה בכביש, בא פקח ומפקח, אומר לי 'אדוני, עברת על החוק, תשלם קנס, תלך לבית משפט'.
מאיר אלחדד: המועצה אומרת 'אין לי שיניים', החוק נתן לה שיניים, הוא אומר לה 'תפקחי', המשמעות של פיקוח זה שהמועצה צריכה לצאת בהחלטות פרקטיות.
חזקיה ישראל: ואם לא ביצעו את ההחלטות הפרקטיות?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה צריך לפנות לכנסת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה צריך להגיד את זה.
מאיר אלחדד: אני אסביר.
מאיר אלחדד: אני חושב שבעניין הזה להתחבא מאחורי 'אין לנו שיניים, אין לנו שיניים', זה להגיד---
חזקיה ישראל: אני לא חושב שהתחבאתי פה.
מאיר אלחדד: אני שומע את זה הרבה מאוד פעמים, גם אם תגיד 'יש לי שיניים', זה לא בא לידי ביטוי בפעילות ובאחריות של המועצה.
מאיר אלחדד: יש דבר אחד מאוד פשוט, אתה עכשיו כיושב ראש המועצה הזאת---
חזקיה ישראל: השר, אבל לא חשוב, כחבר מועצה.
מאיר אלחדד: אתה כחבר, אתה צריך לצאת עם החלטות, אתה צריך לצאת עם המלצות וההמלצות האלה צריכות להתפרסם.
מאיר אלחדד: רגע, אל תרים את היד ככה, להגיד לי 'את זה אני לא יכול לעשות'.
חזקיה ישראל: לא אמרתי את זה, אל תפרש אותי.
מאיר אלחדד: אתה, כחבר במועצה, צריך לצאת עם ההמלצות על כל התלונות, זה התפקיד שהמועצה צריכה לעשות.
מאיר אלחדד: כל התלונות שמפנה נורית, כל התלונות שאתה מקבל מהאזרחים, אתה צריך לצאת עם המלצות שהתפרסמו, וזו הבעיה העיקרית.
מאיר אלחדד: אני מרגיש שביטוח לאומי, שזה אחד המוסדות החשובים ביותר במדינת ישראל, שהתפקיד שלו זה ליצור איזה שהוא מצב שבו לא יהיו אזרחים עניים ולא יהיו אזרחים שינושלו מהם זכויות כמו לקבל חינוך ואני מדבר על קצבאות שארים, שילדים קטנים לא מקבלים את הקצבאות שלהם בגלל שהאמא לא יודעת על החוק הזה והם לא הולכים לבתי ספר והם מסתובבים ברחובות והופכים להיות עול על שירותי הרווחה.
חזקיה ישראל: אין ויכוח---
מאיר אלחדד: אם אין ויכוח, אז הדבר היחיד, ואני לא מקבל את זה בתור אזרח, שהחוק נתן לך סמכות לפקח ואתה לא... זו עברה פלילית, ואני אומר את זה למועצה.
מאיר אלחדד: החוק נתן סמכות ואתם לא עושים את זה.
חזקיה ישראל: אתה קובע מבלי להכיר את העובדות.
מאיר אלחדד: איזה עובדות אני לא מכיר?
חזקיה ישראל: אתה לא מכיר את העובדות.
מאיר אלחדד: אתה אומר לי 'אין לי שיניים'.
מאיר אלחדד: עוד משפט קצר.
מאיר אלחדד: הנושא של פרסומים, של שקיפות של המועצה.
חזקיה ישראל: בזה אני מסכים איתך.
מאיר אלחדד: מה זה על זה אתה מסכים?
מאיר אלחדד: זה הכול.
מאיר אלחדד: אם אני לא יודע מה התקנון לבחירת חברי המועצה, אם אני לא יודע---
חזקיה ישראל: התקנון מפורסם.
מאיר אלחדד: איפה הוא?
מאיר אלחדד: אני לא מוצא אותו.
חזקיה ישראל: סלח לי, לא תפקידי לספק לך...
חזקיה ישראל: כל מי שמבקש לקבל את חוק הביטוח הלאומי---
מאיר אלחדד: אתה צריך לבקש?
מאיר אלחדד: זה צריך להיות מפורסם באינטרנט.
חזקיה ישראל: אל תיסחף.
חזקיה ישראל: יש מה לשפר ויש מה לעשות, אבל אל תיסחף.
דוד אזולאי: עורכת דין עילית רפאל, בבקשה.
עילית רפאל: אני יושבת פה ושמעתם שיש לי קריאות ביניים, כי מה שאני שומעת פה זה שיח חירשים-אילמים.
דוד אזולאי: את מי את מייצגת כאן, בבקשה?
עילית רפאל: את לשכת עורכי הדין, ועדת נזיקין, אני יושבת ראש משותפת עם עורכת דין ורד פרי.
עילית רפאל: אני רוצה לומר, כמו שאמרתי בפעם הראשונה שחברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ פגשה אותי, שאני בעצם יורקת לבאר שאני שותה ממנה ואני מוכנה לוותר על הבאר הזאת.
עילית רפאל: לא יכול להיות שאני ניגשת לוועדה רפואית עם אנשים שהם נכים ואין מחלוקת, אתה לא צריך להיות, לא רופא ולא נוירולוג ולא קרדיולוג ובשום תחום מומחיות, כדי לדעת שמי שיושב מולך עם המסמכים הרפואיים מבתי חולים מוכרים בארץ הוא נכה והנכות שלו מאוד גבוהה ולהתייחס אליו, בין אם זה ילד ובין אם זה זקן, כמתחזה.
עילית רפאל: אז נכון, יש גם מתחזים באוכלוסיית ישראל, נכון, אבל לצאת מנקודת הנחה שכל מי שבא לוועדה רפואית הוא מתחזה ועורך הדין שלו הוא של נוכל, אז גם הוא נוכל.
עילית רפאל: לא יכול להיות.
עילית רפאל: זה מצחיק, אבל זה עצוב.
עילית רפאל: זה עצוב, כי מספרת לי פה החברה, שהיא יושבת ראש פניות הציבור ושמי שבודק את פניות הציבור זה עורכי דין שהם עובדים של המוסד לביטוח לאומי, אז אני רוצה לומר לך שכשיש תלונה על המשרד שלי ואני בודקת את עורכי הדין שלי, הם בדרך כלל בסדר גמור, בדרך כלל, ברוב המקרים, למעט מקרים בודדים שאני מוצאת שאולי הם יכלו לעשות אחרת.
עילית רפאל: לא יכול להיות שגוף יבדוק את עצמו ושאין שקיפות, זה הגוף הכי עשיר במדינה, אם הוא היה נותן את הכסף לפי מה שמגיע במקור היו נחסכים מיליארדים של שקלים.
קריאה: הוא לא עשיר, אין להם כסף.
עילית רפאל: אני חייבת לומר משהו.
עילית רפאל: אני הגעתי מתל אביב, כל הדרך לפה, אני פספסתי יום עבודה, אני חייבת לומר משהו.
דוד אזולאי: אני מעריך את זה שבאת---
עילית רפאל: לשבת ולקטר כשיש מכנה משותף שכולם מסכימים זה לא עוזר, צריך לעשות משהו.
דוד אזולאי: אני רוצה לתת לך לדבר ונתתי לך.
עילית רפאל: זה לא מספיק, לא נתת לי מספיק כי לא סיימתי להגיד, חוץ מנקודה אחת.
דוד אזולאי: אני לא יכול לתת לך שעה לדבר.
עילית רפאל: לא שעה, אבל יש זמן מינימלי.
דוד אזולאי: בבקשה תתחילי לסכם.
עילית רפאל: המועצה העליונה, עם כל הכבוד לנושא פה, היא לא הישועה לביטוח הלאומי.
עילית רפאל: הביטוח הלאומי זה גוף ציבורי והעובדים שלו הם עובדי מדינה ואם עובדי המדינה היו יודעים שעל כל תנועה שהם עושים, שהיא לא חוקית, הפנסיה שלהם ומקום העבודה שלהם לא היה מובטח, הם היו מתנהגים אחרת.
עילית רפאל: שם כל אחד מרגיש שיש לו קביעות ואף אחד לא יכול לעשות לו שום דבר ואף אחד לא מפקח עליו והמוסד לביטוח לאומי מוריד הנחיות לרופאים שהם לא עובדי המוסד לביטוח לאומי והם עושים מה שהם רוצים ובוועדה הרפואית יושב נציג המוסד לביטוח הלאומי כמזכיר ועדות רפואיות.
עילית רפאל: למה אין נציג נפגעים שם?
עילית רפאל: שיראו מה מדברים כשהדלת סגורה?
עילית רפאל: למה אין את הדברים האלה?
עילית רפאל: אתם אומרים תיקוני חקיקה, מה תיקוני חקיקה?
עילית רפאל: יש חוק מצוין, תיישמו את מה שהחוק נותן לכם.
עילית רפאל: מי מבקש?
עילית רפאל: ילד נכה שהוא 100% נכה, יש לו פרפלגיה, למה צריך לתת לו ללכת?
עילית רפאל: איפה הרופא הזה שייתנו לילד להתנהג ככה וללכת?
עילית רפאל: למה צריך להעמיד את המבחנים האלה לאישה בת 90 שהיא ניצולת שואה, לבדוק אם היא יכולה להרים תחתונים או לא יכולה להרים תחתונים.
עילית רפאל: איפה אתם, כחברי כנסת, כשאתם שומעים על העוולה כזאת?
עילית רפאל: שדרות רוטשילד צריכים לבעור, לא לשבת באוהלים.
עילית רפאל: אתם פה בשביל הדברים האלה, כי גם אתם תגיעו לגיל הזה וגם הילדים שלכם יעשו את זה ואף אחד לא מחוסן פה, לא מחוליים ולא מנכויות ולא מאבטלה ולא מאמהות חד הורית, אף אחד, אני לא ראיתי שיש ביטוח כזה, אבל יש ביטוח לאומי שאם מגיעים למצב הזה הוא צריך לעמוד שם, ואין אחד, מליץ יושר של הביטוח הלאומי שיבוא ויגיד 'אני הגעתי, אני קיבלתי את כל מה שמגיע לי'.
עילית רפאל: לא יכול להיות במדינה שיש בה 8 מיליון תושבים שאין אחד כזה.
עילית רפאל: תודה רבה.
דוד אזולאי: רויטל לן כהן, בקצרה, בבקשה.
רויטל לן כהן: אני נמצאת פה בשלושה כובעים, אני גם מנהלת עסק שעוזר להורים לילדים עם נכויות לדאוג לזכויות שלהם, כי הם לא מקבלים את הזכויות שלהם, הם אפילו לא יודעים על הזכויות שלהם, אני גם חברה בדירקטוריון של עמותת אפ"י, אספרגר ישראל, ואני גם אמא לילד אוטיסט.
רויטל לן כהן: כבר אמרו את זה, אבל אני חייבת להגיד, אתם אומרים שאין לכם שיניים, אתם אומרים שאתם לא יכולים לעשות כלום?
רויטל לן כהן: איפה אתם?
רויטל לן כהן: למה אתם לא אומרים?
רויטל לן כהן: למה זה לא כתוב בעיתון?
רויטל לן כהן: אין לכם שיניים, תבואו ותגידו.
רויטל לן כהן: לא שחברת הכנסת צריכה לזמן ישיבה כדי שתבואו ותגידו 'אני מצטער, אין לי שיניים'.
רויטל לן כהן: סליחה, אין לך שיניים, היית צריך להגיד את זה קודם.
רויטל לן כהן: אתה לא יכול להגיד את זה, אל תשב שם.
דוד אזולאי: למה את צועקת?
רויטל לן כהן: כי אני חיה חיים קשים.
רויטל לן כהן: לא הייתי צריכה לחיות אותם, הילד שלי לא צריך לחיות אותם.
קריאה: אתה לא מבין.
דוד אזולאי: למה את קובעת שאני לא מבין אותה?
דוד אזולאי: אולי לא תקבעי בשבילי מה אני מבין ומה אני לא מבין?
קריאה: כשאתה מגיע לביטוח לאומי כחבר כנסת, לא מתנהגים אליך ככה.
קריאה: אז זה עוד יותר עצוב, זה רק מחמיר את התמונה.
רויטל לן כהן: אנשים מגיעים לביטוח לאומי, הוועדות לא נותנות להם את הזכויות שמגיעות להם, ואני מדברת על יותר ממקרה אחד, כשהם באים, אומרים להם 'תגיש ערעור', הם לא מבינים אפילו שכשהם כותבים עכשיו 'לא הייתם בסדר איתי', הם איבדו את הזכות שלהם ואחר כך זה רק בית משפט.
רויטל לן כהן: אין להם כסף לפנות לבית משפט ובזה נטרקה הדלת לזכות שמראש הם היו צריכים לקבל, וזה לא הגיוני.
רויטל לן כהן: כי הם לא מודעים, לא לזכויות שלהם ולא למשמעות של החקיקה ואת זה מנצלים.
רויטל לן כהן: אני אומרת, תתבעו אותי על לשון דיבה, מנצלים בביטוח לאומי, הם עוסקים שם בשיטתיות בשיטת מצליח.
רויטל לן כהן: לא ייתכן הדבר הזה.
רויטל לן כהן: אני עורכת דין, אני אקדמאית ואני אומרת לכם, הפילו אותי בפח בפעם הראשונה, עורכת דין.
רויטל לן כהן: מה יגיד איש מן היישוב שמבין פחות ממני?
רויטל לן כהן: הדבר הבא, זכויות שיינתנו מהר.
רויטל לן כהן: יש לי, לצערי, דודה חולת ALS, תוך שבעה חודשים היא הגיעה למצב שהיא יכולה להזיז רק עיניים ואצבע, לא מדברת, לא עושה כלום, המשפחה בהתפרקות, למה?
רויטל לן כהן: כי הכול עובד נורא לאט.
רויטל לן כהן: למה אתם מחכים?
רויטל לן כהן: שהיא תמות והיא לא תצטרך כלום?
רויטל לן כהן: מה התשובה?
רויטל לן כהן: תכניסו אותה בינתיים למוסד.
רויטל לן כהן: המוסד עולה יותר כסף, היא מאבדת את העצמי שלה, אבל זה הפתרון של מדינת ישראל.
רויטל לן כהן: גם כשאני באה לבקש דברים לילד שלי שהוא בתפקוד מאוד גבוה, התשובה היא 'שימי אותו במוסד', או 'שימי אותו בחינוך המיוחד'.