GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חמד עמאר: אתה לא יכול לנהל עם כל חברה וחברה משא ומתן, לא תגיע לשום תוצאה.
אילנה שרייבמן: זאת בהחלט אופציה.
דוד אזולאי: חבר הכנסת עמאר, אני לא רוצה להיכנס לתוך הדיונים הפנימיים בין הביטוח הלאומי לבין חברות הליסינג, אבל אם יישבו שלושת הצדדים – כולל משרד האוצר – ויגיעו למסקנה שאכן צריך לקבוע עמדה כזו או אחרת, אז נאפשר להם חופש פעולה.
דוד אזולאי: אני לא רוצה להגביל אותם בשום דבר בנושא הזה.
דוד אזולאי: מה שחשוב זה שכבר תתאמו פגישות, אתם אנשי הביטוח הלאומי, תחליטו את מי אתם מזמינים, עם מי אתם יושבים, תעשו לכם את לוח הזמנים שלכם.
דוד אזולאי: אנחנו, מבחינתנו, בעזרת השם, נקיים דיון בתחילת חודש פברואר.
ישראל אבן זהב: אני חושב שבדיון כזה צריך להיות גם נציג של הנכים.
ישראל אבן זהב: זה חשוב לנו.
ישראל אבן זהב: אני רוצה להבהיר עוד נקודה, שנמרוד הגלילי הזכיר אותה: אנחנו מקבלים הלוואה עומדת על הרכב, הלוואה שהולכת ויורדת.
ישראל אבן זהב: כשאני מוכר את הרכב אחרי 42 חודשים אז או שאני משלם סכום של משהו כמו 5,000 שקל או לא משלם שום דבר.
ישראל אבן זהב: לכן אני חושב שגם השעבוד הזה צריך ללכת ולרדת ולא להיות על כל הסכום לכל אורך התקופה.
ישראל אבן זהב: אפשר מראש להקטין, לדעתי, את סכום השעבוד, לפחות ברכבים של 42 חודשים.
דוד אזולאי: אני חושב שהביטוח הלאומי מכיר מצוין את כל הדברים האלה, לכן אני מציע לאנשי הביטוח הלאומי: בדיונים הראשונים שלכם אתם לא צריכים להזמין את כולם אבל לפני הסיכומים כדאי מאוד להביא את העמדה שלכם בפני נציגות הנכים, כדי שגם הם ידעו ויביעו את עמדתם בפניכם, זה מאוד חשוב.
דוד אזולאי: אני רוצה לציין שהיוזם והמבקש לקיים את הדיון בנושא הזה הוא מר אלי נכט, בבקשה.
שלומית אבינח: מר נכט, קח את המיקרופון.
אלי נכט: יש לי כמה הערות חשובות בנושא הזה.
אלי נכט: נראה לי שיש פתרון לסיפור הזה, סתם מסבכים דברים שאין צורך לסבך.
אלי נכט: קודם כל אני שמח על הבשורה על האביזרים.
אלי נכט: יש לי שאלה: אני בעל חברה שנותן רכב בליסינג תפעולי לנכה, הביטוח הלאומי שילמו עבור אבזור הרכב לנכה.
אלי נכט: מי מסיר את האבזור לאחר שהנכה סיים להשתמש ברכב?
אלי נכט: מי משלם את עלות הסרת האבזור הזה?
אילנה שרייבמן: חברת האבזור.
אלי נכט: מי משלם לחברת האבזור?
שלומית אבינח: הם אמרו שהביטוח הלאומי.
אלי נכט: אני רוצה רק לשמוע שאתם גם משלמים על ההתקנה וגם על ההסרה.
אילנה שרייבמן: אנחנו עכשיו לא בפתיחת "הסכם הנכים" ולהתחיל לבדוק כל מיני דברים.
אילנה שרייבמן: אני רוצה להגיד בהזדמנות הזאת שהיינו מאוד שמחים אם הייתה מוקמת ועדה ציבורית, אחרי כל כך הרבה שנים ש"הסכם הנכים" הזה מתקיים, כדי לבחון אותו מחדש ולראות.
אילנה שרייבמן: יש בו כל מיני דברים שהם בלתי סבירים – פעם לכיוון הזה ופעם לכיוון הזה.
אילנה שרייבמן: היינו מאוד שמחים אם היו כופים על כולנו להקים ועדה ציבורית כי אנחנו לא הצלחנו בעצמנו לעשות דבר כזה.
אילנה שרייבמן: אז אפשר יהיה לדון באלף ואחד דברים שישנם שם, שצריך לתקן אותם.
אלי נכט: אני איתך.
אלי נכט: אחרי 34 שנים, ללא ספק, זה משהו שנחוץ.
אלי נכט: אבל הנושא הנקודתי, הספציפי, שהוא מאוד מינורי, לדעתי: אם את מתקינה, שום בעל חברה לא יסכים מלכתחילה לתת לנכה את הרכב – לא ליסינג ולא רכב עבודה – אם אתם לא מסירים את האבזור אחרי זה.
אלי נכט: מה ההיגיון?
אלי נכט: זו נקודה אחת לפתחו של היושב-ראש כי נאמר פה משהו ונראה לי שהובן על-ידי כולם שהם גם מסירים.
אלי נכט: רציתי לדייק והבנתי שיש פה בעיה.
ישראל אבן זהב: הם לא מסירים, רק בתשלום.
אלי נכט: יפה.
אלי נכט: זה חשוב מאוד.
אלי נכט: נקודה נוספת ואחרונה מבחינתי: הליסינג המימוני.
אלי נכט: שמענו את זה מהביטוח הלאומי בפעם שעברה, הסיבה לכך שהם לא רוצים לקחת את הערבות הזאת על עצמם, עבור ציבור הנכים, היא שהם חוששים שלא יהיה ממי לקחת את הכסף בחזרה.
אלי נכט: אני רוצה שגם היושב-ראש ישמע.
אלי נכט: אני אמרתי שהסיבה שהביטוח הלאומי לא מסכים על הערבות לאדם כי הם חוששים שאותם 35-30 אלף שקלים – אלו הסכומים שמדובר עד לכסף הזה ואני יכול גם להגיד בדיוק למה, חד-משמעית – זה כי אתם חוששים שאותו אדם לא יוכל להחזיר סכום של 30 אלף שקל.
אלי נכט: בנושא הזה יש לי שני דברים להגיד: אל"ף, בתור אזרח שמשלם כבר הרבה מאוד שנים ביטוח לאומי – יחד עם זאת לא מספיק, יש פה אנשים שמשלמים הרבה מעבר – כשאני מסתכל על מי אני רוצה להטיל את הסיכון, כציבור, של אי-החזרת הכסף, על חברה מסחרית-עסקית, חברת ליסינג, שמטרתה להרוויח כסף או על המוסד לביטוח לאומי שהוא המוסד שאמור להגן עלי ולהגן על החלשים, ומעצם זה שהוא אומר לי: יש מצב שאתה חלש ולא תוכל להחזיר אז אני אחליש אותך עוד יותר ולא אתן לך את ההלוואה הזאת – זה פשוט כישלון של המערכת.
אלי נכט: זה שומט את השטיח מתחת לעיקרון.
דוד אזולאי: אתה צודק אבל אתה צריך גם לזכור שמישהו צריך להיות ערב להלוואה.
אלי נכט: אני אפתור את זה.
אלי נכט: קודם כל, יש הרבה דרכים להיות ערב, גם ההורים.
אלי נכט: אבל זה מאוד פשוט ואני פותר את זה במחי יד עכשיו: כל מי שהוא נכה מקבל דמי ניידות בין 1,000 ל-1,500 שקל לחודש, כשמדובר בין 80-60 אחוז של הנכים.
אלי נכט: לי היה איזשהו חוב, דמוי חוב, בביטוח לאומי – שזה בכלל לא היה בסוף – הם עצרו לי את ההעברה של דמי הניידות עד שאסדר את החוב בביטוח הלאומי.
אלי נכט: זה פשוט מצחיק.
אלי נכט: הפתרון מונח לפתחנו: הליסינג המימוני הוא ל-36-30 חודשים, נכון?
אלי נכט: והנכה מקבל 1,500-1,000 שקל כל חודש – זאת אומרת, הנכה מקבל מעל 40 אלף שקל לאותה תקופה.
אלי נכט: הערבות שצריך לתת היא 30 אלף שקל.
אלי נכט: חברות הליסינג הסכימו לפני רגע שהכסף יינתן להם בפריסה של 1,000 שקל לחודש – שמענו את הנציג של חברות הליסינג – הנה, קחו את הכסף הזה.
אלי נכט: במידה והוא לא משלם תעצרו את התשלום.
אלי נכט: זה כל הפתרון.
דוד אזולאי: נציגי הביטוח הלאומי שמעו את הרעיון שלך.
אילנה שרייבמן: זה לא רעיון מוצלח.
דוד אזולאי: אני מציע לא להיכנס לזה כי זה מיועד לדיוני העבודה שלכם.
דוד אזולאי: אני גם הייתי מציע לארגוני הנכים – אני מפנה אליכם את הבקשה – אתם גם תגישו נייר עמדה לביטוח הלאומי כבר עכשיו על מנת שכאשר הם יקיימו את הדיונים, הנייר עמדה שלכם יהיה בפניהם.
דוד אזולאי: אני חושב שהנושא הזה: איך להבטיח את הכסף, צורת ההחזרה או צורת ההורדה, צריך להישאר לאנשי הביטוח הלאומי שייבדקו את הנושא הזה.
אלי נכט: אני בעד, אם הם ייקחו את זה על עצמם.
אלי נכט: הבעיה היא שהם מטילים את זה לפתחן של חברות הליסינג ואומרים שרוצים לשעבד להן את הרכב, זאת הבעיה.
אילנה שרייבמן: אתה נציג של הליסינג?
אלי נכט: לא, אני לא נציג של חברות הליסינג.
אלי נכט: אבל אני מבחינתי, כאזרח, אני מצפה לקבל מענה.
אלי נכט: עם כל הכבוד, חברות הליסינג לא מעניינות אותי.
אלי נכט: התשלומים והכתובת שלי, כאזרח, זה הביטוח הלאומי, לא ליסינג.
דוד אזולאי: מה שאומר מר אלי נכט שמי שאמור לייצג אותו מול חברות הליסינג זה אתם – הביטוח הלאומי.
דוד אזולאי: אתם צריכים לדאוג לאינטרס הזה.
דוד אזולאי: אני מאמין שאתם תעשו את זה.
דוד אזולאי: אם הנושא הזה של איך להבטיח את הכסף הוא חשוב – צריך למצוא את הדרך.
דוד אזולאי: לכם, הביטוח הלאומי, יש מספיק אמצעים להבטיח את הכסף שאתם נותנים לאותם נכים.
דוד אזולאי: בתי צברה חוב גדול של ביטוח לאומי, וכשהייתה אמורה לקבל קצבת ילדים – קיזזו לה את זה מהקצבה עוד לפני שהיא ראתה אותה.
דוד אזולאי: זאת אומרת, יש לכם מספיק כלים ואתם ודעים לעשות את זה.
אלי נכט: אבקש שתתייחס להסרת האביזרים, הנשוא הראשון, אני מאוד אשמח.
דוד אזולאי: נחזור לביטוח הלאומי.
משה בר: כבוד היושב-ראש, אנחנו תלויים בביטוח הלאומי ולא הביטוח הלאומי תלוי בנו.
משה בר: כמו שאמרת, כשמקצצים קצבת ילדים, הם מקצצים מה שהם רוצים, גם לא קצבת ילדים.
משה בר: אם נכה יהיה חייב אז הוא מקבל מהם ולא אנחנו נותנים להם, אז אין בעיה לקצץ לו.
משה בר: לא צריכים לקחת את הנכה ולעשות אותו לקורבן בזמן שליסינג יחסוך עשרות אלפי שקלים למדינה על כל רכב שהוא לוקח, אפילו עם האבזור – גם ברכב שהוא מקבל צריך לשים אבזור – אבל זה עולה בהרבה יותר למדינה הרכב הזה.
משה בר: אי חושב שיש פה בעיה שצריכים או שמרד האוצר ייתן ערבות לנכים לנושא הזה או שהביטוח הלאומי ייתן ערבות.
משה בר: לנכים אין לאן לברוח, הם כל חודש מקבלים, אז הם יכולים – אם הנכה לא עומד בתנאים שלו – להוריד לו.
משה בר: מה יעשה הנכה?
משה בר: לאן יברח?
משה בר: ומה עושה נכה שמקבל מהם רכב שמשועבד להם והנכה הזה נוכל ומוצא קומבינה איך למכור את הרכב אפילו שהוא משועבד לה, אז מה הם יעשו?
משה בר: יתלו את אותו נכה?
משה בר: לכן אני אומר:
משה בר: הדבר תלוי רק בביטוח הלאומי ובמשרד האוצר שייתנו את האישור הזה.
משה בר: לי לא נראה שיש פה שום בעיה כי בסך הכול מדובר בחיסכון די גדול למדינה.
דוד אזולאי: גב' שרייבמן, את רוצה להתייחס לנושא הסרת האבזרים?
אילנה שרייבמן: אני לא יכולה להתייחס לזה נקודתית.
אילנה שרייבמן: אני חוזרת ואומרת שנשמח שתוקם ועדה ציבורית לפתוח מחדש את הסכם הניידות.
אבנר עורקבי: אני לא מבין למה לפתוח את הסכם הניידות?
אבנר עורקבי: לאן את שואפת להגיע?
אבנר עורקבי: להרע את המצב?
אבנר עורקבי: גם בצורה של היום אתם מרעים את המצב.
אילנה שרייבמן: אני שואפת לפשט אותו.
אילנה שרייבמן: אני חושבת שההסכם הוא מאוד מורכב, מאוד מסובך, מיליון כללים, יוצאים מן הכלל - - -
אבנר עורקבי: אז תסבירי לי איך הורדתם 1,200 ק"מ מהנכים.
אבנר עורקבי: אתם לא מקיימים את ההסכם הלכה למעשה.
אילנה שרייבמן: כבר הוכיחו לכם שלא הורידו.
אבנר עורקבי: לא הוכיחו, להפך.
דוד אזולאי: אני חושב שמי שצריך להקים את הוועדה זה שר העבודה והרווחה.
דוד אזולאי: הקמת ועדה כזאת בוודאי שזה לא דבר של שבוע ולא של חודש, זה תהליך ארוך שיתמשך.
דוד אזולאי: אני יכול, מקסימום, לפנות לשר העבודה והרווחה לשקול את עניין הקמת ועדה ציבורית לבדיקת הניידות.
דוד אזולאי: אבל אל תיתפסו לפתרון הזה שייקח הרבה זמן.
דוד אזולאי: בינתיים אתם צריכים לעשות את העבודה ולתת מענה.
דוד אזולאי: יש פה שאלה: התקנתם את המתקנים לנכים, ובסופו של דבר זה עולה כסף להסיר אותם, מי יממן את זה?
דוד אזולאי: מי יסיר את זה?
אילנה שרייבמן: אנחנו לא ממנים לא את ההתקנה ולא את ההסרה ועד היום לא היו שום בעיות בעניין.
אלי נכט: לי התקינו אביזרים ברכב ואתם מימנתם.
לימור לוריא: אנחנו לא ממנים לאף אחד.
לימור לוריא: ל-22 אלף אנשים שכן היום מאבזרים – דרך הביטוח הלאומי.
לימור לוריא: אבל את ההסרה אנחנו לא ממנים לאף אחד.
לימור לוריא: באמת חלק מהסכם הניידות שיכול להיות שצריך לבחון את זה אבל במסגרת כוללת, לא כל פעם לפתור נקודתית כי כך נוצר תלאי על תלאי.
דוד אזולאי: אתם כבר עוסקים במקרה הזה עם חברות הליסינג בהתקנה, יכול להיות שבאותה הזדמנות אפשר לסכם איתם - - -
אילנה שרייבמן: יכול להיות שיידרש תיקון חקיקה.
אילנה שרייבמן: אני לא יודעת להגיד ב"שלוף".
אבנר עורקבי: אני לא מבין למה צריך לכל דבר חקיקה?
אבנר עורקבי: למה אתם לא יכולים לבוא לקראתנו?
אבנר עורקבי: למה כל הזמן חקיקות?
אבנר עורקבי: למה חקיקות בכנסת?
דוד אזולאי: אבנר, הם לא יכולים לעשות דברים - - -
אלי נכט: אני אגיד מעבר לזה: התקנת גולה להגה עולה 50 שקל בחנות.
אלי נכט: אותי הכריחו לשלם – כי אני לא יכול להתקין לבד, הם לא משחררים לי רכב חדש עד מתקינים לי גולה.
אלי נכט: כמה עולה גולה שאני משלם על ההתקנה?
אילנה שרייבמן: הביטוח הלאומי משלם.
אלי נכט: הביטוח הלאומי משלם 95-90 אחוז.
אלי נכט: היא עולה 500 שקל.
אלי נכט: בפעם האחרונה שילמתי 500 שקל.
אלי נכט: אני שילמתי את ה-50 שקלים וסך כל ההתקנה הזאת עולה 500 שקלי.
אלי נכט: אין לי שמץ של מושג למה מ-50 שקלים זה עולה ל-500 שקלים ובסופו של דבר, אם לא יסירו לי אותה, אין לי בעיה, אני אקח את זה הביתה, אבל הם בטח ירצו את זה בחזרה.
שרה מילר: לא, לא.
שרה מילר: אתה יכול לקחת את זה.
אלי נכט: זה גולה.
אלי נכט: אבל מה לגבי אם משנים לי את האיתות?
אלי נכט: לי יש בעיה עם יד שמאל ומשנים לי את האיתותים מצד ימין לצד שמאל.
אלי נכט: איך אני משנה את זה בחזרה?
אלי נכט: אני לא יכול לקחת את זה הביתה.
אלי נכט: זאת פעולה חשמלית שצריך לעשות, זאת לא פעולה שעולה 130-120 שקל.
אלי נכט: דרך אגב, לא שמת לב אבל קיבלת פה נתון.
אלי נכט: אמרו 22 אלף זו כמות המכוניות שהם מתקינים את הדברים האלה.
אלי נכט: זה מה שהביטוח הלאומי כרגע אמר.
שרה מילר: לא אמרנו כמה, אמרנו - - -
אלי נכט: לפני שנייה אמרתם 22 אלף.
אלי נכט: זה כתוב בפרוטוקול.
שרה מילר: רכבים שיכולים להיות מותקנים או לא מותקנים, זה תלוי.
שרה מילר: אבל עד היום, כל החברות מסירות את האביזרים לכל האוכלוסייה שמתקינה אצלם ואף פעם לא פנו אנשים ואמרו שאנחנו צריכים לשלם ולא גובים מהם עבור ההסרה.
אלי נכט: כשזה רכב פרטי שלי אין עם זה שום בעיה.
אלי נכט: אין לי בעיה לשלם כדי להסיר את זה או להשאיר את זה.
אלי נכט: אני לא צריך להסיר, לא נהייתי פתאום בריא ביום אחד, נכון?
אלי נכט: אין לי צורך להסיר.
שרה מילר: אתה צריך להסיר כשאתה מחליף רכב, ובל זאת החברות מסירות את האביזרים בלי לגבות שום דבר עד היום.
אלי נכט: איזה חברות מסירות?
שרה מילר: כל החברות שהתקינו את האביזרים, הן גם הסירו לכל המוגבלים בנהיגה.
אלי נכט: אין שום חברות כאלה.
אלי נכט: את ההנחה אתם נותנים רק לרכב חדש.
אלי נכט: אני לא יכול לקנות רכב שהוא מחברה.
שרה מילר: כל האבזור שלנו הוא לרכב דש.
שרה מילר: עד היום לא הייתה בעיה עם המתקינים.
אלי נכט: אז אילו חברות מסירות, אם כך?
שרה מילר: כל החברות שמתקינות את האביזרים.
דוד אזולאי: אני רק רוצה להציע לאנשי הביטוח הלאומי: בכל זאת הנושא של התקנת אביזרים באמצעות הליסינג הוא נושא חדש.
יואל חסון: אבל אין עדיין ליסינג בכלל.
יואל חסון: אין להם אפשרות בכלל לקחת ליסינג.
שרה מילר: בליסינג מימוני אנחנו עד היום מממנים את האבזור ולא עלתה שום בעיה עד עכשיו.
שרה מילר: ליסינג תפעולי עוד לא הופעל בביטוח לאומי.
שרה מילר: לראשונה הסכמנו לדון בזה בישיבות האלה והחלטנו גם לאפשר אבזור ואני מניחה שמדובר רק באנשים שיאבזרו את - - -
דוד אזולאי: אני מבקש שבמסגרת אותם דיונים, היות והנושא הוא חדש ואתם רק מתחילים להפעיל אותו עכשיו, תיקחו בחשבון גם את האפשרות של הסרת האביזרים האלה.
דוד אזולאי: יכול להיות שבמסגרת אותו הסכם יוחלט שמי שמתקין את האביזרים גם יצטרך להסיר אותם.
דוד אזולאי: ויצטרכו לחשוב מאיפה לוקחים את העלות הזאת.
אלי נכט: אבל לפני רגע הם נתנו או ירוק להתקנה, למה הם לא יכולים, באותו אופן, כמו שהם מוכנים - - -
דוד אזולאי: אי אפשר לדרוש כרגע שהדברים ייעשו.
דוד אזולאי: זה דבר חדש, אף אחד עוד לא יודע איך אוכלים את הנושא הזה.
דוד אזולאי: אז תן למסלול הזה לרוץ קודם כל ואחר כך - - -
אלי נכט: אנחנו רצים כבר שנתיים, היושב-ראש.
אבנר עורקבי: סליחה.
אבנר עורקבי: בהתקנות ברכבים שלנו, וואנים, או כל רכב – היה לי בהתחלה רכב עם מנגנון יד מלא – לא הייתה לי בעיה של הסרה.
אבנר עורקבי: הייתי הולך לאותו מתקין שהתקנתי אצלו את הרכב שלי בהתחלה, ואני אומר את זה מפורשות, אולי הם לא רוצים לעשות את זה בהסכם אבל המתקין בעצמו – גם מפרק לך ללא שום עלות.
אבנר עורקבי: אני לא חושב שזה לוקח עלות, זה לא עולה הון תועפות שאיתו אלך למכולת ואקנה את האשל והשמנת.
אלי נכט: אני חושש שחברות הליסינג בגלל המחשבה שצריך ללכת למוסך, עצם המחשבה שצריך בכלל לפנות בנדון, למה להם להסתבך עם זה בכלל?
משה בר: חברות הליסינג לא צריכות לכנס לזה.
משה בר: כשאתה הולך לעשות אבזור זה אתה הולך, לא חברת הליסינג.
משה בר: כשאתה בא לעשות אבזור תדרוש ממנו בהסכם שהוא גם יפרק לך כשאתה מחזיר את הרכב ואם לא יסכים – תעשה אצל מישהו אחר.
משה בר: יש כמה חברות ואין לך שום בעיה.
דוד אזולאי: אני חושב שאנחנו רותמים את העלה לפני הסוסים.
אבנר עורקבי: הפחד שלי הוא שיפתחו לי את ההסכם עכשיו.
דוד אזולאי: אנחנו הולכים לאיזשהו תהליך כרגע.
דוד אזולאי: תנו למנגנון של הביטוח הלאומי לבדוק את הנושא הזה.
דוד אזולאי: הם מודעים לכך שעלתה בעיה של הסרת אביזרים.
דוד אזולאי: למרות שאתה אומר שאין בעיה, יש מי שאומר שיש בעיה.
שרה מילר: גם אני אומרת שאין בעיה.
שרה מילר: יש לי ניסיון.
אבנר עורקבי: אני מקווה שאין בעיה.
אבנר עורקבי: אם אין בעיה אז בא לציון גואל.
דוד אזולאי: רבותי, אני מציע להשאיר את הנושא הזה כרגע.
דוד אזולאי: במסגרת הדיונים הנושא הזה יעלה – אם צריך למצוא פתרון אז יימצא פתרון.
משה בר: כבוד היושב-ראש, החברות יעשו את זה בשמחה כי את החלקים שהם מפרקים הם חלקים לתקן דברים אחרים, אז הם יעשו את זה באהבה.
משה בר: מהניסיון שלנו כל החברות מפרקות לך את האבזור בזמן שאתה צריך לפרק.
אילנה שרייבמן: באופן יוצא מן הכלל יש תמימות דעים בינינו לבין הנכים.
דוד אזולאי: אני שמח וטוב שזה כך.
דוד אזולאי: טוב שתמיד יש הבנות.
דוד אזולאי: חברי חברי הכנסת, לפני שאני נועל את הישיבה, חבר הכנסת אורי מקלב שהתחיל בנושא הזה בוודאי רוצה - - -
אבנר עורקבי: צריך לברך אותו על הנושא הזה וגם אותך, שאתה הולך לסיים את זה.
דוד אזולאי: אני חושב שהיוזם והמתחיל זה חבר הכנסת אורי מקלב.
אורי מקלב: מי כמוך יודע שבמקורות כתוב שאין המלאכה נקראת אלא על שם גומרה.
אורי מקלב: חכמים ידעו מה שאומרים.
אורי מקלב: זו לא חוכמה להתחיל – החוכמה היא לסיים את הדברים.
אורי מקלב: אתה, בניסיון שלך, האצת את הדיונים.
אורי מקלב: ואם אנחנו היום יכולים כבר לברך כמעט על מוגמר או כשאנחנו רואים סיכום בדברים האלה, זאת באמת פריצת דרך.
אורי מקלב: זה יקל מאוד וייטיב מאוד עם הנכים.
אורי מקלב: אנחנו לפעמים מדברים על הדברים באופן כללי, אנחנו לא יודעים שמאחורי הדברים הכלליים עומדים אנשים שלפעמים הנושא הזה, הרכב, הוא הרגלים שלהם.
אורי מקלב: זאת האפשרות שלהם ללכת, להגיע, לחיות, לעבוד, לקיים ולנהל את המשפחה.
אורי מקלב: כשמונעים מהם – ראינו זאת כמה וכמה פעמים – כשלא הייתה השיטה שהיום היא המקובלת, היום היא הסטנדרט, היום היא דרך המלך, בוודאי לכאלה שמתקשים, הם לא יכלו להגיע בלי ההסדר הזה.
אורי מקלב: ההסדר הזה בוודאי ישפר מאוד את מצבם ואנחנו מברכים אותך על כך.
אברהם מיכאלי: כל הדיונים שאנחנו מקיימים ונפגשים בהרבה מאוד פורומים והרבה מאוד ועדות – תיקחו בחשבון שאם אצלכם, בלי להיות פורמאלי, החשיבה לא תהיה יותר איך לבוא ולהקל, ואני באמת מצפה מכם לבוא ולהקל – אתמול היה לי ויכוח בוועדת חוקה ואני אומר לכם שאני הולך שם להתעקש עד הסוף.
אברהם מיכאלי: כל ההחלטות שלכם שרצים איתן תמיד לבית הדין לעבודה לערעורים, אני הולך להוציא את זה מבית הדין לעבודה או שבית הדין לעבודה יתערבו בדברים יותר רחבים.
אברהם מיכאלי: אותו נכה – שבשבילו זה החיים ובשבילכם זה כסף – ה-2,000-1,000 שקל האלו הם בשבילו אמצעי החיים היחיד.
אברהם מיכאלי: לכן תבינו ותחשבו כל הזמן שאתם לא שומרים על הקופה, זה לא תפקידכם לשמור על הקופה.
אברהם מיכאלי: תפקידכם לעזור לנכים, תפקידכם לבוא לקראתם אפילו בדברים שנחשבים בעיניכם פעוטים אבל זה החיים שלהם.
אברהם מיכאלי: אני חושב שבוועדה הזאת, בטוב טעם, שני יושבי-הראש, הקודם והנוכחי, מנסים להגיע איתכם להבנות בפניות ציבור, אבל אל תסתמכו כל הזמן על זה שתפתחו את ההסכם או לא תפתחו את ההסכם.
אברהם מיכאלי: יש לכם מספיק שיקול דעת, תאמינו לי, תעשו תיקונים כדי שבסוף אתם תיראו כביטוח הלאומי כגוף אנושי.
אברהם מיכאלי: כל הזמן רואים בכם גוף שכל הזמן חושב על כל שקל ובסוף הנכה לא יכול לתפקד בלי השקל הזה.
אברהם מיכאלי: לכן חשוב לי שהיושב-ראש מנסה לקדם עוד סעיף ועוד סעיף, לא צריך לשנות חקיקה כל הזמן.
אברהם מיכאלי: כשאנחנו מקדמים חקיקה, אתם תוקעים את השר, כי אתם אומרים לשר והוא נבהל.
אברהם מיכאלי: אפילו השר שמציירים אותו היום כאביר החברתיות, עוד לא ריאתי שהוא מקדם חוקים שקשורים בביטוח הלאומי, ואני אומר לך את זה כי אני אמרתי לו את זה כביקורת בפנים.
אברהם מיכאלי: לא יכול להיות שהוא כשר שמצטייר בציבור בשר הכי חברתי שקיים היום בממשלה, שכשכל פעם שבאים אליו עם תיקוני ביטוח לאומי הוא אומר: ביטוח לאומי מתנגד.
דוד אזולאי: אני מאמין שהוא עוד יפתיע.
דוד אזולאי: כמו שראש הממשלה הפתיע אמש, יכול להיות שגם שר העבודה והרווחה יפתיע אותנו.
אילנה שרייבמן: במשך השנים הרבות שהביטוח הלאומי קיים, קודם כל, הוא מבצע חוק, צריך לזכור את זה.
אילנה שרייבמן: אנחנו מלמדים את הפקידים שלנו לבצע את החוק ונותנים להם כללים, כי אחרת, מי שיבוא לסניף תל אביב יקבל גמלה כזאת ובסניף חיפה יקבל גמלה אחרת.
אילנה שרייבמן: צריך להיות שוויון ולקיים את החוק.
אילנה שרייבמן: מצד שני, למרות שהתדמית שלנו היא באמת כל-כך גרועה ואנחנו נראים כפורמליסטים, אנחנו מקיימים – למשל עם ארגוני הנכים ומר אבנר עורקבי יכול להעיד – מקיימים כל הזמן דיונים, כל הזמן מנסים לקדם דברים.
אילנה שרייבמן: אתה יודע שהכול, בסוף, גם עולה כסף.
אילנה שרייבמן: כל מה שאנחנו רוצים לעשות.
אילנה שרייבמן: הבאנו הרבה מאוד דברים וגם השר שלנו קידם, למשל, קצבת הזקנה הרטרואקטיבית לארבע שנים שרק עכשיו אושרה; נושא בדיקות לקשישים בני יותר מ-80 שלא נצטרך לשלוח אליהם אחות מעריכה אלא יוכלו להביא אישור מרופא גריאטרי.
אילנה שרייבמן: יש לנו עוד הרבה מאוד דוגמאות של דברים שהשר הזה קידם.
דוד אזולאי: שר"מ לילדים נכים – אנחנו מקווי שבקרוב תהיו אנשי בשורה.
אילנה שרייבמן: נכון,אנחנו מקווים.
אילנה שרייבמן: אנחנו עושים מאמץ אדיר כדי שהאוצר יסכים לתת עוד כסף לנושא הזה, ואנחנו נהיה פה בשבוע הבא.
אילנה שרייבמן: יש הרבה מאוד דברים שאנחנו מנסים לקדם.
אילנה שרייבמן: בסוף הכול עולה כסף ומישהו גם לא נותן לנו להחליט כמו שאנחנו היינו רוצים.
אילנה שרייבמן: צריך לקחת את זה בחשבון.
אברהם מיכאלי: אני לא בא אלייך בטענה, אני מדבר על הנהלת המוסד.
אילנה שרייבמן: למדינה הזאת יש כל-כך הרבה צרכים.
אילנה שרייבמן: מישהו פה שם את הגרזן בכל מיני מקומות.
אברהם מיכאלי: לצערנו במקומות הלא נכונים עושים את הגרזן.
אילנה שרייבמן: אני מסכימה איתך.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אם העלית את הנושא הזה.
אורי מקלב: עם כל הכבוד, אנחנו באמת מברכים על העבודה החשובה שאתם עושים.
אורי מקלב: אבל אתם יודעים, לא רק בשינוי, בתוספת עוד תקציבים.
אורי מקלב: גם עם מה שאתם מחויבים לתת לאזרחים, הבשורה יכולה להתחיל משם: בשירות שנותנים, הביורוקרטיה הקשה.
אורי מקלב: מדוע חברות שעומדות מול הביטוח הלאומי הן החברות המשגשגות ביותר היום?
אורי מקלב: כל החברות שהן נותנות את השרות הפכו לחברות ענק - - -
אבנר עורקבי: רק תשמעו את הפרסומות שלהן בתקשורת.
אבנר עורקבי: אתם יודעים כמה עולה כל פרסום?
אבנר עורקבי: אם לא הייתה להן הכנסה הן לא היו הולכות על הוצאה כזאת ענקית.
אורי מקלב: העובדה היא שכל אזרח אומר: כשפניתי לבד, לא קיבלתי.
אורי מקלב: למה צריך מייצג כדי לקבל?
אורי מקלב: המייצג עושה את הצדק?
אורי מקלב: הוא עושה את האמת?
אילנה שרייבמן: בעיני זה נורא.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על תוספת עכשיו – לא על שר"מ ולא על תוספת עוד תקציב.
אורי מקלב: בתוך התקציבים הקיימים האזרח לא מקבל את הזכויות שלו.
אורי מקלב: אתם עושים כל-כך הרבה מאמצים לא לתת לאנשים שלא מגיע להם ולכן יש לנו כל מיני ועדות כאלה וועדות אחרות וביורוקרטיה.
אורי מקלב: באותה מידה אסור לכם לא לתת למי שמגיע.
אורי מקלב: האחוז שאתם כל-כך נזהרים לא לתת לו ולכן אתם מפעילים מערכת ענקית שעולה כל-כך הרבה כסף: עוד מסננת ועוד מסננת.
אורי מקלב: להפוך לשיטה שאם נתיש את האדם אז לא יהיה כדאי לו והוא לא יקבל והוא יתייאש מראש.
אורי מקלב: בסופו של דבר, אלה שבאמת מגיע להם, אין להם את הכוחות לזה והם מתייאשים ואולי אלה שזה נהפך אצלם למקצוע, הם אלה שמקבלים.
אורי מקלב: לפי הנתונים שלכם מדובר בסך הכול על 4%, המחמירים יותר אומרים 5%, שמנסים אולי להונות את המוסד לביטוח לאומי.
אורי מקלב: ואני אומר לכם שאחוזים יותר גדולים לא מקבלים מכם את מה שמגיע להם.
אורי מקלב: יותר אחוזים של אזרחים שיש להם זכויות – הם לא מצלים ולא מצליחים להגיע אליהם.
אורי מקלב: הרבה יותר מ-4% או 5%.
אורי מקלב: זה ביטוח לאומי, אמר חברי, זה ביטוח לאומי לא משהו פרטי.
אורי מקלב: אתם איבדתם את המהות, את הערכיות של השם הזה – ביטוח לאומי.
אורי מקלב: אתם צריכים לשנות את כל התפיסה: קודם כל צריך לראות איך לתת לא איך לא לתת.
אורי מקלב: רק תראו את המוקד: אנשים מרגישים שאין להם עם מי לדבר בכלל, הם לא יודעים לברר את הזכויות שלהם.
אורי מקלב: רק תנסי לברר משהו שהוא יותר מהשם והכתובת בביטוח הלאומי, תנסו לברר את זה ותראו איך תגיעו.
אלי נכט: אין טלפון אפילו בסניפים.
אורי מקלב: אני אישית ביקשתי להעביר בהוראת קבע את התשלומים לילדים שלי, במקום לקבל שוברים הביתה שייקחו את זה מהוראת הקבע שלי.
אורי מקלב: זה טוב לא רק בשבילי גם בשביל הביטוח הלאומי.
אורי מקלב: את יודעת כמה פעמים, כמה טלפונים וכמה זמן זה לקח?
אורי מקלב: ואם לא הייתי מפעיל את הקשר שלי, בסופו של דבר, לא דרך הטלפון, הייתי עד היום מתייאש.
אורי מקלב: דבר טכני, לא מהותי.
אורי מקלב: אני כבר לא מדבר על זכויות.
אורי מקלב: זה מה שאנחנו אומרים.
אורי מקלב: צריכים להקשיב למה שאנחנו אומרים.
אורי מקלב: אני חושב שכל ישיבה כזו – שאתה אמנם דן בדבר אחר – אבל זה מוסיף לדבר הזה, זה גם כן חלק.
דוד אזולאי: חבר הכנסת חנא סוייד?
משה בר: יש טענה לביטוח הלאומי שיש כאלה שמתחמקים מלשלם את הביטוח הלאומי ומזה הם אומרים שאנחנו נפגעים, שאין להם מספיק כסף בקופה.
דוד אזולאי: אני כרגע לא פותח דיון על הביטוח הלאומי.
אבנר עורקבי: כבודו, אני רוצה לברך אותך.
אבנר עורקבי: לברך את חבר הכנסת אורי מקלב ואתך, את שניכם, בהתחלתם בעניין של הליסינג ולא ויתרתם.
אבנר עורקבי: כמו כן אני מברך את כל חברי הכנסת הנוכחים שתומכים בהרבה חוקים של נכים.
אבנר עורקבי: כמובן גם את חבר הכנסת אברהם מיכאלי שנחנו עושים איתו כברת דרך ארוכה בנושאים אחרים שביחד אנחנו הולכים איתם.
אבנר עורקבי: אני התחלתי אותם כבר מזמן אבל טוב מאוד שאני רותם איתי הרבה חברי כנסת ואני מברך אתכם על הפתיחות שלכם, על ההבנה של המצוקה שלנו, אנו הנכים, מול הביטוח הלאומי.
אבנר עורקבי: ואני בטוח שהביטוח הלאומי באיזשהו מקום יתגמש.
דוד אזולאי: אני מציע לך אל תתחיל עכשיו עם הברכות כי אנחנו באמצע הדרך.
אבנר עורקבי: אני מברך אותך מראש כי אני לא יודע אם אני אהיה בפעם הבאה.
דוד אזולאי: אנחנו באמצע העלייה עכשיו ואתה מוריד לנו את כל האוויר.
דוד אזולאי: נגמור את המלאכה ורק אחר כך לקבל את הברכות.
דוד אזולאי: אני רוצה להודות לאנשי הביטוח הלאומי שהיום באו לכאן עם בשורה לציבור החשוב הזה של הנכים.
דוד אזולאי: אני מקווה מאוד שזאת רק תחילת הדרך.
דוד אזולאי: בחודש הבא, בעזרת השם, בתחילת פברואר – כבר תערכו לזה – בתחילת פברואר אנחנו נקיים דיון נוסף הנושא הזה.
דוד אזולאי: בתקופה הזאת, אני מניח, שאתם תשבו עם חברות הליסינג, עם נציגי ארגוני הנכים, תשמעו את הדברים ואני מאמין, איך אומרים אצלנו?
דוד אזולאי: שהשם יתקן אתכם בעצה טובה לטובת הציבור החשוב הזה.
דוד אזולאי: אני גם אפנה לשר העבודה והרווחה ואני אבקש ממנו לשקול – אני רק אבקש ממנו לשקול, זאת הפריווילגיה שלו – הקמת ועדה ציבורית בנושא של הניידות.
דוד אזולאי: אני אבקש מהנכים, מהארגונים השונים, חשוב מאוד שיהיה נייר עמדה שלכם מונח לפני צוות העבודה של הביטוח הלאומי בנושא הליסינג.
דוד אזולאי: הביטוח הלאומי: אתם תמצאו לנכון להזמין את נציגי הנכים להבהרות, בוודאי שזה טוב.
דוד אזולאי: אני גם מבקש מכם לבדוק את האפשרות – זה חשוב – עשיתם מעשה וזה חשוב שהוא יבוא לידיעת הציבור.
ישראל אבן זהב: אנחנו נביא את זה גם באתרים שלנו.
דוד אזולאי: אני מדבר על הביטוח הלאומי.
אבנר עורקבי: כשזה יהיה מוגמר אז אפשר יהיה אפשר להביא.
דוד אזולאי: הליסינג התפעולי כרגע זה גמור.
אילנה שרייבמן: קודם שנדע שהכול גמור ומוסכם גם על האוצר – אנחנו עוד פעם מזכירים אותו, גם לנו הוא מכתיב הרבה מאוד דברים.
דוד אזולאי: אני משאיר את זה לשיקול דעתכם אם לפרסם ומתי ואיך.
דוד אזולאי: אני פותח את הוועדה לפניות הציבור.
דוד אזולאי: הנושא שעומד על סדר היום זה המשך דיון בעניין קצבה לילדים נכים המבקשים את השתתפות המדינה בקצבת שר"מ, שירותים רפואיים מיוחדים.
דוד אזולאי: אנחנו קיימנו את הדיון הזה לפני כחודש וחצי בערך ומכל מיני סיבות המנכ"לית לא השתתפה איתנו בדיון הזה ואני שמח שהיום היא נמצאת איתנו ואני מברך אותה על כך.
דוד אזולאי: אני גם מקווה שבעזרת ה' נצא מכאן היום עם בשורה.
דוד אזולאי: בהמשך לדיון הקודם שהיה כאן, אני רוצה להגיד לך, גברתי המנכ"לית, היה כאן דיון מאוד מרגש, אמרתי שאני ותיק בבית הזה ואני לא זוכר דיון כל כך מרגש שהיה לי באחת מהוועדות בבית הזה.