GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סלעית קולר: במידה ואני בן אדם שבאמת אין לי את האפשרות, אז הוא יקבע לי הסדר תשלומים ובמידה ואני אדם שיש לו את האפשרות ורק מנסה להתחמק, יש לו את כל הדרכים לבדוק את זה דרך מס הכנסה , דרך ביטוח לאומי, דרך כל גורם שהוא , יש להם סמכויות דרקוניות, הוא יכול להגיד, שמעי הוא מנסה להתחמק והיא סרבנית תשלום ואני לא מאשר לה תשלומים.
סלעית קולר: כאשר מפעילים את פקודת מיסים גבייה, כל המנגנון הזה לא קיים.
סלעית קולר: יש להם סמכות להפעיל את פקודת המיסים גבייה, אף תאגיד לא יבוא ויגיד לא אני לא יפעיל את פקודת המיסים גבייה, אני אלך לגבות דרך ההוצאה לפועל כי ברור לו שפקודת המיסים גבייה יכולה להטיל עיקול על חשבון הבנק שלי ובזה נגמר הסיפור, אני לא אוכל לתפקד.
סלעית קולר: עכשו זה לא שהם לא אשמים בזה, נתנו להם את הכח, עצם העובדה שקיים הכוח הזה אחרי שכל הזמן טוענים שמים זה מצרך כמו כל המצרכים וצריך לשלם עליו את המחיר הרגיל של כמה שזה עולה וכל דבר מתייחסים אל זה כאל מוצר רגיל ופתאום מתייחסים לזה כאל מס.
סלעית קולר: פתאום מתייחסים לזה כאל מס ובהתחשב בעובדה שהולכים לסבסד עוד כמה דברים במסגרת התעריף כנראה שזה מס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את יודעת כמה אחוז זה חשבונות מעוקלים?
סלעית קולר: לא, אלו נתונים של התאגידים.
: אני יכול לתת לך נתון אבל לא בדוק, אבל אני יכול להגיד שכ 75% אני לוקח את העיר ירושלים שהיא עיר לא פשוטה, כ -75% משלמים את חשבונות המים שלהם גם אם יישן כל היום במיטה, יש עוד 25% שאני יכול להגיד שלאחר תהליכי אכיפה רכים יותר מגיעים, אנחנו מדברים על העשירון של בין 90-100 ששם צריכה להיות יותר אגרסיביות, וכשאני אומר אגרסיביות, היא צודקת הגברת, זה כן, זה עיקולי בנק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל האגרסיביות הזו היא אחרי שבדקת?
: בודאי, אנחנו לא מתחילים ישר עם תותחים, עם יריה, עם התראה וכולי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי תחושה קצת שזה לא כך - - -
: גברתי, אני לא מדבר על תחושות, אני יכול להגיד לך שאין צרכן שנוקטים נגדו צעד הכי קל לפני שהוא קיבל שני מכתבי אכיפה שאחד מהם רשום.
: יש מחירים אחרים 17 ראשון ו 25 השני.
: יש עד שלושה מכתבים בשנה.
: אף אחד לא בא בחזקת הליל ומנתק למישהו כי - - -
סלעית קולר: אלי, מה שאמרת 25% זה כולל גם מזרח ירושלים.
: זה כולל גם מזרח ירושלים.
: כן הבעיה כמו שאמרתי במזרח ירושלים, זה שחלק גדול מהם אין להם חשבונות אז ממילא הם לא בסדר של המשלמים כי אי אפשר לתת להם מים אז אין לו חשבון, יש לו חשבון בגיחון, חשבון פתוח, הוא מתחבר לצינור שלנו ולוקח מים, למה בכלל לשלם?
דוד אזולאי: טוב, כן אדוני.
משה בר: אני רק רוצה רק דבר אחד, שהועדה תבדוק - - -
דוד אזולאי: אי אפשר, אין סיכוי , את יודעת למה?
דוד אזולאי: כשקמה המדינה לא היו כל כך הרבה יועצים משפטיים, לכן המדינה קמה , היום יש כל כך הרבה יועצים משפטיים - - -
משה בר: אבל אדוני היו"ר , אני רוצה שהועדה תבדוק כי גם בפעם הקודמת שהיה הסדר לנכים, הם לא שלחו לאף מקום את המסמך.
משה בר: אני בעיריית בת ים, הייתי צריך אני אישית לחפש את היועצת המשפטית, לקבל ממנה העתק ולהעביר אליהם.
דוד אזולאי: זו ההחלטה של הועדה הזו.
דוד אזולאי: רבותי בואו נסכם את הדיון הזה.
דוד אזולאי: לצערי הרב אין ספק שכל נושא המים הוא נושא כאוב, הוא נושא שכל אזרח פגוע קשות ממנו והאוכלוסיה החלשה פגועה עוד יותר.
דוד אזולאי: אני רוצה לקוות שכל הדברים הנוגעים בדבר, כלומר, מקבלי ההחלטות, הועדות השונות בבית הזה בסופו של יום יתעשתו ואני מאמין שיימצא איזה שהוא פתרון וצריך ללכת על איזה שהוא פתרון גדול כי כל אזרח ששילם אל חובו למים לפני התאגידים יודע שבשנתיים האחרונות שילמנו יותר לפחות בחמישים אחוז ממה שהיינו רגילים לשלם, זו שאלה שאין עליה מענה למרות שאני יודע גם האוצר כשבנה תאגידים, לא לילד הזה פיללנו, אף אחד לא חשב שיוקמו תאגידים והן יהיו מנגנונים כאלה מנופחים ובסופו של יום אנחנו יודעים מי מממן את המנגנונים האלה.
דוד אזולאי: זה בא מהאזרח.
דוד אזולאי: כולם חשבו שתאגידי המים יביאו את הבשורה לאזרחי המדינה אבל לא כך הוא.
דוד אזולאי: אנחנו בכל אופן כועדה לפניות הציבור עם רגישות לפניות הציבור, לא נוכל להתעלם ואת חלקנו נתרום בעניין הזה.
דוד אזולאי: ולכן אני מסכם את הדיון כך: הועדה פונה לרשות המים להוציא הנחיות אחידות לכל התאגידים בעניין תהליך ניתוק המים וההנחות הקיימות לגבי המחיר בלבד.
דוד אזולאי: הועדה פונה לרשות המים לקבוע מנגנון להנחות עבור אוכלוסיות נזקקות, הועדה תקיים דיון מעקב באמצע החודש דצמבר כדי לקבל דו"ח על התקדמות הליך החקיקה.
דוד אזולאי: הועדה פונה לבדוק את מודל ההנחות של חברת החשמל ולבדוק אם ניתן ליישם גם בתאגידי המים את אותו מודל.
דוד אזולאי: הועדה תפנה לממונה על הרשות המים לדרוש להוציא הנחיות אחידות לכל התאגידים ולהרחיב את המעגל מקבלי ההנחות בנוסף לנכים גם אוכלוסיות אחרות.
דוד אזולאי: אני לא נכנס לפרוט, אמרתי אוכלוסיות אחרות.
דוד אזולאי: אני לא רוצה להתייחס כרגע כי אוכלוסיות אחרות זה אוכלוסיה רחבה, אני לא רוצה להיכנס לזה, שמענו פה מהגברת של משרד הרווחה בירושלים שאומרת שיש איזה שהוא מנגנון, אני מניח שהמנגנון הזה עונה גם לאותם אוכלוסיות של התושבים הותיקים.
משה בר: כבוד היושב ראש, לא דרך חברת חשמל הם צריכים לפנות לרשויות וברשויות יש כל מי שמקבל הנחה בארנונה דרכו.
משה בר: כי חברת חשמל גם לוקה בחסר.
דוד אזולאי: מכובדי, אני לא נכנס ל"איך צריך לעבוד", זה לא התפקיד שלי, אני סומך על הצוותות פה, יש פה אנשי מקצוע שבודאי ידעו למצוא את הדרך ולפתור את הבעיות האלה, אנחנו מבחינתנו בעוד כחודש ימים נקיים כאן דיון נוסף על מנת לשמוע איך מתקדמת החקיקה כי זה החלק הכי חשוב, קידום החקיקה.
דוד אזולאי: זה שלצערי הרב עד היום לא התקיימו בחקיקה כל כך הרבה זמן, משהו לקוי פה במערכת ועל זה אנחנו לא נוכל לעבור לסדר היום.
דוד אזולאי: רבותי, תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
דוד אזולאי: הנושא שעל סדר היום הוא, פניות ציבור בנושא הסעות נכים בוגרים למרכזי היום.
דוד אזולאי: והועדה הזאת כבר טיפלה בעבר בנושא הזה, ובשל חשיבותו החלטתי להמשיך את הדיון היום, על מנת לשמוע עדכונים ולראות איפה הדברים עומדים.
דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, ואני רוצה לברך את תלמידי התיכון "איש שלום" מכפר יונה, ילדי כיתה י"ב, שבאו להשתתף בדיון הזה.
דוד אזולאי: אני מקווה, שהנושא יעניין אתכם, ואם תוך כדי דיון תרצו להשתתף בדיון, לשאול שאלה, אשמח מאוד לשמוע אתכם.
דוד אזולאי: הנושא הוא נושא שנתבקש על ידי אחד הפונים הוא מר עורקבי, שמייצג כאן את הנכים.
אבנר עורקבי: ארגון אהב"ה.
דוד אזולאי: ארגון אהב"ה.
דוד אזולאי: מונח לפניכם מסמך של מרכז המידע, שמדבר בעד עצמו.
דוד אזולאי: אני מודה להם על העבודה הטובה שהם עושים, במיוחד אסף שמשקיע בנושא הזה ועל כך תודה רבה.
דוד אזולאי: רבותי, הנושא הזה הוא נושא כאוב.
דוד אזולאי: נושא, שלצערי הרב אנשים שנופלים בין הכיסאות, אנשים שהגורל לא האיר להם פנים, בלשון המעטה, והרושם שמתקבל הוא שנגזר עליהם לסבול, ובמקום שאנחנו נסייע להם אז הם סובלים עוד יותר.
דוד אזולאי: לכן, ביקשתי לקיים את הדיון הזה.
דוד אזולאי: לפני שאביע עמדה בנושא הזה, אני אבקש קודם כל לשמוע את אבנר.
דוד אזולאי: בבקשה אדוני, אולי תציג את הנושא, ותספר לנו איפה הדברים נמצאים מהישיבה הקודמת לישיבה הזאת.
אבנר עורקבי: קודם כל אני מצטער מאוד שאיחרתי, כי היו לי דברים שהייתי צריך לטפל בהם לפני.
אבנר עורקבי: הנושא הקודם שטיפלנו בו, היה הנושא של הסעות ילדים באפיון של הפיגור.
אבנר עורקבי: הנושא הזה מצא פיתרון, אפשר לומר פיתרון יעיל ומועיל יחד עם נחום איצקוביץ, השם יברך אותו, שנתן תשומת לב מאוד מאוד מוקירה לנושא הזה, והכביד את הכוחות, למרות שאני לחצתי אותו הרבה פעמים בנושא הזה לקבל תשובה בנושא הזה.
אבנר עורקבי: אבל יש גם תשובות, יש גם שאלות של אותם הורים שמרימים את השאלות שלהם כלפי מעלה.
אבנר עורקבי: הם שואלים, בתחום הפיגור, נדבר כרגע בתחום הפיגור, הם שואלים שאלות.
אבנר עורקבי: הם אומרים, תשמעו, אנחנו מוכנים לשלם את הכסף של ההסעה של הילד שלנו למרכז שיקום, אבל ישנם זמנים שהמרכז שיקום נמצא בחופשה, ואני צריכה לשלם את הכסף, למרות שהילד נמצא בחופשה, אני צריכה לשלם את הכסף עבור ההסעה---
דוד אזולאי: הוא לא נמצא במסגרת הזאת במהלך החופשה.
אבנר עורקבי: כן, למה אני צריכה לשלם את הכסף עבור ההסעה.
דוד אזולאי: כמה ימי חופשה כאלה בשנה יש?
דוד אזולאי: כמו בתי הספר?
אבנר עורקבי: אני חושב שבדרך כלל חודשיים, אתם יודעים את זה.
אבנר עורקבי: אני מדבר בשנה, גם חגים, בסביבות חודש, אני לא מגזים.
דוד אזולאי: זה בטח כולל את חול המועד סוכות, חול המועד פסח, שבוע בחופש הגדול, מגיע לחודש ימים.
אבנר עורקבי: אני מדבר על מצטבר.
אבנר עורקבי: אם זה היה ניתן לעזור להורים, להוריד מהם את המעמסה, כי סך הכול הם לא - - -
דוד אזולאי: אבנר, אתה מדבר על חודש ימים?
אבנר עורקבי: על חודש ימים בשנה.
דוד אזולאי: זה לא עיקר הבעיה, תדבר על כל הבעיה.
אבנר עורקבי: אני לא יודע איך להתחיל עם זה, שהבאנו את הבעיה של ההסעות של הילדים הבוגרים.
אבנר עורקבי: אני מדבר על הבוגרים.
אבנר עורקבי: כשהבאנו את הבעיה הזאת אמרו לנו, שבתחום של הסי.
אבנר עורקבי: פי אין בעיה.
אבנר עורקבי: הכול פתור.
אבנר עורקבי: גם אוטיזם.
אבנר עורקבי: אמרתי, בסדר אוקי, אם הכול בסדר, תודה רבה.
אבנר עורקבי: אם זה הכול פתור, אין בעיות.
אבנר עורקבי: פתאום, אחרי הדיון פה התחילו לעלות לנו בעיות.
אבנר עורקבי: מסתבר, שישנם ילדים שגרים בפריפריה כלומר, אני רוצה לומר קודם כל, לנושא שאני הולך לעלות אותו מין משפט כזה, למרות שהגענו פה לפתור את הבעיה, החולה מת.
אבנר עורקבי: ואני תיכף אסביר את זה איך.
אבנר עורקבי: הילד שנמצא בבית, ישנם שני ילדם במעלה אדומים.
שולמית אבינוח: לגבי מעלה אדומים, אני רוצה באמת להגיד לפרוטוקול.
שולמית אבינוח: את עיריית מעלה אדומים הזמנו, כשכולם קיבלו את הזימון ביום רביעי.
שולמית אבינוח: הם אישרו לנו את קבלת הזימון, אבל עד היום בבוקר הם לא אישרו השתתפות.
שולמית אבינוח: ביקשנו מהם התייחסות בכתב, הם גם לא שלחו שום התייחסות בכתב.
שולמית אבינוח: התקשרה אלי עובדת סוציאלית מעיריית מעלה אדומים, דיברה איתי חמש דקות לפני תחילת הדיון, שהודיעו לה רק בבוקר על קיומה של הישיבה.
דוד אזולאי: בטח היא חושבת שבזה היא יצאה ידי חובה, אני אבקש אחר כך להוציא מכתב בעניין הזה לראש המועצה.
אבנר עורקבי: לגבי מעלה אדומים, קיימת בעיה.
אבנר עורקבי: כלומר, בפריפריה לא מסיעים ילדים, אני מדבר על הילדים הבוגרים, למרכזי השיקום.
אבנר עורקבי: כי יש מין מלחמה, אפשר לומר, בין הרשות פה לרשות פה.
אבנר עורקבי: משרד הרווחה מבחינתו אומר, לפי הוראות תע"ש 500/11, אני משלם את ההסעה למרכז השיקום.
אבנר עורקבי: מרכז השיקום אומר, אני מסיע רק בתוך העיר לא מחוץ לעיר.
דוד אזולאי: זה המרכז יום?
אבנר עורקבי: מרכז יום.
אבנר עורקבי: אני מסיע רק בתוך העיר.
אבנר עורקבי: כלומר, האב צריך לבוא להביא את הילד שלו לפאתי גבול העיר, ואז משם יסיעו את הילד למרכז שיקום.
אבנר עורקבי: ניסינו למצוא פיתרון בכל הוורסיות.
אבנר עורקבי: הוצאתי מכתב לרווחה, הוצאתי אותו מכתב, יצא גם לראש העיר מעלה אדומים, בו ביקשתי למצוא פיתרון זמני לקחת את הילד.
אבנר עורקבי: הילד בבית, האבא לא יכול לצאת לעבודה.
אבנר עורקבי: הילד סובל מנכות סי.פי., הוא נמצא במרכז אילן בירושלים, והאבא נאלץ להישאר בבית לעיתים קרובות, כי אין ברירה.
אבנר עורקבי: האבא הוא אב גרוש, שהתחתן בשנית עם אישה, שהיא העלתה את הנושא הזה.
אבנר עורקבי: ואנחנו באנו וניסינו לפתור את הבעיה, גם דרך רשות העיר.
אבנר עורקבי: רשות העיר, אני רוצה לומר לך, עד היום, אני מתפלא איך שהיא קיבלה תשובה, אנחנו לא קיבלנו שום תשובה.
אבנר עורקבי: שום כלום.
אבנר עורקבי: שום תגובה.
דוד אזולאי: אני רוצה להבין אבנר, ואתה לא חייב לענות לי.
דוד אזולאי: אני מניח, שיושבים פה נציגי משרד הרווחה, שיוכלו לענות על הנושא הזה.
דוד אזולאי: האם משרד הרווחה מעביר את התקצוב ישירות לרשות המקומית או למרכז?
אבנר עורקבי: אני אתייחס לזה.
אבנר עורקבי: לפני שבועיים שלושה מתקשרת אלי האם ואומרת לי, תשמע, אני חושבת שכבר לא צריך את העזרה.
אבנר עורקבי: אני אומר לה, למה?
אבנר עורקבי: פיטרו את בעלי מהעבודה.
אבנר עורקבי: כי הוא נשאר עם הילד.
אבנר עורקבי: פיטרו אותו מהעבודה.
אבנר עורקבי: וכך נוצרת מצוקה של בן אדם שלא הולך לעבוד, בגלל שהוא צריך להישאר עם הילד שלו.
אבנר עורקבי: אני מתקשר אליה אתמול בלילה, ואני אומר לה, תשמעי, יפה למה לא נתת לי את הפרטים שלכם על מנת שתבואו לכנסת?
אבנר עורקבי: תביאי את בעלך.
אבנר עורקבי: אומרת לי, אני חושבת שזה כבר לא רלוונטי.
אבנר עורקבי: אני אומר לה, מה קרה?
אבנר עורקבי: היא אומרת לי, אנחנו נפרדים.
אבנר עורקבי: כבודו, אנחנו נפרדים.
אבנר עורקבי: אז אנחנו עזרנו, משרד הרווחה, עזרנו למשפחה להיפרד כתוצאה ממצוקה של ילד נכה, שלא מצאו לה פיתרון.
אבנר עורקבי: לא מצאו לה פיתרון.
אבנר עורקבי: הרסנו בית בישראל.
אבנר עורקבי: ואני אומר, הרסנו בית במלוא מובן המילה.
אבנר עורקבי: כי לא ראינו למצוא פיתרון.
אבנר עורקבי: זה כואב.
אבנר עורקבי: ישנה עוד משפחה במעלה אדומים, שהילדה נשארת בבית.
אבנר עורקבי: הם לא מסיעים אותה, כי אין כסף לקחת אותה ממעלה אדומים.
אבנר עורקבי: פשוט, חד וחלק, אין כסף להסיע אותה ממעלה אדומים למרכז שיקום בירושלים, כי רק בתוך ירושלים יש אפשרות להסעה.
אבנר עורקבי: יש עוד בעיה של ילד, שנמצא באזור ינוח ג'ת בצפון.
אבנר עורקבי: אנחנו רוצים, שיעלו את הנושא הזה.
אבנר עורקבי: המנכ"לית שלי, תעלה את הנושא הזה באופן מקיף.
דוד אזולאי: אולי קודם כל נשמע את הנציג של ינוח ג'ת.
כאמל ברכאת: בוקר טוב לכולם.
כאמל ברכאת: אני מנהל מחלקת רווחה במועצה מקומית ינוח ג'ת.
כאמל ברכאת: ראש הועדה הממונה מר אריק ברון רצה להגיע אבל נבצר ממנו.
דוד אזולאי: הוא דיבר איתי והתנצל.
כאמל בראכת: הוא התנצל ואני מתנצל בשמו.
כאמל בראכת: בנושא ההסעה, זה ילד שהוא כבר מסודר כמה שנים בגן אור, וגם סידרנו ילדים לפני - - -
דוד אזולאי: מה המרכז הכי קרוב לינוח ג'ת?
כאמל בראכת: עכשיו יש לנו את מגדל עוז, שזה המרכז.
כאמל בראכת: ויש לנו במעלות מרכז שנקרא מרכז כוכב, שנותן מגוון שירותים לאוכלוסיה בכל הרמות.
כאמל בראכת: הנושא של הילד הזה עלה כבר בחודש יולי, כי הוא הגיע לגיל עשרים ואחד, ואז ההסעה של החינוך כבר לא התאימה לו, כי גם שם אין ילדים עם צורך בהסעה למעלות והוא צריך מעלות.
כאמל בראכת: ראש הוועדה ואני התחלנו לטפל בנושא, הגענו עד לשר בכל מיני נושאים, אבל בין היתר גם לנושא הזה.
כאמל בראכת: הסיכום היה שם, שהמחוז יבדוק את כל האפשרויות ויארגן.
כאמל בראכת: הוא לא יכול לתת כמה הסעות, כי אנחנו נותנים גם למרכז כוכב וכן במעלות.
כאמל בראכת: היו הרבה דיונים, היו הרבה מכתבים.
דוד אזולאי: הפיתרון של הילד הזה, של הבחור הזה, הוא במעלות דווקא?
דוד אזולאי: או אפשר גם במקום אחר?
כאמל ברכאת: בסביבה זה רק מעלות.
כאמל ברכאת: כמובן מעלות.
חוסן סעד: הוא היה אחת עשרה שנה בגן אור שבקריית אתא, אז למה להוציא אותו למעלות?
דוד אזולאי: מה זה גן אור?
דוד אזולאי: הוא נמצא במעלות?
כאמל ברכאת: קריית אתא, זה כמעט ארבעים פלוס ק"מ, ומעלות זה שבעה ק"מ.
חוסן סעאד: הגן בקריית אתא, זה מסגרת שיש בה גם בית ספר עד גיל עשרים ואחד וגם מרכז יום לבוגרים מעל גיל עשרים ואחד.
דוד אזולאי: למעשה, מה שאתה טוען פה, שמעלות זה לא המסגרת המתאימה לו?
חוסן סעאד: היא מתאימה מאוד, היא פשוט יותר רחוקה מבחינה כלכלית.
דוד אזולאי: לא, מעלות היא לא רחוקה.
חוסן סעאד: לא, אבל הוא אחת עשרה שנה בגן אור.
כאמל ברכאת: אנחנו חושבים שהוא צריך להגיע למעלות, גם כדי שלא יצטרך לנסוע - - -
חוסן סעאד: למה לא חשבת על זה שנה שעברה, או לפני שנתיים?
כאמל ברכאת: אני וראש הועדה עשינו את המקסימום בכדי לקבל את התקציב לנושא הזה, כי התקציב הוא מעל מאה אלף שקל, ואנחנו לא קיבלנו תשובה חיובית מהמשרד, כי במחשבה שמרכז---
דוד אזולאי: עד היום מישהו מימן את זה?
כאמל ברכאת: לפני זה, זה היה משרד החינוך ואנחנו נתנו את ההשמה כמשרד רווחה.
כאמל ברכאת: אבל לא היה לנו מימון להסעות בממדים האלה של מאה אלף ומשהו שקל, ואנחנו לא יכולנו לקבל את התקציב הזה, כי מרכז כוכב נמצא קרוב, ובדעה המשרד למעלה, וגם במחוז חושבים, שמרכז כוכב הוא מסגרת שיכולה לתת שירות.
כאמל ברכאת: לכן, אנחנו עצרנו בנקודה הזאת ואנחנו התחלנו בסידור הילד, חניך—
דוד אזולאי: מה תפקידך במועצה?
דוד אזולאי: אתה מנהל מחלקת חינוך?
כאמל ברכאת: רווחה.
סעד חוסן: בוקר טוב לכולם.
סעד חוסן: אני אחיו של סעד חמזי, שלא נולד עם כפית זהב בפה, נולד למשפחה ענייה מאוד, אבל נכה.
סעד חוסן: שלושה אחים שהיו 100% נכים בבית, נפטרו.
סעד חוסן: המשפחה ברוכת ילדים, שכולם עם שאיפה להצליח להתקדם בחיים.
סעד חוסן: לצערי הרב, מאז שנולד חמזי עד היום אנחנו כל פעם, כל שנה נתקלים עם בעיה.
סעד חוסן: השנה הזו היתה בעיה מאוד רצינית, ההורים שלי אחת עשרה שנים בגן אור, מכירים את ההנהלה, מכירים את האנשים, את הצוות המעולה, שמכירים את חמזי ועזר לו לשקם אותו, והילד מתקדם טוב מרגישים את זה בבית.
סעד חוסן: יושב שבועיים, למה?
סעד חוסן: כי אין הסעה.
סעד חוסן: הוא התחיל את שנת הלימודים, קיבלנו הבטחה מראש המועצה, שחמזי ימשיך את שנת הלימודים - - -
דוד אזולאי: המועצה מקומית שלכם?
סעד חוסן: כן.
סעד חוסן: אבל פתאום חמזי יושב בבית.
סעד חוסן: אני מגיע הביתה, עוזב את הצבא, לא ישן בלילה בכדי להגיע לדיון הזה, לא ישן בכדי להגיע.
סעד חוסן: עובד במשרד ומגיע לכאן.
סעד חוסן: אני מאוד מתרגש ומאוד מרגיש, שיש כאן אי תשומת לב לנכים.
סעד חוסן: אין, לא מסתכלים על הנכה, לא רוצים לעזור, לא רוצים לתרום, לא רוצים לתמוך.
סעד חוסן: שר החינוך עוזר, תורם, הילד מגיע עשרים ושתיים יותר קשה למשפחה.
סעד חוסן: אמא לא רוצה לוותר עליו כי אח שלה נהרג בלבנון, משפחה שכולה.
סעד חוסן: שלושה ילדים נפטרו מהמחלה, מצב מאוד קשה, יושבת בבית כל הזמן בוכה.
סעד חוסן: עכשיו, אף אחד לא מתרגש, אף אחד לא בא לעזור לה, לתת יד, אף אחד מהמועצה.
סעד חוסן: שבועיים אח שלי בבית לא בא אלינו הביתה לראות מה - - -
דוד אזולאי: רגע, איפה הוא נמצא?
סעד חוסן: עכשיו בבית.
סעד חוסן: אבא שלי נכה מאה אחוז, קשה לו גם עם מחלת סוכרת, אני בצבא, אחיות שלי באוניברסיטה.
סעד חוסן: רוצים לעזור, אבל אם אני עכשיו גם יעזוב את הצבא אפגע בתפקיד שלי, אני רוצה לתרום למדינה, אבל אני מרגיש שיש אנשים שלא תורמים לנו, לא תומכים בנכה הזה.
סעד חוסן: לא תומכים, לא נותנים עזרה, לא מושיטים לנו יד.
סעד חוסן: אני מגיע לראש הרווחה משקיע, מתאמץ וגם מנהל מחלקת החינוך, אבל אומרים לי, יש ועדה.
סעד חוסן: אמרתי, מה עושה הוועדה?
סעד חוסן: מה ההחלטות שלהם?
סעד חוסן: למה הם פוגעים בילד נכה בתחילת שנת הלימודים?
סעד חוסן: שנה שהוא מקבל טיפול פיזיותרפיה, בריכה.
סעד חוסן: בגן אור יש בריכה, אח שלי מרגיש את זה ממש, אנחנו מרגישים שהוא משתפר.
סעד חוסן: הוא היה במעון טיפולי בקיסרא שזה קרוב אלינו לבית, אבל אח שלי היה חוזר הביתה, לא רוצה לספר איך הוא היה חוזר, הוא גם ראה אותו, הוא היה חוזר עם דם.
סעד חוסן: אני עשיתי מלחמה בכדי להעביר אותו לגן אור, ואני אחת עשרה שנים ממש מרגיש את - - -
דוד אזולאי: בן כמה הוא היום?
סעד חוסן: עשרים ושתיים, אמא כבר בת חמישים ושתיים, שלא יכולה להרים אותו.
סעד חוסן: היא רק רוצה שהוא ילך לגן אור ביום ויחזור בלילה, יישן לצידה.
סעד חוסן: היא לא מוכנה לוותר עליו, אני גם לא מוכן לוותר על אח שלי.
סעד חוסן: אני מבקש מכבודכם, מכל אחד שיש לו תפקיד, שיעזור לנכים, שייתן יד.
סעד חוסן: אי אפשר ככה, אם זה משרד החינוך או משרד הרווחה צריך לדאוג לזה.
דוד אזולאי: זה מה שנקרא דברים שיוצאים מן הלב נכנסים אל הלב.
דוד אזולאי: אני חושב, כל מילה בעניין הזה זה מבחינת כל המוסיף גורע.
דוד אזולאי: אני חושב, שהדברים מדברים בעד עצמם.
דוד אזולאי: אני מאוד מקווה שהיום נצא מכאן עם בשורה למשפחה הזו.
דוד אזולאי: משפחה שאיך אומרים?
דוד אזולאי: יכלה לעשות לעצמה חיים הרבה יותר קלים, והיא לא עושה את זה כדי לטפל בילד שלה, ואין שום סיבה שבעולם שאנחנו לא ניתן את ידינו לכך.
דפנה אזרזר: אני חייבת להתייחס למשפט שאמרת, שדברים יוצאים מין הלב, אבל לצערי, בסוף הכיס מנצח פה.
דפנה אזרזר: הכסף פה הוא זה שבעיניהם של משרד הרווחה.
דפנה אזרזר: לצערי, לא טובת הילד אלא טובת התקציב, כי אם משרד הרווחה מסוגל להעביר ילד כזה, שהוא נכה סיעודי קשה, ממש במצב של צמח, שרגיל לאותם פנים כל יום אחד עשרה שנה, לאותה פיזיותרפיסטית לאותה מרפאה בעיסוק, שמקדמת אותו, שמועילה לו, שהוא חוזר הביתה עם חיוך, שהמשפחה רגועה.
דפנה אזרזר: אם הם מסוגלים להגיד, שעכשיו בגלל בעיה תקציבית אנחנו מעבירים אותו יותר קרוב - - -
דוד אזולאי: כמה שנים הוא היה במסגרת בקריית אתא?
דפנה אזרזר: אחד עשרה שנה.
דפנה אזרזר: זה המון לילד כזה.
דפנה אזרזר: ילדים כאלה מתרגלים לפנים, לוקח להם המון זמן, ועד שהם מתרגלים, עד שהצוות מתרגל לבעיות של הילד, לדעת איך לטפל בו לדעת איך לקדם אותו, למה לעזאזל זה צריך לקרות?
דפנה אזרזר: לא מספיק אנחנו אוכלים קש בחיים האלה?
דפנה אזרזר: לא מספיק?
דפנה אזרזר: למה אנחנו צריכים להגיע למצב הזה?
דפנה אזרזר: למה אנחנו בכלל צריכים להגיע לישיבה הזו?
דפנה אזרזר: אני לא מבינה, אני לא מבינה איך אפשר בכלל להביא אותנו לפה?
דוד אזולאי: יש פה נציג של משרד הרווחה?
דוד אזולאי: בקשה אדוני.
שלמה אליישר: אני מנהל אגף השיקום במשרד הרווחה, סמנכ"ל בכיר.
שלמה אליישר: אני חושב שנאמרו כאן דברים באמת שיוצאים מין הלב ונכנסים אל הלב.
שלמה אליישר: בהחלט דברים שמעוררים הרבה מאוד התרגשות, זה לא דבר שחולף ליד.
שלמה אליישר: ודפנה, אנחנו הרי מכירים לא מעט שנים, זה גם לא עומד מול ההסתכלות שלנו של אגף השיקום, במקרה הזה בנושאים של תקציב, ותיכף גם נדבר על תקציב.
שלמה אליישר: בוא נסביר את הדברים לאשורם.
שלמה אליישר: אנחנו למעשה באגף השיקום, יש לנו שבעה מרכזי יום לנכים קשים בכל מדינת ישראל.
שלמה אליישר: רק שתדעו, שהאגף אמון על עשרות אלפי נכים במדינת ישראל, עשרות אלפי נכים ואוכלוסיית היעד של אגף השיקום היא אוכלוסיה מאוד גדולה, למעלה ממאתיים חמישים-מאתיים שישים-מאתיים שבעים אלף אנשים עם נכויות, חלקם נכויות קשות.
שלמה אליישר: יש לנו כרגע שבעה מרכזי יום לנכים קשים.
שלמה אליישר: המרכז יום שלנו, אנחנו מדברים עליו, בירושלים הוא ממוקם במעון נכים גילה, אילן, ארגון אילן מפעיל אותו כיום.
שלמה אליישר: אנחנו מחכים עד להעברת המעון למקום הקבע שלו.
שלמה אליישר: נמצאים שם כרגע בערך עשרים וחמישה אנשים.
שלמה אליישר: דמי האחזקה שאנחנו משלמים זה ארבעת אלפים תשע מאות שקל לחודש, כאשר בתוך דמי האחזקה אנחנו מגלמים כאלף מאתיים שקל השתתפות של המשרד בהסעה.
דוד אזולאי: ארבעת אלפים תשע מאות למי?
שלמה אליישר: לגוף המפעיל, אילן במקרה הזה, זה ארבעת אלפים תשע מאות שקל פר ילד.
דוד אזולאי: מתוך זה יש את האלף מאתיים.
שלמה אליישר: ובתוך זה מגולמים אלף מאתיים שקל הסעה.
שלמה אליישר: בנוסף לזה, כל מי שמגיע היום למעון יום שיקומי הוא למעשה אדם עם נכות קשה, שמקבל שלוש גמלאות נכות.
שלמה אליישר: קצבת נכות, קצבת שירותים מיוחדים וקצבת ניידות.
שלמה אליישר: שלוש קצבאות.
שלמה אליישר: ומתוכה ישנה השתתפות עצמית של בערך שבע מאות חמישים שקל לחודש כהשתתפות עצמית של הנכה, כאשר כמובן זה השתתפות בדמי אחזקה
דוד אזולאי: דמי הסעה?
שלמה אליישר: לא, זה לא להסעה.
שלמה אליישר: אני מדגיש, זה עבור דמי אחזקה, שבהם גם אם תחלק את האלף מאתיים לארבעת אלפים תשע מאות החלק היחסי מתוך השבע חמישים הוא גם הולך להסעה.
שלמה אליישר: כולם מקבלים, ללא יוצא מן הכלל, זאת ההגדרה של התעש.
שלמה אליישר: תעש 5/23.
דפנה אזרזר: הניידות הולכת לביטוח ולדלק.
שלמה אליישר: תיכף נגיע לזה.
שלמה אליישר: דפנה, שנייה, לאט לאט.
דפנה אזרזר: זה לא כסף שמתבזבז.
דוד אזולאי: כשאדוני מדבר על ארבעת אלפים תשע מאות שקלים, בתוך זה נכלל דמי הנכות?
שלמה אליישר: אלף מאתיים שקל להסעה ועוד שבע מאות חמישים שקל השתתפות עצמית של אדם עם נכות על רקע קבלתו שלוש גמלאות.
דוד אזולאי: והשירותים המיוחדים, וזה כולל קצבת נכות.
דפנה אזרזר: ועוד אלפיים שקל דלק ועוד אלף שקל ביטוח.
שלמה אליישר: אני חוזר ואומר, דמי אחזקה עולים ארבעת אלפים תשע מאות שקל.
שלומית אבינוח: והמשפחה משלמת עוד שבע מאות חמישים שקל.
שלמה אליישר: עוד שבע מאות חמישים שקל כהשתתפות עצמית של אדם עם נכות, מכיוון שכל האנשים ללא יוצא מן הכלל מקבלים את שלוש גמלאות הנכות.
שלמה אליישר: אדם נמצא בין שמונה בבוקר לארבע אחר הצהריים, שמונה שעות הוא נמצא במסגרת, שהוא מקבל שם מקלחת, הוא מקבל שם טיפול סיעודי, הוא מקבל שם פיזיותרפיה, הוא מקבל ריפוי בעיסוק, והוא מקבל מגוון רחב של שירותים.
שלמה אליישר: אז יש איזשהו הגיון אלמנטארי להשתתפות עצמית.
שלמה אליישר: אני מקווה, שהנושא הזה הוא לא נמצא כאן כרגע על השולחן.
שלמה אליישר: הבעיה המרכזית כרגע היא, שלמעשה אנחנו מבקשים מהגופים המסיעים לדאוג להסעה, ולא רשויות המקומיות.
שלמה אליישר: עכשיו, זה נכון, יושב כאן פיני ואני תיכף אתייחס לעניין הזה, כרגע מוסעים שלושת אלפים חמש מאות אנשים עם פיגור שכלי על ידי הרשויות המקומיות למרכזי יום טיפוליים.
שלמה אליישר: למשל, מרכז כוכב שציינתם אותו מקודם.
שלמה אליישר: מוסעים על ידי הרשויות המקומיות.
שלמה אליישר: עכשיו, נאמר כאן שלמשרד החינוך אין שום בעיה בנושא של הסעות, והנושא הזה נפתר.
שלמה אליישר: משרד החינוך מפעיל את כל המערכת שלו דרך הרשויות המקומיות, מחלקת חינוך, אנחנו הצלחנו בחוק מעונות יום שיקומיים לשתף גם את הרשויות המקומיות, ואנחנו מאוד מקווים, מאוד מקווים שהרשויות המקומיות תסכמנה גם לקבל את נכי אגף השיקום להסדר, שקיים עבור אנשים עם פיגור שכלי.
שלמה אליישר: מדובר כאן בשלוש מאות חמישים אנשים עם נכויות פיזיות קשות, לעומת משהו כמו שלושת אלפים חמש מאות אנשים עם פיגור שכלי, שמגיעים כל יום למרכזי יום טיפוליים.
שלמה אליישר: אני רוצה לומר משהו, תראו, מבחינת הלוגיסטיקה, ההיערכות הלוגיסטית של ההסעות, לרשויות המקומיות יש למעשה יכולת לוגיסטית הרבה יותר טובה והרבה יותר מוצלחת.
שלמה אליישר: הם מסיעים מספר גדול מאוד של אנשים, יש להם מכרזים והם עובדים מול גופים שמסיעים.
שלמה אליישר: והם עושים את זה.
שלמה אליישר: ואנחנו חושבים שזה יכול להקל, מכיוון שאפשר יהיה להסיע שניים, שלושה, ארבעה, חמישה אנשים ביחד, דבר שיכול להוזיל את העלויות.
שלמה אליישר: בנוסף לזה אנחנו גם פועלים בתוך המשרד עצמו, כדי להגדיל את ההשתתפות.
שלמה אליישר: אני לא יכול לתת כאן איזושהי הבטחה, שאכן המשרד, אגף תקציבים באוצר, והאגף ייתן את האישור לעניין הזה, אבל אנחנו עושים מאמץ להגדיל את ההשתתפות בנושא של ההסעות, מכיוון שכולנו יודעים ומודעים לכך שהסעות זה עסק מאוד יקר.
שלמה אליישר: למשל, ההסעות ממעלה אדומים לירושלים הם, מדברים בעצם על משהו כמו עשרת אלפים שקל לאדם לחודש.
שלמה אליישר: עשרת אלפים שקל הסעות לאדם לחודש.
שלמה אליישר: אם הייתה כאן מערכת מסודרת, שמסיעה מספר אנשים, יכול מאוד להיות שהעלויות היו הרבה יותר זולות.
שלמה אליישר: ובד בבד אם הגדלה של ההשתתפות של המשרד, שאני מקווה שהיא אכן תקבל ביטוי מעשי, אני מקווה מאוד, אני לא יכול להתחייב פה ולהבטיח, אבל אנחנו פועלים לכיוון הגדלה של השתתפות של המשרד בעלות של ההסעות, כלומר אנחנו הולכים פה בכיוון, בשני הכיוונים, גם לסייע בלוגיסטיקה של הרשויות המקומיות, וגם באמצעות הגדלה של מרכיב ההסעה בדמי האחזקה למרכז יום לנכים קשים.
דוד אזולאי: השאלה היא זאת אדוני, למה כרגע ההורים האלה, ואני מניח שיש עוד שלא הגיעו אלינו, למה אנחנו, הם צריכים לטפל בבעיה של ההסעה?
דוד אזולאי: למה שהמשרד יחד עם הרשויות המקומיות יגיעו לאיזושהי נוסחה, והם בכלל לא צריכים להתעסק בזה.
דוד אזולאי: יש להם מספיק במה להתעסק.
דוד אזולאי: למה שאתם, כמערך מסודר, אדוני אמר, ואני מניח שיש לך ניסיון עשיר בנושא הזה, יחד עם נציגי השלטון המקומי, אני מכיר את הבעיה של השלטון המקומי לצערי הרב, אני כבר יודע מה פיני קבלו הולך להגיד, ואנחנו מכירים את זה, ויודעים את התשובה.
דוד אזולאי: תבוא הרשות המקומית ותגיד לך, אני לא מוכן, לא יכול.
דוד אזולאי: למרות, שאולי משרד הרווחה מעביר איזשהו חלק של...
דוד אזולאי: שהוא ריגל להעביר.
דוד אזולאי: והם יגידו לך שבתוך זה לא נכלל ההסעות של הקבוצה הזאת.
דוד אזולאי: לכן, אני חושב שאולי אתם צריכים לקחת את היוזמה בעניין הזה, ולפעול מול השלטון המקומי, לממן את ההסעות האלה.
דוד אזולאי: אני מאמין שביחד תוכלו להגיע לאיזשהי נוסחה.