GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: הבת שלי נהייתה בת 18, היא לא ידעה למשל שהיא צריכה לעשות "רב קו" חדש, בגלל שה"רב קו" שהיה היה עד גיל 18, והיא לא יכלה גם להכין את עצמה.
אורי מקלב: אל תגידו לי לא, היא עשתה חדש עכשיו.
קריאה: היא לא צריכה.
קריאה: אם אמרו לה אז זה טעות.
אורי מקלב: אז טעות, אז הנה, אז כאן הבעיה שלכם כפולה ומכופלת.
אורי מקלב: היא היום בבוקר רצה לבית הספר, אומרת אבא אני היום מחכה, הולכת, אני אעשה את זה היום כשאני גומרת מאוחר את הלימודים, אני אעשה את זה היום את ה"רב קו" בעמדה שפתחתם בגאולה, או אני לא אעשה את זה היום?
אורי מקלב: בגלל שהיא עד עכשיו היא צריכה לעשות עכשיו "רב קו" של סטודנט, בגלל שמה שהיה לה עד עכשיו זה היה רק של נוער, אחרת היא לא הייתה יכולה לקנות כרטיסיית נוער.
קריאה: אז זה משהו אחר.
אורי מקלב: אני צודק או לא צודק?
קריאה: צודק כאן, במקרה הזה צודק.
אורי מקלב: אז היא הייתה צריכה לעשות "רב קו" חדש.
קריאה: לא חדש, היא צריכה לעדכן את הפרופיל שלה.
קריאה: היא לא צריכה להצטלם ולא צריכה לרשום את עצמה.
אורי מקלב: אם היו לכם עמדות של "רב קו", אחרים, שלא נושא של שינוי, היא הייתה עושה קודם כל משנה לה את ה"רב קו", ואחרי זה הייתה באה רק משנה סטאטוס.
קריאה: אחר כך היא הייתה צריכה לעמוד בעוד תור, של טעינה.
אורי מקלב: בסדר, אבל התור לא היה ארוך.
שלמה הלוי: אני יכול לענות?
שלמה הלוי: שלמה הלוי, ראש מינהלת הכרטוס ופרויקטים מיוחדים ב"אגד".
שלמה הלוי: אני אמון על הנושא של כרטוס ב"אגד" מזה 17 שנה, כלומר אני מכיר אותו עוד מחיתוליו.
שלמה הלוי: אני חושב שכולנו פה תמימי דעים שהביעה העיקרית כרגע, בנקודת הזמן הזאת, לאור כל מה שכולם פה אמרו, זו הבעיה של הסטודנטים.
שלמה הלוי: אני אצטרף לעובדות שאמרו פה, כל הקודמים שלי ולמה שאמרו קודם שההנפקה, לפי העובדות, שכרגע מסתובבים בציבור הרחב, הנפיק 340,000 כרטיסים עד נקודת זמן זו, אני חושב שזה באמת הצלחה, למרות כל מה שאנחנו אומרים, וזה ציבור המשתמשים.
שלמה הלוי: מה שאנחנו ידענו עד כה, ולזה באמת נערכנו, שמי שהיה אמור לקבל את הזכאות להנחות של סטודנט, זה סטודנטים שרוכשים או את הסימסטריאלי או השנתי, זה מה שהיה בשנים קודמות, סדר גודל שאנשים יתקנו אותי, אנשי "אגד", לפי מה שאנחנו יודעים זה סדר גודל של 30,000 ברמה הארצית ולזה נערכנו.
שלמה הלוי: מה שקורה כרגע, שבעקבות ועדת טרכטנברג, מה שקורה, נתנו זכאויות לסטודנטים נוספים וכמו שאמרו כאן קודם, האוכלוסייה היא של 400,000 איש.
שלמה הלוי: כלומר, אם אנחנו מדברים אנחנו בעצם בסדרי גודל שונים לחלוטין ממה שתוכנן.
שלמה הלוי: עכשיו, גם ההיערכות כמו שאמרו, דיברו על זה שמה-10 לחודש נערכנו, למרות כל התוספות ובאמת בברכה לקדם ואכן לתת את כל הדברים האלה.
שלמה הלוי: כל ההנחות שניתנו נותנים אך ורק למי שמחזיק "רב קו".
שלמה הלוי: זה אומר שכל ההנחות, אין לי שום אמצעי, כלומר זאת הייתה ההגדרה.
שלמה הלוי: כל ההנחות ניתנות אך ורק ב"רב קו", לכן גם אם אנחנו מאד רוצים לעשות דברים אחרים, כל ה-400,000 אני מבין אותם ובצדק, שהם רוצים ויש להם הנחות משמעותיות.
שלמה הלוי: תוך שבועיים היו צריכים להגיע.
שלמה הלוי: עכשיו, זה לא שהם צריכים להגיע רק ל"אגד", זה בכל מדינת ישראל, לא רק במדינת ירושלים.
שלמה הלוי: כנראה שבמדינת, מה שיעקב אמר, מדינת ירושלים כנראה, ואת זה אתם יכולים להגיד לי, אחוז הסטודנטים הוא הרבה יותר גבוה.
שלמה הלוי: תיכף תגיד לי מה המספר.
שלמה הלוי: לפי מה שאני יודע אולי 120,000 אולי יותר.
שלמה הלוי: לכן אנחנו מדברים פה על סדרי גודל אחרים של התמודדות.
שלמה הלוי: מה שאנחנו עשינו, דבר אחד פשוט.
שלמה הלוי: גם בתיאום עם משרד התחבורה, מראש נערכנו לחמש עמדות בירושלים לציבור הרחב, ועובדה שזה הוכיח את עצמנו.
שלמה הלוי: גם ידענו שיש עמדות אחרות של סיטיפס, ואנשים שיש להם מחברות אחרות.
שלמה הלוי: אני יודע גם שחברת "דן", שהפעילה לפני שנה וחצי גם הגיעה, עוד לפני, למרות שהיא לא מפעילה פה קווים, גם כאן היא הנפיקה כרטיסים.
שלמה הלוי: לכן, מעבר ל-340,000 שהנתונים של סיטיפס ו"אגד" הנפיקו בירושלים, יש אנשים שמחזיקים כרטיסי "רב קו" של חברות אחרות, והם תקפים וניתן לעשות איתם שימוש.
שלמה הלוי: עכשיו, מאחר שתוך שבועיים כל ה-400,000 האלה צריכים להגיע והם חייבים להגיע כדי לקבל את הזכאות, נוצרה בעיה.
שלמה הלוי: עכשיו, כדי לקבל את הזכאות, אני מצטרף למה שאמר – מי שהיה נוער או מי שלא היה תלמיד שנה ראשונה, כדי לקבל את הזכאות הזו, היה חייב להביא את האישורים המתאימים בשיתוף עם משרד התחבורה.
שלמה הלוי: בהתחלה ניתנו הנחיות לעשות רק מי שיש לו אישור לימודים ותעודת סטודנט.
שלמה הלוי: לאור המצוקה שנותרה למי שתלמיד שנה א' או מי שאין לו זה, הבנו.
שלמה הלוי: בפנייה בשיתוף עם משרד התחבורה הקלו על הנושא ואמרו – אוקי, מספיק לנו אישור לימודים.
שלמה הלוי: מי שיש לו אישור לימודים, משמע הוא הולך ללמוד בשנה הבאה.
שלמה הלוי: זה היה אמור להיות עד ה-1 בנובמבר, ניתנה הארכה כרגע עד ה-15 בנובמבר כדי להאריך, כלומר כי בסופו של יום אנחנו, כמו שאמרו, זו הנחה מאד מאד משמעותית, אנחנו לא הולכים לבזבז פה כספי ציבור.
שלמה הלוי: כלומר רוצים לדעת שמי שמקבל את ההנחה הזאת, אכן מגיע לו.
שלמה הלוי: אוקי?
שלמה הלוי: מה שאנחנו עשינו בשבועיים הקצרים האלה, יותר מהכפלנו את כמות העמדות שקיימות לנו.
שלמה הלוי: תגברנו אותן.
שלמה הלוי: גם כמו שנאמר נכנסנו, ולמרות מה שהיה קודם, לאוניברסיטה בתיאום.
שלמה הלוי: התווספו עוד שתי עמדות לסטודנטים.
שלמה הלוי: מעבר לזה, גם עמדות שקיימות אצלנו בתחנה המרכזית ירושלים, אני מסייג את הסטודנט, שיש כאלה שקנו את השנתי ואת הסמסטריאלי, שאמורים לעשות, שהתהליך אצלם קצת יותר מורכב, כל אלה שצריכים לעשות את השינוי של הסטאטוס, יש עמדות שיש להן עדיפות גם בתחנה המרכזית.
שלמה הלוי: בתוך מגוון העמדות שיש לנו, הקצנו עמדות מכיוון שהתהליך ---
יעל סיני: מתי זה נכנס?
שלמה הלוי: מהיום הראשון.
שלמה הלוי: אני אגיד ככה, אנחנו התחלנו בתחנה מרכזית ירושלים עם שתי עמדות, זו הייתה התכנית.
שלמה הלוי: הכפלנו ל-4 והיום אנחנו ב-6, כאשר מתוך זה יש שתי עמדות ייעודיות שם, רק בתחנה המרכזית, שיש להן עדיפות.
יעל סיני: יש שילוט?
שלמה הלוי: יש שילוט מסודר.
שלמה הלוי: הייתה עדיפות ל ---
ישראל אייכלר: אבל יש סטודנטים שהיו צריכים לעבור כמה תחנות שם.
שלמה הלוי: זה שני דברים שונים.
שלמה הלוי: קודם כל, על מנת שהסטודנט יוכל לטעון את הזכות שיש לו בתוך ה"רב קו" זה תהליך מסוים.
שלמה הלוי: קודם כל אנחנו צריכים לזהות אותו ולוודא, ולהטעין לו את מה שאנחנו קוראים בשפה המקצועית – הפרופיל של הסטודנט, כאשר יש שני סוגי פרופילים, אוקי?
שלמה הלוי: עכשיו, מי שצריך לעמוד בתור השני זה בעצם מי שרכש שנתי או סמסטריאלי.
שלומית אבינח: למה צריכים שני תורים?
שלומית אבינח: למה תור אחד לא יכול לתת את כל המענה?
שלמה הלוי: כי זה שתי מערכות שונות.
שלמה הלוי: זה מערכות כספיות.
שלמה הלוי: המערכת של הטעינה זו מערכת כספית.
דוד אזולאי: סליחה שאני קוטע אתכם.
דוד אזולאי: תראה, כולנו פה מסכימים, לפחות מהדברים, שיש בעיה.
שלמה הלוי: נכון.
דוד אזולאי: אבל אני עדיין לא שמעתי פתרון פה מאף אחד, ופה אני מבקש פתרון.
דוד אזולאי: אני רוצה לצאת מכאן עם פתרון.
דוד אזולאי: לפחות לצאת עם איזו שהיא בשורה לציבור.
שלמה הלוי: אז אני אומר, אנחנו קודם כל הכפלנו את זה, דבר ראשון.
שלמה הלוי: דבר שני ---
שלומית אבינח: משתיים לארבע?
שלמה הלוי: לא, מחמש לאחת עשרה בסך הכל.
ישראל אייכלר: ממתי הכפלתם?
שלמה הלוי: זה היה בשלבים.
ישראל אייכלר: אני אגיד לך למה אני שואל, כי אתמול בערב למשל, ברב שפע, הבת שלי קיבלה מספר 40 ונורא שמחה, אבל כשהיא הגיעה – אמרו לה לא, עדיין אנחנו ב-900.
ישראל אייכלר: ה-40 שלך זה באלף הבא.
שלמה הלוי: ברב שפע עשינו מאחת לשתיים ובסיטיפס עוד שתיים, ארבע.
ישראל אייכלר: אמרו לה אתמול אחרי הצהריים, אחרי התגבור.
שלמה הלוי: יש שם היום 4 עמדות.
שלמה הלוי: מה שעשינו ברב שפע, מעבר לזה שהכפלנו, הכפלנו גם את השעות.
שלמה הלוי: אם אתה נותן לדוגמא את רב שפע, רב שפע עבד והיה אמור מהצהריים עד תשע בערב, הכפלנו כרגע משמונה בבוקר שנפתח המקום, עד שסוגרים אותנו פשוט ושולחים אותנו החוצה.
שלמה הלוי: הקניון פשוט סוגר את הדלתות ומוציאים אותנו.
ירון בן אהרון: אני הייתי עד שתים עשרה בלילה אתמול שם, ובסוף הוציאו אותנו.
שלמה הלוי: עכשיו, מעבר לזה גם בקטע של הסטודנטים, גם המענה, כמו שיעקב אמר קודם, לקבל את אלה שיש להם בעצם את ההתחייבות.
דוד אזולאי: הסטודנטים ביקשו לפתוח עמדות בתוך הקמפוסים.
שלמה הלוי: רגע, שנייה.
דוד אזולאי: כמה עמדות יש בקמפוסים?
שלמה הלוי: יש להם שתי עמדות.
יעל סיני: צריך להגיד, יש באוניברסיטה העברית, האוניברסיטה הכי גדולה, 20,000 סטודנטים.
יעל סיני: 13,000 מהם נמצאים בהר הצופים, אבל יש גם 7,000 בעין כרם ובגבעת רם, שגם הם צריכים לקבל איזו שהיא התייחסות.
יעל סיני: שוב, השאלה, אני לא רוצה להפריע לך, אני מכירה את מה שאתה אומר ואני באמת מבינה שיש מורכבות.
יעל סיני: אני לא מבינה למה עמדות של סיטיפס, שעומדות היום ליד העירייה, לא יכולות להגיע אלי לקמפוס?
יעל סיני: או למה אני לא יכולה לאסוף טפסים?
יעל סיני: אני מוכנה גם לאסוף טפסים, להקצות עובדים ---
שלמה הלוי: את מדברת אלי, אני נציג "אגד".
יעל סיני: לא, אני שואלת את משרד התחבורה, אני שואלת את סיטיפס – למה אתם לא יכולים כבר לפני שבוע להגיע אלי?
שלמה הלוי: אז את מפנה את השאלה פשוט אלי.
שלמה הלוי: אני "אגד", אז אני יכול לענות בשם "אגד".
יעל סיני: אני יודעת, על "אגד" יש לי ביקורת נגדם, אבל אני לא מבינה למה מחר זה לא יכול לקרות?
דוד אזולאי: רבותי, אני רוצה לשמוע פתרונות.
שלמה הלוי: עכשיו, עוד נקודה אחת, שאני לא יודע אם כולם שמו לב לנושא.
שלמה הלוי: אני אסייג את זה במיוחד לשני סוגי סטודנטים – הסטודנטים שצריכים להטעין באמת את מה שאנחנו קוראים את הכסף בתוך הכרטיס, מי שקנה את השנתי ואת הסמסטריאלי, אכן צריכים לעבור דרך עוד עמדה ב"אגד", שזו עמדה כספית.
שלמה הלוי: כל שאר הסטודנטים יכולים לגשת לכל מפעיל תחבורה ציבורית במדינת ישראל, ולקבל את הזכאות הזאת.
שלמה הלוי: הם לא צריכים לגשת דווקא ל"אגד".
שלמה הלוי: לצורך העניין, אם הוא סטודנט והוא צריך לקבל את הזכאות של ה-33% והוא גר לצורך העניין בהרצלייה או בתל אביב, הוא יכול לגשת למפעילים שם.
שלמה הלוי: אם מישהו גר בנצרת הוא יכול לגשת למפעיל שם.
שלומית אבינח: הייתה הסברה על כך?
שלמה הלוי: על זה יכול להיות שפה --- אנחנו כולנו מבינים שפתאום אנחנו במקום לפנות ל-30,000 סטודנטים שידעו שזה מה שהם רוצים, אנחנו עכשיו הציבור שאנחנו פונים אליו, לפי מה שנאמר כאן, 400,000.
שלמה הלוי: הציבור הוא שונה לחלוטין, כלומר האוכלוסייה שונה לחלוטין.
ישראל אייכלר: אז צריך להוסיף פי עשרה עמדות.
דוד אזולאי: רבותי, רבותי, אנחנו נסתובב סביב עצמנו.
דוד אזולאי: אני חושב שהפתרון הפשוט ביותר, מבלי להסתבך הרבה, צריך להוסיף פה עמדות בכל המקומות, מכיוון שבזה אתם עונים על הבעיה, זה הכל.
דוד אזולאי: זה מה שצריך לעשות.
דוד אזולאי: את שאר הדברים נעשה אחר כך.
שלמה הלוי: אני מסביר לך שגם כרגע הציוד שמגיע זה לא ציוד שיש לי תחת היד שאני יכול, אפילו לא בכסף.
שלמה הלוי: זה לא אפילו בעיה של כסף, זה ציוד שאני צריך להזמין אותו והוא ייעודי לנושא הזה.
דוד אזולאי: וכל העמדות מנוצלות?
שלמה הלוי: כל העמדות ביחד.
שלמה הלוי: מה שאני אומר כרגע, אנחנו עם משרד התחבורה מתחילת דרכנו, הצטיידנו ב-25 עמדות, בתיאום עם משרד התחבורה.
שלמה הלוי: זה מה שנתבקשנו.
שלמה הלוי: אנחנו מיזמתנו הצטיידנו בעוד עשר עמדות.
שלמה הלוי: כלומר, הגדלנו ב-40% את הדבר הזה.
שלמה הלוי: מעבר לזה אני יכול להגיד שיש עמדות וזה גם בסיכום פה.
שלמה הלוי: במידה ויגיעו טפסים מעבר, אני רואה שאין היענות, אבל במידה והיו טפסים – גם לזה יש פתרון.
שלמה הלוי: אם יש לנו עמדות אחרות ברחבי הארץ שהן פחות עמוסות, אנחנו נפעיל גם אותן ---
יעל סיני: גם ל"רב קו" פרופיל סטודנט, לא רק חופשי סטודנטיאלי?
יעל סיני: כי זה אתם מסרבים לאסוף מאיתנו.
שלמה הלוי: אני אגיד לך למה, כי כרגע אנחנו מתנקזים באלה שבאמת יש להם את ההתחייבות ---
יעל סיני: שהתחייבנו מולכם כספית.
שלמה הלוי: נכון, מן הסתם.
שלמה הלוי: אני חושב שגם צריך לתת להם את העדיפות.
יעל סיני: מאחור קצת לזה כוח אדם, אני באמת ---
שלמה הלוי: תראי, מן הסתם אנחנו חייבים בתור "אגד" קודם כל לדאוג לאנשים שלנו, לתת להם עדיפות.
ירון בן אהרון: הפתרון לדעתנו, וצריך באמת פה את ה---
דוד אזולאי: מה עם סיטיפס, למה אתם --- בבקשה.
שי אייזנברג: שי אייזנברג, סמנכ"ל תפעול ושירות בסיטיפס.
שי אייזנברג: אמנם אנחנו כבר בלהט הדברים, אבל אני חייב להגיד גם כן שאנחנו גם מברכים על השינויים וגם רואים הרבה חיוב בכל הפרויקט הזה ואני אסיים בזה, כי חבל באמת על הזמן.
שי אייזנברג: אני רוצה להוסיף כמה דברים על מה שאמרו נציגי "אגד".
דוד אזולאי: פתרונות אדוני, פתרונות.
דוד אזולאי: אל תחזור על הדברים, אני מבקש פתרונות.
שי אייזנברג: שנייה, אני ישבתי בסבלנות, אז תנו לי שלושה משפטים וגם אולי יהיה פתרון, אפילו זה.
שי אייזנברג: אנחנו התחלנו באפריל את ההנפקות ויצאנו בקמפיין באפריל.
שי אייזנברג: הקמפיין שדיבר עליו יעקב הוא צודק, הוא יצא ביולי, זה היה קמפיין משלים.
שי אייזנברג: אנחנו יצאנו באפריל להנפיק.
שי אייזנברג: אמרנו שזה מה שהולך להיות, היינו בשטח, יצאנו אל השטח, הלכנו אל האנשים.
שי אייזנברג: לא ביקשנו מהאנשים לבוא אלינו.
שי אייזנברג: הלכנו אל האנשים אם זה לגאולה, ואם זה לבר אילן ואם זה לרמות ואם זה לבית וגן ואם זה לבית חולים שערי צדק, ולבית חולים הדסה ולרמות, ולכל המקומות, ולגבעת זאב.
שי אייזנברג: לכל המקומות אנחנו באנו לשם.
שי אייזנברג: התחלנו עם 20 עמדות.
שי אייזנברג: במאי הגדלנו ל-30 עמדות כשראינו שיש ביקוש.
שי אייזנברג: אחרי זה הגדלנו ל-40 עמדות, כשראינו שיש ביקוש, ובאיזה שהוא שלב האנשים נעמדו, באו עמדות, אמר קוראים ספרים, לא יודע אם קוראים ספרים, או מדברים בטלפון, זה לא משנה מה עושים.
שי אייזנברג: היו עמדות שעמדו ריקות, פשוט ריקות ברחבי העיר כולה.
דוד אזולאי: גם בשבועיים האחרונים עמדו ריקות?
שי אייזנברג: לא בשבועיים האחרונים.
שי אייזנברג: אני מדבר על תהליך ---
דוד אזולאי: בסדר, אבל יש בעיה עכשיו.
שי אייזנברג: שאי אפשר להגיד לא נערכו.
שי אייזנברג: רבותי, צריך להבין.
שי אייזנברג: יש 40,000 אנשים, אפשר להנפיק ---
שי אייזנברג: הכל טוב ויפה, אבל עכשיו תתמודד עם העובדות.
שי אייזנברג: סליחה, אני מבקש, תן לי להשלים.
שי אייזנברג: אפשר ל-40,000 איש לתת 40,000 עמדות ביום אחד, ואפשר לתת 400 עמדות בתקופה מסוימת.
שי אייזנברג: כלומר, החכמה היא גם להיערך מראש ולא להגיד לא נערכו מראש.
שי אייזנברג: נערכו מראש.
שי אייזנברג: מי שלא נערך מראש אולי זה הציבור ולא המפעילים.
דוד אזולאי: אז אנחנו נעניש את הציבור.
שי אייזנברג: זה לא אומר שהמפעילים לא צריכים להתמודד עם המצב שנוצר, בסדר?
שי אייזנברג: אז זה דבר ראשון.
שי אייזנברג: גם הנפקנו הרבה מאד כרטיסים, למרות שכמו שאתם הנפקנו הרבה, היינו יכולים להנפיק יותר.
שי אייזנברג: היינו יכולים להנפיק הרבה יותר ממה שהנפקנו.
שי אייזנברג: דבר שני שאני רוצה להגיד, במקביל לכל ההנפקה הזאת בשטח, ואני רוצה להגיד לכם – אנשים עומדים בשטח, זה לא קל, בחודשי הקיץ לשבת שמונה שעות בשטח, זה לא קל.
שי אייזנברג: האנשים שלנו לא יושבים בזה, פה ושם יושבים בקניון מלחה, בקניון הפסגה, נכון.
שי אייזנברג: יושבים בשטח, זה לא עבודה פשוטה.
שי אייזנברג: דבר שלישי הנפקנו למוסדות, לבתי ספר, למכללות.
שי אייזנברג: אנחנו יצאנו לשם.
שי אייזנברג: קיצרנו את התהליכים האלה, עשינו הנפקה מה שנקרא מוסדית, בתמיכה של משרד התחבורה כמובן.
אורי מקלב: היושב ראש שאל אותך כמה עמדות היו בשבועיים האחרונים, לא מה שהיה פעם.
שי אייזנברג: רגע, אני מבין.
שי אייזנברג: תראה, עם כל הכבוד, העמדות זה העמדות.
אורי מקלב: היו 40, כמה היו לכם השבוע?
שי אייזנברג: אני יש לי היום 35 עמדות, בסדר?
אורי מקלב: פעילות?
שי אייזנברג: פעילות, וגם אתמול.
שי אייזנברג: אני לא יודע מאיפה אתה מקבל את הנתונים, יש לי היום 35 עמדות פעילות.
שי אייזנברג: צריך להבין ---
דוד אזולאי: למה אתם לא מקבלים סטודנטים?
שי אייזנברג: שנייה, צריך להבין שכש"אגד" מפעילים עמדות ---
שלומית אבינח: אבל למה אתם לא מנפיקים לסטודנטים, זאת השאלה.
שי אייזנברג: רגע, שנייה, אריה שנייה ---
אריה זדה: תן לי לעזור לך.
שי אייזנברג: לא, אני יכול לעזור לעצמי.
שי אייזנברג: אני רוצה שתבינו משהו, "אגד" מנפיקים, כבוד יושב הראש, שני דברים.
שי אייזנברג: "אגד" מנפיקים לסטודנטים.
שי אייזנברג: איפה שאגד נמצאים אנחנו תומכים בהם בעמדות משלימות.
שי אייזנברג: כלומר, לצורך העניין כשמסתכלים על כלל הציבור, אם בתחנה המרכזית כרגע כמה יש לכם?
שי אייזנברג: שש עמדות?
שי אייזנברג: אני בתחנה המרכזית הייתי אתמול עם שש, אני עם התחנה המרכזית היום עם 10 עמדות לצד העמדות של "אגד".
שי אייזנברג: אז זה לא משנה כרגע איך משחקים בין העמדות האלה.
שי אייזנברג: שהסטודנטים יעמדו ב"אגד", אני לוקח את כל היתר.
שי אייזנברג: צריך לראות מה קורה בעמדות שלי בתחנה המרכזית.
שי אייזנברג: אני יכול, אי אפשר לשחק עם האנשים.
שי אייזנברג: יש אנשים, אי אפשר להגיד רק לסטודנטים מנפיקים.
שי אייזנברג: אני יודע להנפיק לסטודנט, אבל אני לא יודע להנפיק סטודנט מיוחד.
שי אייזנברג: אני לא יודע, אני לא מוכר עדיין כרטיסים כמו שאריה אמר.
שי אייזנברג: אין לי עדיין צו פיקוח, אני לא מוכר כרטיסים לאף אחד.
שי אייזנברג: בגלל זה אני גם לא יכול למכור שנתי ולא סמסטריאלי, ולא שום כרטיס.
שי אייזנברג: אז אני יכול רק לתת סטודנט רגיל, לא סטודנט מיוחד.
שי אייזנברג: רוצים לעשות סטודנט רגיל, יכולים לבוא גם אלי, לשנות פרופיל, פרופיל חדש, כרטיס חדש, אין בעיה.
שי אייזנברג: אני אקח עמדה להר הצופים, לא תהיה עמדה בקניון מלחה.
שי אייזנברג: אני לא אהיה בקניון מלחה אני אקח מהתחנה המרכזית.
קריאה: את לא צריכה את העמדות שם.
שי אייזנברג: לא, צריך את העמדות שם.
שלמה הלוי: כי זה הסטודנט שהוא יכול לעשות, זה ה-400,000.
שלמה הלוי: זה לא ה-30,000, זה ה-400,000.
שלמה הלוי: אז אם הוא יכול, זה חדש, אז אם אתה אכן יכול לעשות, כי לפי מה שאנחנו מבינים ---
שי אייזנברג: אבל אתה צריך להבין, זה לא משנה.
שי אייזנברג: סך הכל העמדות שקיימות, השמיכה היא אותה שמיכה.
שי אייזנברג: אנחנו נרים מפה, אתה יודע מה הולך בקניון מלחה?
שי אייזנברג: אתם יודעים שתקפו אנשים שלנו בקניון מלחה?
שי אייזנברג: אתם מבינים?
שי אייזנברג: תוקפים אנשים שלנו בכיכר ספרא.
שי אייזנברג: אז מה?
שי אייזנברג: אז אני אסגור שם ואני אלך לקמפוס.
שי אייזנברג: זה הרי לא, אין אפשר, אותן עמדות, אין לי עוד עמדות לתת.
דוד אזולאי: רבותי, אני מתנצל, הרב חבר הכנסת אורי מקלב ימשיך לנהל את הישיבה.
דוד אזולאי: אני חושב שהדבר החשוב ביותר זה להוסיף עמדות ולקבל החלטה שאנשי "אגד", משרד התחבורה, שיוסיפו עמדות.
דוד אזולאי: זה הפתרון הזמני.
שלומית אבינח: שתהיה מכירת כרטיסים למי שמעוניין בכך.
שלומית אבינח: חילופי יו"ר – היו"ר אורי מקלב
אורי מקלב: כן, אתה ממשיך, אייזנברג?
שי אייזנברג: אז מה שאמרתי, כמות העמדות נתונה, הציבור כולו צריך לתת את זה, ובסך הכל איפה שנעביר עמדה ---
אורי מקלב: אני רק רוצה להבין, מה התברר לכם שלא ידעתם, בנושא הנפקת הכרטיס?
יעל סיני: שעכשיו הם יכולים, יש שתי אופציות.
אורי מקלב: של סטודנט רגיל.
יעל סיני: רגיל, לשנות את הסטאטוס.
אורי מקלב: אבל האחרים, כל אלה שמוציאים כרטיס סטודנט רגיל, הם לא רוצים גם להנפיק סטאטוס, אם לא קונים מנוי שנתי.
שי אייזנברג: לא, הם לא יכולים.
יעל סיני: לא כולם רוצים מנוי שנתי.
יעל סיני: חלק רוצים פשוט ---
אורי מקלב: מי שצריך את "אגד" זה רק מי שצריך את המנוי השנתי או של הסמסטר.
יעל סיני: והפיתרון הנוסף יכול לבוא לסטודנטים ---
אורי מקלב: זה בשביל ה-50%.
אורי מקלב: בשביל ה-33% אפשר ---
קריאה: סיטיפס.
אורי מקלב: יפה, או כאלה כפי שאני אמרתי, כאלה שעברו את הגיל, היה להם סטאטוס של נוער.
אורי מקלב: עכשיו, כמה היה לכם ביום ההתחלה של לפני שבועיים?
אורי מקלב: אחרי החגים, כמה עמדות פעילות היו לכם ברחבי ירושלים?
אורי מקלב: כמה עמדות פעילות לא היום, אני שואל אותך לפני שבועיים, כשהיה הבאג, שהיה ---
שי אייזנברג: אלף אנחנו הולכים ומרחיבים כמה שאנחנו ----
אורי מקלב: אתה לא יכול לענות לי?
שי אייזנברג: אני יכול לענות לך.
אורי מקלב: תענה לי כמה עמדות היו אחרי החגים, בפתיחה שבה הייתה המאסה הגדולה, כמה עמדות היו?
שי אייזנברג: בסביבות 10-12.
אורי מקלב: לא היה ברמות, לא היה בגאולה.
שי אייזנברג: לא היה ברמות, גם עכשיו אין ברמות.
שי אייזנברג: צריך להבין, אי אפשר, יש כמות נתונה.
שי אייזנברג: אתם אומרים תוסיפו עמדות.
שי אייזנברג: רבותי, זה לא תוסיפו עמדות.
שי אייזנברג: יש מישהו שיושב מאחורי העמדה הזאת.
שי אייזנברג: הבן אדם הזה צריך לעבור הכשרה, לדעת איך להפעיל את העמדה.
שי אייזנברג: הוא צריך להכיר את הנהלים של ---
אורי מקלב: סליחה, סליחה, ידעתם להפעיל 40 בקיץ?
שי אייזנברג: אבל יש לי 35 היום.
שי אייזנברג: אתמול היו לי 31.
אורי מקלב: אנחנו שואלים איפה התבונה?
אורי מקלב: דהיינו, כשרואים שיש דבר כזה, מצב כזה, מיד, אנשים שכבר ידעו, מיומנים, עובדים ---
שי אייזנברג: כל יום, כל יום ---
אורי מקלב: בגאולה, כמו שאתה פתחת שלשום.
אורי מקלב: אבל זה היה צריך להיות מיד.
שי אייזנברג: לא פתחתי שלשום.
אורי מקלב: אתה פתחת ביום שני.
שי אייזנברג: ובגאולה אני נמצא מאפריל.
אורי מקלב: למה אתה אומר?
אורי מקלב: סליחה, סליחה, אל תגיד לי שלא.
אורי מקלב: סליחה, אני עכשיו ---
שי אייזנברג: מאפריל אני נמצא בגאולה.
אורי מקלב: סליחה, סליחה, אתה לא פתחת שלשום?
אורי מקלב: יום ראשון זה שלשום.
שי אייזנברג: בטח פתחתי שלשום בגאולה.
אורי מקלב: אז פתחת?
שי אייזנברג: בטח שפתחתי.
אורי מקלב: אז למה אתה אומר שלא פתחת שלשום?
שי אייזנברג: פתחתי שלשום, פתחתי אתמול, בטח שאני פותח את העמדות.
אורי מקלב: אז למה אתה אומר לי לא פתחתי?
אורי מקלב: פתחת.
שי אייזנברג: פתחתי, בוודאי שפתחתי והארכתי אפילו את השעות.
אורי מקלב: למה פתחת?
שי אייזנברג: כי יש ביקוש.
אורי מקלב: כי יש ביקוש.
שי אייזנברג: נכון.
אורי מקלב: השאלה שלנו למה לא נערכתם לביקוש הזה.
אורי מקלב: זאת כל השאלה.
אורי מקלב: זאת כל השאלה, למה לא נערכתם לביקוש?
אורי מקלב: למה צריך להיות תורים של 7 שעות ורק אחרי זה לעשות?
אורי מקלב: למה צריך להתחנן לפתוח?
אורי מקלב: זאת כל השאלה שלנו.
אורי מקלב: אנחנו שואלים על היערכות.
אורי מקלב: אנחנו שואלים גם היום.
אורי מקלב: כרטיס שאבד ---
שי אייזנברג: אם מסתכלים על היערכות אדוני, צריך להסתכל על היערכות לא על היום שהיה פתאום איזה שהוא גל, אלא צריך להסתכל חצי שנה אחורה.
אורי מקלב: ברכנו אתכם על זה, ואל תעשו ואל תוציאו גם על הציבור דבר לא נכון.
אורי מקלב: הציבור נענה לפניות ולדברים.
אורי מקלב: עובדה שפתחתם נערכתם ל-10, פתחתם 20, 30, מה זה אומר?
שי אייזנברג: ו-40 עמדות ריקות.
אורי מקלב: זה אומר שהציבור נענה לפניות.
שי אייזנברג: לא, כי ב-40 הן עמדו ריקות.
אורי מקלב: ואני חושב שכמות ההנפקה היא כמות מאד מאד יפה, אבל מטבע הדברים, כל מי שנערך, כל מי שיודע שמתחילה התקופה הסופית, יש סטודנטים, יש שינוי סטאטוס, יש כאלה שעדיין באמת שלא עשו מסיבות כאלה, מסיבות אחרות.
אורי מקלב: ילדים נהיו בני 5, אנשים נהיו בני 18.
אורי מקלב: יש שינויים כאלה אצל אנשים.
אורי מקלב: חסר דברים?
אורי מקלב: כל אחד יודע שבתקופה הבוערת, לקראת סוף התקופה, לקראת פתיחת שנת לימודים, כל אחד.
אורי מקלב: אנחנו יודעים איך פותחים שנת לימודים.
אורי מקלב: מה, לא נערכים?
אורי מקלב: לא יודעים?
אורי מקלב: יש כאן חדר מצב בפתיחת שנת הלימודים.
אורי מקלב: יודעים שיש דברים של פתיחת עונה.
אורי מקלב: אם משיקים דבר כזה צריך להיערך, וזאת השאלה שלנו.
אורי מקלב: אז אנחנו לא רק בוכים על העבר, אנחנו רוצים גם לדעת לגבי העתיד.
אורי מקלב: אחת השאלות ששאלתי ולא קיבלתי תשובה, כמה עמדות להחלפה כשכרטיס אובד, כמה עמדות מחדש אפשר לעשות, יש לכם היום פעילים?
שי אייזנברג: שתיים.
אורי מקלב: זה מספיק?
שי אייזנברג: זה מה שיהיה.
שי אייזנברג: אני מחזיק שלושה מרכזי שירות בסך הכל.
אורי מקלב: מה זאת אומרת זה מה שיהיה?
אורי מקלב: אתה מחליש את הזרם?
אורי מקלב: אני אומר למשרד התחבורה – לא מספיק שתיים.
אורי מקלב: לא מספיק שתיים.
אורי מקלב: איך יכול להיות בכל ירושלים ---
שי אייזנברג: זה לא בכל ירושלים, סליחה, סליחה.
שי אייזנברג: אז אולי אני הטעיתי בתשובה.
שי אייזנברג: לסיטיפס יש שתיים.
אורי מקלב: אז אני מדבר איתך על סיטיפס.
שי אייזנברג: אבל סיטיפס יש לה קו אחד רבותי, צריך להבין, אני לא "אגד" ואני לא "דן".
שי אייזנברג: אני מפעיל קו אחד.
יעל סיני: אז במשחק בין סיטיפס ל"אגד", זה גם עניין של דיסאינפורמציה במהלך התקופה.
יעל סיני: אז באמת אני שואלת את משרש התחבורה.
יעל סיני: במשחק בין סיטיפס ו"אגד", כאילו תפתרו את הבעיה ותתנו איזה שהוא מענה לציבור.
יעל סיני: עכשיו גילינו מידע שיכול היה להוריד משמעותית בכל התורים.
יעל סיני: לפני שבוע כבר.
אורי מקלב: אדוני, אייזנברג, תגיד לי בבקשה, כרטיסי ההטענה עובדים?
אורי מקלב: לנו מפריע שכרטיסי ההטענה עובדים ברכבת הקלה, כל העמדות שיש לכם ברכבת הקלה ---
קריאה: במכשירים האוטומטיים?
אורי מקלב: לא, לא, על ההטענה של כרטיס ה"רב קו".
שי אייזנברג: אנחנו עדיין לא, כמו שאמר אריה זדה, אנחנו עוד לא מורשים למכור כרטיסים.
אריה זדה: סליחה, הם עדיין לא קיבלו אישור הפעלה.
אריה זדה: צו הפיקוח עדיין לא חתום חוקית.
אריה זדה: אין להם אישור למכור שום כרטיס, חד וחלק.
אורי מקלב: אז אם ככה העמדות האלה לא פעילות, עמדות ההטענה.
אריה זדה: אני לא יודע מה העמדות, אני מדבר מבחינה חוקית, אסור להם עוד למכור כרטיסים.
אורי מקלב: יש לנו אחרי ההנפקה של ה"רב קו", יש לנו גם את החיים אחר כך.
אורי מקלב: היום עמדות ההטענה הן רק אצל נהגי האוטובוסים.
אורי מקלב: אנחנו שואלים למה?
אריה זדה: כן, הטענת חוזים.
אורי מקלב: אנחנו שואלים מתי יהיו עוד עמדות, אנחנו כבר דיברנו לפני שנה וחצי, עוד עמדות הטענה בירושלים.
אורי מקלב: למה זה צריך להיות רק באוטובוסים?
אורי מקלב: זה לוקח זמן לנהג, זה היערכות, זה מכביד על האנשים עצמם.
אורי מקלב: אני חושב שצריך לתת אפשרות לעוד מקומות.
אורי מקלב: זה בטוח שצריך.
אורי מקלב: זאת שאלה אחת והשאלה השנייה מה עם המסלקה הארצית.
אריה זדה: המסלקה הארצית היא בהתהוות, זה לוקח זמן.
אריה זדה: יש לנו איזה שהם זמני יעד.
אריה זדה: זה דורש עבודה מול כל המפעילים, זה דורש עבודה טכנולוגית מאד מאד מאומצת.
אריה זדה: אנחנו מקווים שעם כניסתה של הרכבת הקלה, לא יודע, כלומר אחרי חצי שנה מעת הפעלתה של הרכבת הקלה, כבר יהיה לה מסלקה לפחות בירושלים, מכיוון שכל ההתחשבנות שלנו מול אגד והרכבת הקלה, היא לא יכולה להתבצע בלי מסלקה.
אורי מקלב: טוב, זה אני חושב שקיים היום, זה כן קיים מהרכבת הקלה ו"אגד".
אורי מקלב: אבל אולי בחברות אחרות ---
אריה זדה: לא, לא, לא קיים.
אורי מקלב: גם זה לא קיים?
אורי מקלב: גם עם הרכבת הקלה לא קיים?
אריה זדה: אנחנו מקווים, כלומר המסלקה אמורה, כפי שציינת ---
אורי מקלב: זה דבר קריטי.
אורי מקלב: המסלקות האלה גורמים לאנשים שיהיה להם 10%.
אריה זדה: בוודאי שזה מאד מאד קריטי.
אורי מקלב: מי שמבין בזה יודע.
אריה זדה: ואז נוכל להכניס את הערך הצבור, כפי שציינת.
אורי מקלב: והערך הצבור, וודאי.
אורי מקלב: והוא צריך להשקיע בתוך ה"רב קו" מאות, אם לא הרבה יותר ממאות שקלים.
אורי מקלב: הוא צריך חוזה לכאן, חוזה לחברה הזאת, וברוך השם יש הפרטה והיא הפרטה מבורכת, והוא משתמש בכמה חברות בתחבורה הציבורית, והנושא שדיברנו עליו גם כן, למה צריך מחיר של כרטיס מלא?
אורי מקלב: למה אני צריך לקנות כרטיסייה ב"רב קו".
אורי מקלב: למה אני לא יכול לקנות שתי נסיעות, ארבע נסיעות, חמש נסיעות.
אורי מקלב: למה אני צריך מחיר של כרטיסייה?
ירון בן אהרון: אתה יכול לקנות כרטיס בודד גם.
אריה זדה: שיהיה פיקוח על המחירים, מה שקיים, מה ש ---
אורי מקלב: אתה יכול לקנות כרטיס נסיעה בודד באוטובוס, במזומן.
ירון בן אהרון: היום קנה ממני בבוקר בן אדם שתי נסיעות.
אורי מקלב: בתוך ה"רב קו"?
ירון בן אהרון: כן.
אריה זדה: לא, זה תלוי.
אורי מקלב: הנחה.
ירון בן אהרון: מה שמשרד התחבורה מגדיר לנו.
אורי מקלב: בקוד של הנחה.
אורי מקלב: באיזה קודים?
ירון בן אהרון: בבין עירוני.
אורי מקלב: בבין עירוני, יכול להיות.
אורי מקלב: אני מדבר איתך בתוך העירוני.
אריה זדה: אנחנו נמצאים פה באיזו שהיא תקופת מעבר.