GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שרון שמר: אני לא מבקשת שירחמו עלי.
שרון שמר: אני לא מבקשת משהו שלא קיים במדינה הזאת.
שרון שמר: קיימת קצבת שירותים מיוחדים.
שרון שמר: ילדה בת 13, אם תחשבו אפילו על ילדים בריאים שמסתובבים סביבנו, ילדים בני 13 הם שווים בגודלם ובמשקלם כבר לילדים בני 18.
שרון שמר: אני חושבת שלילדה בת 13, או פחות, לכל מי שמגיע למשקל וגובה כבר מסוים, הוא שווה ערך לגיל 18 ומעלה.
שרון שמר: הקצבה קיימת.
שרון שמר: אנחנו מבקשים פה לקבל גם אותה, כי המצב הוא אותו מצב סיעודי.
שרון שמר: המצב הוא אותו מצב פיזי.
שרון שמר: אנחנו, לעומת זאת, כהורים לא הולכים ומתחזקים וגדלים.
שרון שמר: אנחנו בשלב מסוים כולנו רק נחלשים.
שרון שמר: וצריך לזכור את זה.
שרון שמר: אנחנו לא מבקשים להמציא את הגלגל.
שרון שמר: אנחנו גם מבקשים באמת וזה אני פה פונה, יש פה ניצול ציני של המצב, כי כולנו שאוהבים את הילדים, לא נכניס אותם כל כך מהר למוסדות.
שרון שמר: הם מנצלים את המצב הזה.
שרון שמר: אבל השאלה האחרונה עוד שאני רוצה לשאול: אני הייתי בדיון הזה פה לפני שנה וחצי והוא עוד היה הרבה יותר סוחט דמעות ממה שהוא עכשיו.
שרון שמר: היתה כתבה מדהימה בטלביזיה שסחטה דמעות.
שרון שמר: אבל משהו כנראה בדרך לא עבד.
שרון שמר: ואני שואלת, כהורה, אני גם בטוחה באמת שמי שמייצג פה את ביטוח לאומי הם לא בעלי הדעה וההחלטה.
שרון שמר: ואני שואלת פה באמת מי שיש לו כוח: מה אפשר לעשות עכשיו אחרת?
שרון שמר: כי לא ייתכן שאף אחד לא יתייחס אלינו.
שרון שמר: לא יתכן שכל שנה וחצי אנחנו נשב פה ונספר.
דוד אזולאי: אני מבטיח לך שזה לא יהיה עוד שנה וחצי.
קריאה: זה חוק חירום להציל נפשות.
דוד אזולאי: אני מבטיח לך שזה לא יהיה שנה וחצי, בעזרת השם.
קריאה: אמן.
שרון שמר: שנה וחצי זה הרבה זמן.
דוד אזולאי: אני אומר לך שזה לא יהיה שנה וחצי.
שרון שמר: אני חושבת שצריכים כנראה להיות יותר, לעבור.
דוד אזולאי: אני חושב שהדיון הזה הוא, הכינו אותי, אני מודה, אבל לא ידעתי עד כמה הכינו אותי לנושא הזה.
דוד אזולאי: זה הרבה יותר ממה שחשבתי.
דוד אזולאי: יוסי שרף.
דוד אזולאי: אחרון הדוברים מבין ההורים.
יוסי שרף: אדוני היושב ראש, מנכ"לית המוסד לביטוח לאומי, אני מקווה שאולי את רואה אותנו.
יוסי שרף: אני אבל לילד בגיל 8 עם שיתוק מוחין מאד מאד קשה.
יוסי שרף: אני חושב שכל הבכיות האלה והאמירות האלה שאנשים פה אומרים, זה לא שווה דקה את מה שאנחנו עוברים, אני לא יודע אם מישהו יודע מה אנחנו עוברים בבית.
יוסי שרף: חברי, אני מזמין אתכם אלי הביתה.
יוסי שרף: תבואו יום אחד לראות מה אנחנו עוברים.
יוסי שרף: יום אחד.
יוסי שרף: אשתי עכשיו בהיריון עם תאומים.
יוסי שרף: אני לא יודע, יש לי עוד ילדה.
יוסי שרף: אני לא יודע איך אנחנו הולכים לגדל את התאומים האלה.
יוסי שרף: לא יודע.
יוסי שרף: אני ממש לא יודע איך אנחנו הולכים לגדל את זה.
דוד אזולאי: מי שנתן לכם את הכוחות עד היום.
יוסי שרף: אני מקווה מאד, באמת.
יוסי שרף: באמת.
יוסי שרף: עוד משהו שחברת הכנסת יוליה שמאלוב – ברקוביץ שאמרה, שעזבה ואמרה והיתה נסערת, שהילדים האלה באמת חיים מהאהבה ומשמחה ומנתינה, שאם היו במוסדות הם היו נגמרים בשעה, בשעתיים, ביום וביומיים.
יוסי שרף: הם לא היו שורדים את מה שאנחנו נותנים להם, את האהבה הזו.
יוסי שרף: זהו.
יוסי שרף: זה מה שרציתי להגיד.
דוד אזולאי: רבותיי, לפני שאתן את רשות הדיבור לנציגי הממשלה, לביטוח לאומי, למשרד האוצר, אחרון הדוברים מבין חברי הכנסת, חברי, חבר הכנסת זאב בילסקי, ראש עיר לשעבר, נציג הסוכנות.
דוד אזולאי: אומנם הוא הצטרף אלינו באיחור לישיבה.
דוד אזולאי: אבל אני בטוח שהוא שמע את הסיפא וזה היה מספיק בשבילו.
זאב בילסקי: אדוני היושב ראש, ידידי היקרים, בשנת 89' נבחרתי פעם ראשונה להיות ראש עיריית רעננה.
זאב בילסקי: הדבר הראשון שהתחלתי לטפל בו זה בית איזי שפירא.
זאב בילסקי: מבית איזי שפירא אני למדתי את כל מה שניסיתם באמת, בכוחות על אנושיים להביע פה היום.
זאב בילסקי: למדתי איך זה קורה ולמדתי איך זה מתחיל.
זאב בילסקי: שהילד שלך נולד ואתה כל כך שמח ואחר כך פתאום משהו לא בסדר ואתה הולך לרופא ואתה הולך לעוד רופא ואז לאט לאט אתה מתחיל לשמוע מושגים שאין לך מושג בהם בכלל ואתה מתחיל להתעניין ומגיעה אחר כך לאט לאט המכה שאתה מבין שאתה נמצא עם ילד שיצטרך אותך למעשה כל חייו.
זאב בילסקי: כל החיים משתנים באותו רגע.
זאב בילסקי: תמיד כשאני ראיתי הפגנות של תושבים כדי להקים מוסדות, אני הייתי בא לשם כדי לספר לאנשים נגד מי אתם מפגינים.
זאב בילסקי: כשהקמנו ברעננה הוסטל לילדים כאלה, קבלן ניסה לתבוע אותנו לפי סעיף 197.
זאב בילסקי: סעיף 197 לחוק התכנון והבניה זה ירידת ערך.
זאב בילסקי: היה לו שטח ליד זה והוא הולך ואומר לי: מר בילסקי, אני אתבע אתכם לפי סעיף 197.
זאב בילסקי: אמרתי לו: תשמע, אני רוצה שתקשיב טוב, רגלך בחיים לא תדרוך פה אם אתה אפילו תנסה לעשות את מה שאתה רוצה לעשות.
זאב בילסקי: הוא עשה והוא הפסיד.
זאב בילסקי: אנחנו הקמנו ואני חושב שבעיר רעננה פר אוכלוסייה יש הכי הרבה מוסדות, כי אנחנו כל כך חיים את הנושא הזה ואי אפשר להשאיר את אותם אנשים לבד.
זאב בילסקי: היום כשהגעתי לפה, אדוני היושב ראש, אמר לי ידידנו חבר הכנסת אורי מקלב שבפעם הקודמת זה היה לא פחות.
זאב בילסקי: עכשיו, אני בא ממקום שאני חי את זה.
זאב בילסקי: למען הגילוי הנאות, אשתי היא יושבת ראש הועד המנהל בהתנדבות של בית איזי שפירא.
זאב בילסקי: אצלנו בית איזי שפירא זה חלק מהחיים שלנו.
זאב בילסקי: אין חודש שאני לא שם ואשתי כל הזמן שמה.
זאב בילסקי: אני רוצה, אדוני היושב ראש, לצרף לא רק את התמיכה שלנו, של סיעה של 28 חברי כנסת, אלא את כל הניסיון המצטבר ולהגיד שני דברים: קודם כל, כל מה שתיזום, אדוני, כדי לשפר את המצב כאן אנחנו נהיה איתך, נעזור לך.
זאב בילסקי: לאן שצריך נלך, אם צריך להפגין – נפגין.
זאב בילסקי: אם צריך לשבת אצל אנשים מסויימים במשרד ולא נצא משמה עד שהם יבינו על מה אנחנו מדברים.
זאב בילסקי: דבר שני – זה לכם.
זאב בילסקי: אני הייתי מאד מעוניין, באופן אישי, לנסות ולעזור.
זאב בילסקי: כל אחד מכם גר בעיר אחרת.
זאב בילסקי: אני יושב ראש השדולה לשלטון המקומי פה בכנסת ובכוחותי הדלים, כמה שאני אוכל, אני אתן לכם את הטלפון שלי, תתקשרו אלי.
זאב בילסקי: בכל מקום זה סיפור, זה עירייה, זה כמו שסיפרת עוד פעם היא באה, עוד פעם היא רוצה, נפנה אותה לרווחה, נשלח אותה לפה, ניתן לה לשם, שתבוא בקבלת קהל, מה פתאום היא לא באה בקבלת קהל?
זאב בילסקי: למה היא צועקת?
זאב בילסקי: למה היא זה?
זאב בילסקי: תנסה לדחות אותה.
זאב בילסקי: תנסה.
זאב בילסקי: אני אנסה לפחות להיות שמה בקשר ישיר עם ראשי הערים כדי לנסות ולעזור.
זאב בילסקי: אז תרשמו אולי את הטלפון שלי שיהיה לכם.
זאב בילסקי: השם זה זאב בילסקי והטלפון.
קריאה: אתה בשידור, אל תשכח.
זאב בילסקי: כל מי שיש לו את אותה בעיה ורוצה להתקשר איתי אני פה מחכה לטלפונים.
זאב בילסקי: 0523600009 ואני אעשה כל מאמץ ואני אדבר איתך אחר כך ונלך יחד לזוהר עובד, ראש עיריית טבריה.
זאב בילסקי: סך הכל הוא איש טוב, אני בטוח שהוא יעזור לנו.
דוד אזולאי: תודה רבה לחבר הכנסת בילסקי.
דוד אזולאי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לגיא הרמתי, נציג האוצר.
דוד אזולאי: אני יודע שאתה לא מהקובעים את המדיניות, אבל לי יש בקשה ממך.
דוד אזולאי: לפני שתיתן את האני מאמין שלך בנושא הזה, אני מבקש ממך, אני אדאג לך לקלטת מהדיון הזה ותעביר אותה בבקשה לשר, למנכ"ל ולקבלי החלטות במשרד שלך שיפתחו את הלב.
דוד אזולאי: צאו מהאטימות הזאת, תצאו מהאדישות הזאת.
דוד אזולאי: זה מקרה שונה ממה שאתם מכירים.
דוד אזולאי: זה לא מה שאתם יודעים.
דוד אזולאי: אני לא יודע אם אדוני היה פה בדיון הקודם, אבל אדוני נמצא פה היום, אין לי ספק שזה עשה לך משהו ואני מקווה שעם מה שעשה לך מפה אתה תלך ותעביר את המסר הזה ואם קשה לך להעביר את המסר הזה, אמרתי לך, אני נותן לך קלטת שתעביר את זה לממונים עליך.
גיא הרמתי: המדינה מספקת מסגרות חינוכיות, מסגרות לחינוך מיוחד לאותם ילדים.
גיא הרמתי: היא לא מספקת את זה לנכים הבוגרים.
גיא הרמתי: ההבדל הזה משתקף בפער בין הקצבאות.
גיא הרמתי: בלי קשר, יש שאלת גובה הקצבאות ויש שאלת עיקרון הפער הזה.
גיא הרמתי: האם אתם חושבים שבגלל ההבדל בזה שנכים בוגרים לא מקבלים את השירותים האמורים וילדים כן מקבלים,
דוד אזולאי: הבוגרים מקבלים, הילדים לא מקבלים.
גיא הרמתי: אני מדבר על מסגרות חינוכיות.
קריאה: אדוני, הוא מטעה.
קריאה: ועדה בין משרדית.
דוד אזולאי: יש לי בקשה, רבותיי, יש לי בקשה מכל ההורים: גם אם אתם שומעים דברים שבמידה מסויימת מרגיזים אתכם, אנא מכם, שימרו על איפוק.
גיא הרמתי: זה מבטא את ההבדל בין שתי הקצבאות, בפער בגובה שלהם.
גיא הרמתי: בנוסף, היו דיונים בין נציגי ארגוני הנכים לנציגי ביטוח לאומי על אותה ועדה מדוברת שקראו לה פה: ... ביזיון.
גיא הרמתי: הסכום שהוצע לכלל ציבור הנכים במסגרת המקורות, הגדלת המקורות לקצבאות הם 200 מיליון שקלים.
קריאה: לא מדובר פה על כלל ציבור הנכים.
גיא הרמתי: אבל צריך, עוד יומיים יהיה ועדה בנושא אחר.
קריאה: לא, אבל אותנו זה לא מעניין.
קריאה: אנחנו רוצים פתרון.
קריאה: אנחנו לא כאן בשביל זה.
קריאה: זה לא מעניין אותי כמה יש לאוצר או אין לאוצר.
דוד אזולאי: סליחה, עם כל הכבוד, אל תדבר איתי במיליונים.
דוד אזולאי: אני אגיד לך גם למה.
דוד אזולאי: מפני שהציבור הזה בסופו של דבר, הם מתרגמים את זה לתשלום האישי.
גיא הרמתי: אני מסכים.
דוד אזולאי: הם מדברים על 400 שקל.
דוד אזולאי: אתה מדבר על 200 מיליון שקל.
דוד אזולאי: עם כל הכבוד, זה לא מדבר אלינו.
גיא הרמתי: מסכים.
גיא הרמתי: אבל עוד נאמר בועדה שהמוסד לביטוח לאומי הוא מוסד עשיר.
גיא הרמתי: זה לא נכון.
גיא הרמתי: המוסד נמצא בגירעון אקטוארי.
גיא הרמתי: יש ועדה שמתעסקת בעניין הזה ורוצה בדיוק לאבחן בכלל כמה מיליארדים חסרים.
גיא הרמתי: כשרוצים להגדיל את ההוצאות של ביטוח לאומי, גם אם הם צודקות, צריך להתייחס לשאלת המקורות לאותו ביטוח לאומי, שהוא כאמור לא עשיר.
דוד אזולאי: רבותיי, כל ההורים.
אבנר עורקבי: הכסף של הביטוח לאומי הלך לטובת ערבויות של המדינה.
אבנר עורקבי: לקח את זה האוצר, שם את זה, את ה – 120 מיליארד שקל אצלו במרתפים.
אבנר עורקבי: תפסיקו לבלבל את המוח שאין להם כסף.
דוד אזולאי: אבנר!
אבנר עורקבי: לקחתם את הכסף שלהם לטובת ביטחונות.
דוד אזולאי: גיא, אני רוצה להגיד לך משהו, באמת, אין לי ציפיות ואני לא משלה את עצמי שאתה תקום כאן ותגיד: אתם צודקים, הבעיה שלכם כואבת, צריך לתת פתרונות.
דוד אזולאי: אין לך את היכולת.
דוד אזולאי: אתה לא האיש.
דוד אזולאי: לכן ביקשתי ואני מבקש ממך, תשתדל להעביר מה שראית כאן.
דוד אזולאי: אני ביקשתי ממנהלת הועדה שתדאג להביא לך אישית קלטת שתעביר את זה לנוגעים בדבר.
אבנר עורקבי: כבודו, זה לא עוזר.
אבנר עורקבי: זה לא עוזר.
אבנר עורקבי: אני שם לב למילים שיוצאים מהפה של האוצר, זה לא יעזור פה.
דוד אזולאי: אבנר, תודה.
דוד אזולאי: ד"ר אלישר.
דוד אזולאי: אדוני היה שותף, היה יושב ראש הועדה הזאת שהוקמה על ראש הממשלה.
שלמה אלישר: מרכז הועדה, לא יושב ראש.
שלמה אלישר: אני אתייחס לדברים.
דוד אזולאי: לא חשוב.
דוד אזולאי: בכל אופן, אדוני ליווה את הועדה מתחילתה ועד סופה, ובכל זאת אנחנו עומדים שנה וחצי ואני כרגע לא מדבר על הסכום.
דוד אזולאי: בכל זאת המלצה, ועדה שהוקמה על ידי ראש הממשלה.
שלמה אלישר: לא, לא, הוקמה על ידי האוצר והרווחה.
דוד אזולאי: לא, אבל ראש הממשלה היה מעורב, ולאחר שהוקמה הועדה יש המלצות.
דוד אזולאי: ההמלצות לא יושמו, ואני כרגע לא נכנס לתוכן החלטות של הועדה.
דוד אזולאי: כי שמענו פה את התגובות של ההורים ואני לא רוצה לחזור עליהם.
דוד אזולאי: בבקשה ד"ר אלישר.
שלמה אלישר: אני רוצה לומר אולי באופן כללי כמה דברים חשובים.
שלמה אלישר: אגף השיקום למעשה אחראי, אגף השיקום במשרד הרווחה אחראי היום על אוכלוסייה של כ – 300 אלף אנשים עם נכויות.
שלמה אלישר: אנחנו בדרך כלל מדברים על אנשים עם נכויות קשות שזה מ – 40 אחוזי נכות רפואית ומעלה.
שלמה אלישר: מתוכם כ – 60,000 ילדים ובני נוער בעלי צרכים מיוחדים.
שלמה אלישר: 60,000 ילדים ונוער.
שלמה אלישר: עכשיו, אנחנו באופן עקרוני אמונים על מתן שירותי שיקום ולא על גמלאות ולא על קצבאות וזה דבר שצריך לזכור אותו היטב.
שלמה אלישר: זה דבר אחד.
שלמה אלישר: דבר שני – צריך לזכור ששירותי שיקום לאנשים עם מוגבלות אינם מעוגנים בחקיקה, נכון להיום, בניגוד לאנשים, למשל, עם פיגור שכלי או נכה נפש.
שלמה אלישר: כלומר, התקציבים, שירותים שניתנים, שירותי השיקום שניתנים על ידי אגף השיקום הם מותנים בתקציב.
שלמה אלישר: בדרך כלל ישנה עליה, פחות או יותר, מסויימת של תקציב משנת תקציב אחת לשניה, אבל היא בוודאי ובוודאי שלא מכסה את כל האוכלוסיות.
שלמה אלישר: פה המקום לומר שאם למשל מועדונית שיקומית, שלמעשה מהווה איזה שהוא יום לימודים ארוך, כדי שאפשר לשים ילד עם נכות קשה במועדונית שיקומית, אז יש לנו היום בסך הכל 1,186 מכסות למועדוניות שיקומיות, בעוד שיש לנו עוד 3,500 ילדים עם נכויות קשות שאין להם מועדוניות שיקום.
עילית סוניה שמואלי: אני בכלל לא מבינה על מה אתה מדבר, שלומי, הבת שלי ב – 2:30 צריכה ללכת לישון.
עילית סוניה שמואלי: היא לא צריכה מועדונית ואני לא מבינה על מה אתה מדבר.
שלמה אלישר: אני חושב שאת המסר שרציתי, עילית, את המסר שרציתי להביא מנקודת ראות של מנהל אגף השיקום הצלחתי להעביר, אני חושב.
שלמה אלישר: אנחנו יש לנו גם תקציב מסוים ומוגבל לנושא של סייעות במקומות, בפריפריה שבהם אין מועדוניות שיקומיות.
חנה הוד: דרך אגב, סייעות אי אפשר לקבל בחינוך מיוחד.
חנה הוד: הבת שלי בחינוך מיוחד והיא לא יכולה לקבל גם סייעת, שהיא חייבת סייעת צמודה.
קריאה: אי אפשר לקבל סייעת.
חנה הוד: זה מלחמה אחת גדולה.
שלמה אלישר: מוכר היטב.
עילית סוניה שמואלי: שלומי, כל כך הרבה עוולות מוכרות, יש כל כך הרבה עוולות מוכרות ואנחנו כל הזמן נופלים בתוך העוולות המוכרות האלה.
עילית סוניה שמואלי: יום לימודים ארוך שלא מתקיים.
עילית סוניה שמואלי: מועדוניות שאי אפשר לשלוח את הילד, או שהוא בכלל לא מתאים לזה.
עילית סוניה שמואלי: הסעות שלא מוכנים לממן.
דוד אזולאי: הורים יקרים, בבקשה בואו תאפשרו לנציג הביטוח הלאומי.
שלמה אלישר: אני לא מייצג, סליחה, אני רוצה להבהיר דבר מאד פשוט, אני לא מייצג, אני מכיר את כל האנשים שמדברים ואני מדבר איתם לא מעט.
שלמה אלישר: אני לא מייצג את הקטע הממשלתי שאמור לתת גמלאות.
שלמה אלישר: אגב, אני רוצה לומר לכם משהו שבשביתת הנכים הגדולה, בחורף 2002, הוחלט להגדיל, לתת תקציב לאגף השיקום למתן טיפול אישי סיעודי לאנשים עם נכויות קשות.
שלמה אלישר: אז אנחנו היום נותנים.
אבנר עורקבי: בוגרים.
שלמה אלישר: לא רק.
שלמה אלישר: רק שניה, אבנר, רק שניה.
אבנר עורקבי: אבל בוגרים.
שלמה אלישר: רגע, רגע,
אבנר עורקבי: לא, לא, תגיד זה בוגרים או לא?
שלמה אלישר: אני מיד אומר.
אבנר עורקבי: אל תסבן.
אבנר עורקבי: תגיד: בוגרים או לא בוגרים?
שלמה אלישר: אם תאפשר לי אני אומר.
שלמה אלישר: אנחנו נותנים: א – לאמהות חד הוריות שיש להם ילד עם נכות קשה.
שלמה אלישר: אנחנו נותנים לשני ילדים בוגרים שיש שני נכים ומעלה בבית.
שלמה אלישר: יש מקרים שבהם יש מחלות תורשתיות ובהם יש יותר, יש לפעמים 2 ילדים במשפחה, או שני בוגרים במשפחה, ולפעמים אפילו יותר, אם למשל מחלה ניוונית וכן הלאה, או דיסאוטנומיה שיש במשפחה אנחנו נותנים.
עילית סוניה שמואלי: כמה אתה נותן למשפחה חד הורית?
שלמה אלישר: 1,600 ש"ח.
שלמה אלישר: אני רוצה סיבה להתגרש, בחיי אני כותבת לו.
שלמה אלישר: אני צריכה 1,600.
שלמה אלישר: אני אכתוב לו.
שלמה אלישר: בחיי.
שלמה אלישר: אנחנו גם ככה לא ישנים ביחד, גם ככה לא חיים ביחד, עדיף להתגרש ולהביא עוד 1,600 שקל.
שלמה אלישר: זה לא מצחיק.
שלמה אלישר: אני לא צוחקת.
שלמה אלישר: אני לקחתי את זה עכשיו ברצינות.
דוד אזולאי: רגע, דקה, יש פה.
קריאה: אני יכולה להגיד בוודאות שיש הורים שהתגרשו.
עילית סוניה שמואלי: אני אתגרש.
עילית סוניה שמואלי: אני צריכה 1,600 שקל.
דוד אזולאי: רק רגע, אני שואל, יש פה אם חד הורית שהיא טוענת שהיא לא מקבלת.
קריאה: אבל זה עדיין לא תחליף לשר"מ.
קריאה: על מה אנחנו מדברים?
דוד אזולאי: לא, רק הוא אומר: נותן.
דוד אזולאי: אני מביא.
דוד אזולאי: יש פה עובדה חיה שטוענת שהיא לא מקבלת.
שלמה אלישר: אנחנו מטפלים באנשים עם נכויות פיזיות קשות שתלויים בזולת במרבית, או בכל פעולות היום יום.
קריאה: הילד שלך הולך.
אילנית סבן: אם אני עומדת, אם אני למשל, במצבי הנוכחי, שאני עומדת למשל לפני ניתוח גב ואני לא הולכת לעשות את זה, כי אני לא מעיזה אפילו לחשוב על עצמי הולכת ומשתקמת במשך שנה כשאין אף אחד שיגדל את הילד שלי.
אילנית סבן: אז על מה אתה מדבר?
שלמה אלישר: אני מציע שתיפני ונבדוק את זה.
דפנה אזרזר: לי יש שאלה מאד חשובה: מכל הדיון שהיה פה היום, מר אלישר, עם כל הניסיון שלך, אתה חושב שמגיע לנו שר"מ או לא?
דפנה אזרזר: זה מה שחשוב לי לדעת.
דפנה אזרזר: יש לך המון ניסיון, אנחנו רוצים לדעת אם מכל מה ששמעת פה היום,
דוד אזולאי: ד"ר אלישר, תרשה לי, אני רוצה לשאול אותך.
שלמה אלישר: אין שום ספק שהורים שיש להם ילדים עם נכויות קשות מגיע להם שר"מ.
שלמה אלישר: נקודה.
דוד אזולאי: ד"ר אלישר, אני רוצה לשאול אותך שאלה, באמת שאלה קטנה, כפי שאמרתי קודם, אני חבר כנסת ותיק בבית הזה, בוא, תן לי עצה, אני רוצה לעזור בכלים הדלים שיש ברשותי, אני רוצה לעזור לקבוצה הזאת.
שלמה אלישר: אתה המחוקק.
שלמה אלישר: אתה יושב בבית המחוקקים.
דוד אזולאי: לא, לא, עזוב, מעבר למחוקק, אין בעיה, אני יכול להכין מחר חקיקה, אין לי שום בעיה בקטע הזה.
דוד אזולאי: השאלה שלי, באמת, אני שואל אותך, הרי אתה יודע טוב ממני שצריך גם לדעת ללחוץ על הכפתור הנכון.
דוד אזולאי: באמת, אולי קשה לך להגיד לי את התשובה בפורום הזה.
דוד אזולאי: אני אשמח לפגוש אותך לשיחה ב – 4 עיניים.
דוד אזולאי: תן לי עצה.
דוד אזולאי: תן לי עצה, כי אתה הרי מסכים איתי שמה ששמענו היום לא יכול להימשך.
דוד אזולאי: בזה אין ויכוח בינינו.
דוד אזולאי: אתה יודע שצריך לתת פתרונות.
דוד אזולאי: אנא ממך, תעזור לי בנושא הזה.
שלמה אלישר: שוב פעם, אני אומר, אדוני היושב ראש, אגף השיקום אמון על מתן שירותי שיקום ולא על מתן גמלאות.
שלמה אלישר: לשאלתך, אתה יושב בבית המחוקקים, יכול מאד להיות שאתם צריכים להוביל חקיקה ולהוביל אותה כמה שיותר מהר.
שלמה אלישר: כמו שזה נאמר קודם לכן.
שלמה אלישר: על זה טובים וגדולים ממני יכולים לומר לך.
אבנר עורקבי: כבוד היושב ראש, יש לי פה איזה אמא שצופה כרגע בערוץ, והיא רואה, והיא כותבת לי, מסמסת לי: יש לה ילד נכה קשה.
אבנר עורקבי: מי שמכיר אותה זה צילמו אותה בקשר לאיזה משהו מסוים פה, אני רוצה לומר לך, לאמא הזאת יש נכות פיזית מאד קשה, ולא מקבלת את ה – 1,600 שאמרת שמקבלת.
אבנר עורקבי: יש לה 6 ילדים.
קריאה: יש לה 6 ילדים.
קריאה: היא אם חד הורית והיא עצמה חולה.
שלמה אלישר: אז אני מבקש לקבל את הפרטים שלה.
דוד אזולאי: רבותיי, חברים, אני לא מציע שנכנס לנושאים פרטניים בשום אופן לא.
דוד אזולאי: חברים, נושא שעומד על סדר היום, רבותיי, אני רוצה להחזיר את כולם לסדר יום.
דוד אזולאי: הסדר יום, מה שעומד על סדר היום כרגע זה השר"מ בלבד.
דוד אזולאי: זה הנושא שעומד על סדר היום.
דוד אזולאי: לכן אני מבקש, יש בעיות פרטניות, בבקשה, יש מספיק גופים וגורמים שיטפלו בנושאים האלה ויטפלו בהם.
קריאה: משה נקש רוצה לפני הביטוח הלאומי.
קריאה: ממונה, מנהל מחלקת הסיעוד ברשות האוכלוסין שמגישים - - -
דוד אזולאי: כן, משה?
משה נקש: אני רק אציין שבכל העניין הזה של הנכים באמת המדיניות של השר שלנו, שר הפנים, של מנכ"ל הרשות היא באמת להקל כמה שניתן בטיפול באוכלוסיות האלה.
משה נקש: תא כל כך הנושא שלנו העניין של שר"מ, של קצבאות.
משה נקש: זה יותר באמת הביטוח הלאומי, משרד האוצר.
משה נקש: אבל באמת מבחינתנו חשוב לציין, ובאמת ביקשו ממני גם המנכ"ל וגם השר להגיד שהעניין הזה הוא באמת בדמם, וכולם פה, חלק מהאנשים מכירים אותי, מכירים את השר, מכירים את המנכ"ל ויודעים שאנחנו מנסים באמת לעזור כמה שניתן, אז באמת בכל העניין הזה אנחנו תומכים בחברים פה.
דוד אזולאי: אני אבקש את הסמנכ"לית, אילנה שרייבמן, בבקשה גבירתי.
אילנה שרייבמן: טוב, אני לא יכולה ישר לעבור לסדר היום מבלי להגיד שבאמת זה ממש מזעזע לשמוע מה קורה ואם אנחנו הזדעזענו ואחר כך אנחנו הולכים לבית הרגיל שלנו, אז על אחת כמה וכמה כל אחד מההורים שצריך לחיות את זה רגע, רגע, יום\
אילנה שרייבמן: יום, וזה לא משהו שחולף, אלא משהו שרק הולך ומחמיר.
אילנה שרייבמן: גם העובדים שלנו, אני רוצה להגיד ואני חייבת להגיד, הם אנשים מהיישוב.
אילנה שרייבמן: מייצגים את כל חלקי האוכלוסייה.
אילנה שרייבמן: יש בהם גם הורים לילדים נכים, יש גם כאלה שהם נכים בעצמם.
אילנה שרייבמן: אין לנו אנשים רעים בביטוח הלאומי.
אילנה שרייבמן: אנחנו פשוט מבצעים את החוק.
אילנה שרייבמן: אגב, אם מדברים על שירותים מיוחדים לבוגרים, אצל האנשים המבוגרים יש כאלה שצריכים לא מטפל אחד ל – 24 שעות, אלא שני מטפלים ל – 24 שעות.
אילנה שרייבמן: יש אנשים עם מצוקות בכל חלקי האוכלוסייה.
דוד אזולאי: זה לא הנושא שעומד על סדר היום.
דוד אזולאי: מה שעומד על סדר היום זה השר"מ לילדים.
אילנה שרייבמן: אבל אני חייבת להכניס את זה במסגרת המנדט שניתן למנכ"לית היא לא יכלה לטפל רק בילדים, היא היתה צריכה לחלק את העוגה.
דוד אזולאי: הטענה של ההורים היא: למה נכה בוגר זכאי לשר"מ וילדים לא זכאים?
דוד אזולאי: זאת השאלה שעומדת על הפרק.
קריאה: מה ההבדל בין ילד בן 17 לילד בן 20?
אילנה שרייבמן: תראה, קצבת ילד נכה מוגדרת כקצבה שניתנת כפיצוי על העומס הטיפולי שמוטל על ההורים בטיפול בילדים שלהם.
אילנה שרייבמן: מהבחינה הזאת זה דומה לשר"מ.
אילנה שרייבמן: מהרבה בחינות זה לא דומה כי הסכום הוא מחצית מהסכום שניתן להורה מבוגר.
אילנה שרייבמן: הרציונל הוא די דומה למה שאמר פה גיא מהאוצר, שחלק מהיום הילדים, אנחנו שואפים שהם יהיו במסגרות.
אילנה שרייבמן: אבל אנחנו, בביטוח הלאומי, בפעילות שאנחנו עשינו לאורך השנים ניסינו ללכת בשני כיוונים מקבילים: כיוון אחד זה להכניס עוד ילדים כדי שיהיו זכאים לקצבת ילד נכה.
אילנה שרייבמן: כי אם היום מקבלים 30,000 ילדים נכים קצבת ילד נכה, את המעט שהם מקבלים, אז יש עוד בחוץ עוד הרבה ילדים.
קריאה: זה לא קשור לשר"מ.
אילנה שרייבמן: שניה, שלא מקבלים בכלל קצבה ולקח לנו כמעט 9 שנים לעשות משא ומתן עם האוצר כדי להגדיל את האוכלוסייה של הילדים הנכים.
דפנה אזרזר: למה את מתבכיינת בשם הביטוח הלאומי?
דפנה אזרזר: למה את מתבכיינת בכלל?
דפנה אזרזר: זה לא פתרון בשבילנו.
דפנה אזרזר: אנחנו צריכים פתרון.
עילית סוניה שמואלי: וגם אם ניהלתם משא ומתן לקחתם את זה מהכיס שלי ונתתם לילד אחר.
עילית סוניה שמואלי: לא שאני כועסת על זה, אבל זה מה שעשיתם בתכל'ס.
אילנה שרייבמן: אני רוצה להזכיר לכל מי שלא יודע, שהמוסד לביטוח לאומי משלם 63 מיליארד שקל בשנה קצבאות.
דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך, הנתון הזה, עם כל הכבוד, הוא לא מעניין אף הורה פה, מפני שבסופו של דבר עם הנתון הזה הוא לא מגיע הביתה.
דוד אזולאי: הוא בסופו של יום מגיע הביתה עם אותם גרושים שהוא מקבל ואיתם הוא צריך להתמודד ביום יום, כפי ששמענו פה.
דוד אזולאי: לכן אני מציע לכם, בואו, אל תשתמשו בנתונים האלה.
דוד אזולאי: זה טוב כשאתם יושבים בישיבת ממשלה ומציגים נתונים במקרו, זה בסדר, אין לי בעיה עם זה.
דוד אזולאי: כשאנחנו יושבים פה מול הורים, אני צריך לדבר איתם במיקרו, לא במקרו.
חנה הוד: את יודעת כמה אני משלמת על טיפולים פארא רפואיים בחודש?
חנה הוד: 2,600 שקל.
חנה הוד: סתם דוגמה קטנה.
אילנה שרייבמן: ההמלצות של הצוות שבראשו עמדה מנכ"לית המוסד לביטוח לאומי היו, כפי שמופרטות במסמך הזה, כאשר חלק מההמלצות נוגעות לתוספת קצבה לילדים שהם בעלי הנכות הקשה ביותר, וחלק מהכסף מוקדש להגדלת השעות במועדוניות השיקומיות ובסייעות לילדים שנמצאים באזורים פריפריאליים שהם לא יכולים להגיע.
עילית סוניה שמואלי: הבת שלי בפריפריה אין לה מועדונית אחת.
עילית סוניה שמואלי: אל תמשיכו עם הסיפור המטופש הזה כבר.
אילנה שרייבמן: לכן אנחנו אומרים שלמקומות האלה.
עילית סוניה שמואלי: ואני לא רוצה שהיא תלך למועדונית.
עילית סוניה שמואלי: היא חולה.
עילית סוניה שמואלי: היא יושבת על כיסא.
עילית סוניה שמואלי: היא תיחנק אחרי 2:30.
עילית סוניה שמואלי: היא צריכה את אמא שלה.
עילית סוניה שמואלי: את רוצה, את, להחיות אותה בהחייאה בבית הספר?
עילית סוניה שמואלי: או לתת אותה לאמא שלה שתמשיך לגדל אותה או שתחיה יותר?
עילית סוניה שמואלי: כי אני רוצה שהיא תחיה.
עילית סוניה שמואלי: אני לא רוצה שהיא תחייה עד 120.
עילית סוניה שמואלי: די.
עילית סוניה שמואלי: איזה דברים אתם מציעים?
אילנה שרייבמן: מסגרת התקציב זה מה שהוצע.
אילנה שרייבמן: אם הכנסת תחוקק משהו אחר, המנדט הוא שלכם.
אילנה שרייבמן: תחוקקו.
אילנה שרייבמן: אנחנו מבצעים את מה שאתם מחוקקים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה בבקשה ברשותך.
דוד אזולאי: עו"ד מאיה גפן.
קריאה: הועדה שישבה, אני הייתי בתוך הועדה, לא הסכמנו למסקנות.
קריאה: עד רגע זה אני לא הסכמתי למסקנות.
דוד אזולאי: אתה יכול להיות רגוע, גם אם לא הסכמת הדבר לא יושם.
דוד אזולאי: לכן אל תכעס כל כך הרבה על אותן מסקנות.
דוד אזולאי: זה לא, אם היו מיושמות אז הייתי אומר: לפחות נעשה משהו.
דוד אזולאי: גם זה לא נעשה.
דוד אזולאי: אתה יודע איך השיטה?
דוד אזולאי: אני מכיר את זה, לצערי, ממקומות אחרים.
דוד אזולאי: מייבשים את המקורות האלה עד שאומרים: זהו, גמרתם אותי.
דוד אזולאי: ואז, איך אומרים?
דוד אזולאי: מובילים אותם לאן שרוצים.
דוד אזולאי: אני לא רוצה כאן להזכיר כמה מקומות כאלה, כמה מוסדות במדינת ישראל.
אילנה שרייבמן: אבל סליחה, יש פה פינג פונג בין החקיקה לבין ביטוח לאומי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תרשה לי בבקשה לענות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כדי לתת לך להבין, אין פה שום פינג פונג.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה, אני מצטערת שלקחתי את זכות הדיבור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לומר לך גבירתי, יש דבר שנקרא: מועצה עליונה של ביטוח לאומי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שמעתם עליה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: המועצה הזאת היא בת 56 חברים שהיתה אמורה לפקח על ביטוח לאומי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שעושה ביטוח לאומי, לוקח כל חקיקה נורמלית ומפרשן אותה בדרך שיכולה לחסוך כסף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי התכתבות של מכתבים של 10 עמודים עם מנכ"לית ביטוח לאומי, שזה חוצפה שהיא לא הגיעה והיא משאירה את העובדים שלה לתת פה תשובות לשאלות מאד מאד קשות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כנראה גם מראה למה ביטוח לאומי מתנהל כמו שהוא מתנהל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שקורה שגם היא כותבת שיש לה את הזכות לפרש ואין לה שום זכות לפרש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא אמורה להגיע למועצה, להגיד שיש חוק כזה, אפשר לפרש אותו ככה וככה, המועצה העליונה צריכה לבוא ולהגיד מה צריך לעשות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו הולכים לדבר בנושא הזה עם היושב ראש בעוד שבועיים.
דוד אזולאי: אנחנו נכנס ישיבה.
דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך, גבירתי, באמת מדברים פה על חקיקה וזורקים לנו, חברי הכנסת, הכדור במגרש שלכם.
דוד אזולאי: זה נכון.
דוד אזולאי: אני מסכים.
דוד אזולאי: איך אומרים: אני לוקח על עצמי.
דוד אזולאי: אבל אני גם יודע ויושבים פה חברים שמכירים וותיקים מכירים את זה.
דוד אזולאי: להגיש חקיקה עם סעיף אחד או שניים, בלי עלויות כספיות, אנחנו עוברים שבעה מדורי גיהינום.
דוד אזולאי: שלא יישמע לכם כדבר קל חקיקה.
דוד אזולאי: יושבים פה חברים שעברנו חקיקה, אנחנו יודעים מה זה חקיקה.
דוד אזולאי: אבל יש הבדל, יש הבדל כשהחקיקה מגיעה מחבר כנסת כחקיקה פרטית, לבין חקיקה שמגיעה כחקיקה ממשלתית.
דוד אזולאי: אנחנו תפקידנו זה להאיץ בממשלה על ידי חקיקה בסעיף אחד.
דוד אזולאי: אני מזמין אותך לשיחה בנושא הזה כדי שתבינו על מה אני מדבר.
דוד אזולאי: לא שאין לנו עניין להגיש חקיקה.
דוד אזולאי: מעבר לכך שאני צובר חקיקה, שזה פופולרי וזה טוב, אתה פעיל בכנסת כי אתה מגיש חקיקה.
דוד אזולאי: אבל בתכל'ס, אם אני רוצה לפתור את הבעיה הזאת בחקיקה פרטית אני פשוט עובד עליכם.
דוד אזולאי: אני לא יכול לרשות לעצמי לעבוד על הציבור הזה.
דוד אזולאי: יש פה חקיקה צריכה לבוא מהממשלה ומהשרים הנוגעים בדבר.
דוד אזולאי: לא יעזור שום דבר.
קריאה: אבל שנה וחצי עברה ולא נעשה שום דבר.
דוד אזולאי: זה שלצערי הרב עברה שנה וחצי, אני לבי לבי על כל מה שעברתם.
דוד אזולאי: אני חושב שהיתה כאן שגגה בקטע הזה.
דוד אזולאי: אני לא אתן את ידי בעניין הזה.
דוד אזולאי: אני מודיע לך.
קריאה: אני חושב שאנחנו סתם עוד פעם.
קריאה: לפי דעתי צריך לקבוע עוד פעם ועדה, לעוד שנה.