GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריה זדה: אם בעבר כל צו הפיקוח מה שנקרא, שזה התחולה החוקית לכל מה שאנחנו עושים, אז הכל היה בנוי על כרטיסי נייר.
אריה זדה: הכל היה בנוי על ניקובים מה שנקרא וזה.
אריה זדה: היום אנחנו עוברים ל"רב קו".
אריה זדה: כמובן, כלומר, כמו שאנחנו רואים את זה, אנחנו מקווים שבעתיד הקרוב כבר נוכל להחיל בכל הארץ ערך צבור.
אריה זדה: ערך צבור במשמעות היא שה"רב קו" משמש כארנק אלקטרוני, אתה מכניס סכום מסוים ואז אתה יכול לעשות ניקוב אחד או שניים בכל הארץ.
אורי מקלב: אתה מסביר כל כך טוב מה יהיה, לכן אנחנו שואלים – הדבר הזה שאני אתמול הוצאתי מהתיקייה בחדר שלי, הנושא של ועדה של כרטיסי "רב קו", זו ועדה שהייתה ב-4.5.2010, הדברים האלה כבר נאמרו.
אורי מקלב: אלה נאמרו.
אורי מקלב: את כל הנושאים האלה העלנו אז, ודיברנו שבאמת, וזה מה שהתשובה של משרד התחבורה הייתה, שאנחנו רוצים להפעיל עם "אגד" אחרון, כדי שהדברים האלה כבר יבוצעו.
אורי מקלב: והנה אנחנו נמצאים היום בנובמבר 2011, שזה כמעט שנתיים כבר עוד מעט, אבל שנה וחצי, למעלה משנה וחצי ואנחנו נמצאים באותו מצב, שהדברים האלה, והם מהותיים מאד ---
אריה זדה: אני חושב שמאז חלה התקדמות מאד מאד גדולה.
אריה זדה: אנחנו לא אחראים פה על כל המסלקה, אנחנו בסך הכל זה, אבל בסופו של יום אני יודע שיש התקדמות.
אריה זדה: יש הפעלה עם הרבה מאד ---
אורי מקלב: אנחנו מבקשים לזרז את זה, את הנושא הזה שיהיה אפשר לקנות כרטיסים בודדים ולא יהיו צריכים לקנות כרטיסיות שלמות, אני חושב שזו דרישה, למה אתה רוצה מסטודנט, למה הוא צריך להשקיע ב ---
שלומית אבינח: כרטיסייה עירונית אתה מתכוון.
אורי מקלב: כרטיסייה עירונית.
אורי מקלב: מדוע הוא צריך להשקיע?
אורי מקלב: למה הוא לא יכול, אנחנו מדברים על משפחה שיש לה כמה ילדים, תחשבי כמה כל ילד צריך.
אורי מקלב: הוא צריך מראש עכשיו כל הזמן להטעין במאות שקלים.
אורי מקלב: ומה יקרה אם זה יהיה רק חצי כרטיסייה?
אורי מקלב: מה יקרה אם יהיו שלוש נסיעות?
אורי מקלב: למה הוא צריך?
ישראל אייכלר: רבותי, אני יושב כאן ומאזין.
אריה זדה: מה שהיה בעבר זה מה שיישאר.
אורי מקלב: זה מה שהיה בעבר, זה נכון, בעבר הייתה כרטיסיית נוער, אבל היום, מי שיש לו את ה"רב קו", אתה יכול לתת את ההנחה גם בלי זה.
אריה זדה: לא, סליחה, אותן כרטיסיות שהיו, אותם חוזים, הם מועברים ל"רב קו" כמו שהם היום.
אורי מקלב: זה ברור, אבל אנחנו שואלים היום למה ---
אריה זדה: אז למה אני מרע לציבור?
אריה זדה: אני לא מרע.
אורי מקלב: לא, אבל למה אתה לא מיטיב עם הציבור?
אריה זדה: הנושא של הכרטיסיות עם הניקובים זה משהו ארכאי, אין לו מקום בכלל, זה בעולם בכלל לא קיים.
אריה זדה: אנחנו הולכים לעידן של ערך צבור, זה אמור להיות בזמן הקרוב.
אורי מקלב: אתה יודע שכרטיסייה יכולים להעביר מילד לילד, כאן את ה"רב קו" אי אפשר להעביר, ולכן אפשר להטעין את זה לכל ילד.
אריה זדה: פתרנו את זה.
אורי מקלב: יכול להיות שהוא עולה עם עוד ילדים.
אורי מקלב: אתה יודע את הבעייתיות שיש ב"רב קו".
אורי מקלב: אני שואל אותך מדוע לא, למה לא?
אורי מקלב: מה הסיבה שאתה לא נותן לו את זה.
אורי מקלב: תגיד לי סיבה אחת שאתה לא נותן לו את זה?
אורי מקלב: אתה רוצה את הכסף מראש?
אורי מקלב: מה זה משנה לך כמה הוא מטעין?
ישראל אייכלר: אדוני יושב הראש, אני חושב ששאלתך חייבת תשובה יותר בסיסית, והתשובה הבסיסית היא שהגיע הזמן שיבינו שהנוסע הוא לקוח ולא מקבל נדבות.
ישראל אייכלר: יש תחושה, שאנשים לא מבינים שהזכות לקבל תחבורה ציבורית דומה לזכות לקנות לחם וחלב במכולת בלי תורים.
ישראל אייכלר: יש ארצות או מדינות שהן פטרוניות ומחלקות לחם, ושם יש תורים ארוכים בחנויות הלחם.
ישראל אייכלר: ראיתי את זה ברוסיה כשנסעתי.
קריאה: ....
ישראל אייכלר: היום כבר פחות, היום כבר לא ראיתי את זה.
ישראל אייכלר: אבל אז ראיתי, המקום שיש תורים הכי ארוכים, זה דווקא בלחם.
ישראל אייכלר: בארץ ברוך השם אין תורים ללחם.
ישראל אייכלר: והבעיה המרכזית זה שחברות הלחם מבינות שהן נותנות שירות ללקוח, והם רוצים את הלקוח והוא נותן להם את הכסף והם מתפרנסים ממנו.
ישראל אייכלר: נראה לי שבתחבורה הציבורית עדיין היחס אל הצרכן, ואני עוד זוכר את השופר, הנהג שהיה יושב למעלה על ההגה וחשבנו שהוא סגנו של.
ישראל אייכלר: היום הנהגים הרבה יותר אדיבים, והגיע הזמן לשכלל את זה ולהבין שהצרכן הוא לא מקבל טובה, אלא לקוח שדווקא מפרנס את חברות התחבורה.
ישראל אייכלר: צריכה להיות תפיסה צרכנית, במשפט אחד, לא תפיסה שלטונית.
ישראל אייכלר: את זה אני אומר למשרד התחבורה.
ישראל אייכלר: הנוסע לא חייב לפרנס, להשקיע בבנק של כרטיסים.
ישראל אייכלר: הוא צריך לקבל כמו שהיה ניקובים, הכרטיסייה המיושנת, הפרימיטיבית הייתה הרבה יותר חכמה מה"רב קו" הזה, שאני חייב להשקיע שם.
ישראל אייכלר: זה לא בנק.
ישראל אייכלר: למה אני חייב להשקיע?
ישראל אייכלר: הייתם צריכים עוד לפני שהוצאתם את ה"רב קו" הראשון, לאפשר לקנות, לא יותר גרוע מכרטיסייה.
ישראל אייכלר: הרי רציתם לשכלל ולהיטיב ולא לעשות פחות טוב.
ישראל אייכלר: ואם יושב הראש אומר שכבר לפני שנה הוועדה לפניות הציבור, שנה וחצי, דיברה על זה וזה עדיין לא קוים, אז אני כיושב ראש הוועדה לתחבורה הציבורית של ועדת הכלכלה, בשם הציבור של הנוסעים, לא יכול להסכים עם זה.
ישראל אייכלר: זה לא שנפל דבר בישראל פתאום.
ישראל אייכלר: יש עוד דבר שהכרטיסיות האלה חייבות להשתנות.
ישראל אייכלר: כרטיסיות משפחתיות.
ישראל אייכלר: מה זה נקרא שכל ילד וילד אני צריך כרטיסייה נפרדת עם כל הבעייתיות של זה.
ישראל אייכלר: חייבים לעשות כרטיסיות משפחתיות ויהיה מקום לכמה תמונות קטנות של הילדים האלה, מה יש?
ישראל אייכלר: לא נורא, הם לא יעבירו את זה לכרטיסייה של השכנים, יזהו את הילדים שם.
אורי מקלב: ואם כמה ילדים רוצים לנסוע ביחד?
ישראל אייכלר: זה מה שאני אומר.
ישראל אייכלר: מה?
ישראל אייכלר: שסייעו.
אורי מקלב: הם לא נוסעים עם אבא, הילד הזה נוסע לבית הספר הזה, הילד הזה נוסע לבית הספר הזה.
ישראל אייכלר: אז הוא לוקח את הכרטיס הזה.
אורי מקלב: לא, אבל הם יוצאים בשמונה בבוקר ---
ישראל אייכלר: שיוכלו לעשות כרטיסייה אישית, אבל שתהיה אופציה של כרטיסייה משפחתית.
ישראל אייכלר: ובעיקר אני מדבר על העניין של ההנחות המשפחתיות.
ישראל אייכלר: עשינו פה מחקר בכנסת, זאת אומרת המחלקה של המחקר של הכנסת, שברוב המדינות המפותחות יש הנחות משמעותיות למשפחות.
ישראל אייכלר: וזה לא מדינות סוציאליות פרימיטיביות.
ישראל אייכלר: בצרפת, בספרד, בכל מיני מקומות.
ישראל אייכלר: ועוד דבר, וזה טוב שאנשי "אגד" נכנסו.
ישראל אייכלר: חייבים להציב מכונות לקליטת הכרטיס החכם בכל דלתות האוטובוס, כמו בדלתות הסטיפיס, פשוט להזרים את התנועה, כדי שאנשים לא יצטרכו לחכות בתחנות עד שהכרטיס יעבור אחד, אחד, אחד, ליד הנהג.
ישראל אייכלר: זה דבר הכי פשוט וגם עזה כבר דיברנו לפני הרבה זמן.
ישראל אייכלר: לכן אני אומר אדוני יושב הראש, לפתרון למעשה של היום, צריך להכפיל ולשלש את מספר העמדות ולבקש מהטכנאים שיעשו את המחשוב האפשרי.
ישראל אייכלר: צריך לעשות תחנות כמו שעשיתם אצל הסטודנטים, וזה מאד חכם שאני שומע עכשיו שיוכלו לקחת את הטפסים ואתה אמרת שתעביר את זה ל"דן", זאת אומרת למקומות שיש פחות, כי הבלגן הזה הוא בלתי אפשרי.
ישראל אייכלר: זה פרימיטיבי ממש התורים הארוכים האלה.
ישראל אייכלר: אז אם זה דבר זמני, צריך לתקן את זה.
ישראל אייכלר: הייתי במשרד התחבורה לפני כשבוע, בדיוק שבוע והבטיחו לי שמיום חמישי, זאת אומרת ממחרת יהיו 50 נקודות בירושלים.
ישראל אייכלר: אני לא יודע אם זה בוצע.
ישראל אייכלר: זה בוצע?
ירון בן אהרון: יש יותר אפילו.
ישראל אייכלר: אמרו לי שמאז שראיתי בתחנה המרכזית ---
קריאה: כמעט 50 יש.
ירון בן אהרון: יש 50.
ירון בן אהרון: 55 ולנו עוד 12.
קריאה: רק הסטודנטים.
קריאה: הבעיה זה הסטודנטים.
ישראל אייכלר: בסדר, אז הציעה הגברת שהניידת הזאת תעמוד באוניברסיטה ותעשה את זה.
קריאה: לא, אבל יש משהו אחר של ה-33%, שזה פותר את הבעיה.
ישראל אייכלר: אז עד כאן הדברים שלי.
ישראל אייכלר: יש עוד בעיות עם ה"רב קו" שלא שייכות לא ל"אגד" ולא לחברות התחבורה.
ישראל אייכלר: למשל שלא נותנים הנחות לנוער של תושבים מחו"ל, אבל זה כבר דברים שאנחנו נדבר עם משרד התחבורה.
יעל סיני: שאלה קטנה, האם כרטיס "רב קו" שקונים תופס גם על "אגד" וגם על סיטיפס:
אריה זדה: כן, בוודאי.
יעל סיני: זה אותו כרטיס לשניהם?
אריה זדה: הכרטיס הוא ארצי.
אריה זדה: זה גם כרטיס של "דן", או של ---
ירון בן אהרון: היא שואלת שאלה אם החודשי חופשי שהיא מטעינה היא תוכל לנסוע גם ב"אגד" וגם ברכבת.
יעל סיני: בחופשי חודשי אפשר לנסוע גם על הרכבת?
קריאות: בירושלים כן.
אורי מקלב: רבותי, אנחנו חייבים לסכם.
אורי מקלב: נמצאים כאן גם משרד התחבורה, גם סיטיפס, גם "אגד" וגם כמובן הצרכנים, הלקוחות, הסטודנטים.
שלומית אבינח: אתם אומרים שיש 47 עמדות, סליחה?
שלומית אבינח: 47 עמדות סך הכל?
שלומית אבינח: 35 ו-12.
אריה זדה: לפי הנתונים שהועברו אלינו יש סך הכל 44 עמדות.
ירון בן אהרון: באגד יש 11.
שי אייזנברג: לנו יש 35.
שי אייזנברג: היום 35.
אורי מקלב: היום 35 אבל לפני שבועיים לא היו 35.
אורי מקלב: רבותי, אנחנו בעצם דיברנו על הסיבה המרכזית שהוועדה התכנסה באופן דחוף.
אורי מקלב: זה היה הנושא של התורים בהנפקת ה"רב קו", אבל אנחנו ידענו גם מראש שהבעיה ב"רב קו" הסטודנטי.
אורי מקלב: אנחנו דיברנו על העבר, אנחנו חשבנו שנצטרך להיערך אחרת וגם חשבנו שמשראינו את זה, גם היו צריכים להיכנס מיד לפעילות הרבה יותר אינטנסיבית ולפתוח את האפשרויות לעוד מקומות כדי להנפיק את זה ולאפשר ולהקל ולהיערך.
אורי מקלב: אין לי ספק שאנחנו, אני לא יודע אם בהפקת לקחים, אנחנו צריכים להפיק לקחים, ובמיוחד גם ב"אגד", גם במשרד התחבורה, גם בסיטיפס.
אורי מקלב: אנחנו נשתדל כל פעם לשנות עוד דברים.
אורי מקלב: כל פעם אנחנו נערכים אחרת.
אורי מקלב: היה מבצע ל"ג בעומר שאפשרו לתת, להנפיק כרטיסים בהזמנה מראש.
אורי מקלב: הכל היה בסדר והכל היה טוב וכל האנשים עמדו והגיעו ביום ראשון, בשעה 9 בבוקר.
אורי מקלב: בתשע ועשרה מדפסת אחת מתוך השתיים הפסיקה לעבוד, ואיזה בלגן.
אורי מקלב: וצריך להיערך.
אורי מקלב: הכל היה בסדר.
אורי מקלב: עיתונים, אמריקה, מזמינים כמו במטוס כרטיס טיסה, אתה מזמין מקום, שורה, אתה עולה.
אורי מקלב: אתה רק בא למקום, אתה רוצה לראות את הכרטוס, הכל מוכן, הכל מוכן.
אורי מקלב: שתי מדפסות, מדפסת אחת שובקת חיים וכל העסק נופל.
אורי מקלב: אז צריכים להיערך, צריך להיערך.
אורי מקלב: עוד מעט יש לכם מבצע אחר.
אורי מקלב: כל יום מבצעים.
אורי מקלב: הכל צריך בהיערכות הרבה יותר חזקה והרבה יותר רחבה.
אורי מקלב: לראות ובאמת להפנים, שלא כל מה שצופים מראש, יש הרבה בלתי צפוי ולהיערך לקראת זה.
אורי מקלב: אנחנו עכשיו מדברים והיושב ראש שאני מחליף אותו דיבר על כך, שצריך לראות, להעריך את האפשרות לקניית כרטיסים.
אורי מקלב: זה לא נותן פתרון לסטודנטים, אבל בכל ...
אורי מקלב: שנמצאים זה לא נותן את הפתרון, בשביל כרטיסים לקנות באוטובוסים, אבל לבדוק את הדבר הזה, לאפשר עוד תקופה ארוכה.
אורי מקלב: אבל המעשה היותר חשוב הוא באמת לפתור את הבעיה של התורים.
אורי מקלב: לראות, לספר לציבור שאפשר להנפיק כרטיסים לסטודנטים רגילים בתוך נקודות ההנפקה, שאפשר לעשות את זה גם במקומות אחרים, לא רק כאן בירושלים, שאפשר לעשות את זה גם, על אף שסטודנט שלומד פה, הוא רוצה להגיע הביתה עם 50%, לכן הוא עושה את זה.
אורי מקלב: מה אתה אומר לו?
אורי מקלב: תעשה את זה בהרצלייה, איפה שאתה גר, כשאתה נוסע לסוף שבוע.
אורי מקלב: עד שהוא מגיע בסוף שבוע זה כבר סגור.
אורי מקלב: הוא מגיע ביום חמישי המקום סגור, או שהוא רוצה גם לנסוע מירושלים, אז כבר חבל על הכסף הזה.
אורי מקלב: אנחנו יודעים איך סטודנטים.
אורי מקלב: היום אנחנו נמצאים במצב שזה עוול שסטודנטים רבים משלמים מחיר מלא במקום שהם יכולים לשלם 50% בגלל שעדיין אין להם כרטיסים.
אורי מקלב: העובדה היא שיש מאות.
אורי מקלב: אתמול פתחתם באוניברסיטה והיה מספר 690 או משהו כזה.
אורי מקלב: שעדיין 700 רק שם לא הנפיקו כרטיסים, והוא לא יכול, בהנחה שאין לו שום כרטיס אחר, הוא לא יכול למצות את הזכות שלו.
אורי מקלב: הפנייה היא כאן ל"אגד" ולמשרד התחבורה.
אורי מקלב: לראות, לפתוח עוד עמדות בתוך התחנה המרכזית או בתוך הרב שפע או בתוך האוניברסיטאות, כדי לפתור את הבעיה וזו בעיה אחת.
אורי מקלב: הבעיה השנייה זה עצם ה"רב קו".
אורי מקלב: הנושא הזה של סכום צובר, הנושא הזה שאפשר לקנות גם נסיעות בודדות, הנושא הזה של עוד עמדות לכרטיסים שאבדו.
אורי מקלב: אני אגיד לכם למה אי אפשר לעשות את זה.
אורי מקלב: הרי ישאלו אותי באמת למה אי אפשר לפתוח עוד, למה כרטיס שאבד אי אפשר לעשות אלא רק בשני מקומות?
אורי מקלב: צריך לשלם 10 ₪ על הכרטיס ובעמדות שיש אין קופה.
אורי מקלב: אז קופה של 10 שקלים שיכולים לעשות את זה.
אורי מקלב: יש עובדים מספיק מיומנים שאפשר לסמוך עליהם, שאפשר לפתוח בעוד מקום, לפתוח.
אורי מקלב: ואני אומר, הרי זה לא אתם.
אורי מקלב: זה משרד התחבורה.
אורי מקלב: והנושא הרביעי שעוד לא דיברנו עליו, זה להקים עוד עמדות טעינה או בקרה, אני לא יודע איך קוראים לקופות האלה שעולים לאוטובוס, גם מאחורנית.
אורי מקלב: אם יש לנו היום מצב שכולם עולים עם ה"רב קו", אין שום סיבה שלא יעשו את זה, שלא ישימו עוד עמדות כאלה בדלת האחורית, ואנחנו נקצר את הדברים.
אורי מקלב: המטרה הייתה לקצר את זמן ההמתנה ואת זמן הנסיעה, שזה בעיקר אוטובוסים.
אורי מקלב: אז למה אנחנו לא עושים את זה?
אורי מקלב: אז דיברתי עם דרור גנון, הוא אומר שאנחנו בתהליך כזה.
אורי מקלב: צריך להאיץ אותו.
אורי מקלב: איך קוראים למכשיר הזה?
אריה זדה: ולידאטור.
אורי מקלב: את הולידאטור הזה צריך לשים גם מאחורנית, לקנות את המכשירים ולשים אותם.
אורי מקלב: ואנחנו באמת רוצים לשמוע מכם את התשובות.
אורי מקלב: אנחנו קוראים כמובן גם לשר התחבורה, נפנה לשר התחבורה להעמיד את הדברים שהיו והנקודה היא לפתור עכשיו את הבעיות האלה של התורים, בעוד פתיחת עמדות או להאריך את הזמן שאפשר לקנות כרטיסיות.
אורי מקלב: אני לא יודע מה זה עוזר לסטודנטים, אבל זה יכול להיות שיעזור לאלה מה"רב קו", שלא יעמדו בתורים ולפתוח עוד עמדות, כולל עמדות של כאלה שאבדו.
אורי מקלב: אני מודה לכולם שהשתתפו.
דוד אזולאי: אני פותח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור בהשתתפות השר מיכאל איתן, השר המופקד על שיפור השירות הממשלתי הציבורי.
דוד אזולאי: המטרה של המפגש הזה היא אלף היכרות בין הוועדה לפניות הציבור לבין הנציגים שיושבים כאן, שמייצגים את משרדי הממשלה ומוסדות ציבור אחרים ושונים.
דוד אזולאי: אני רוצה להודות לכל אלה שמצאו את הזמן ומצאו לנכון להיענות לפנייתנו, לבקשתנו ומשתתפים בדיון הזה.
דוד אזולאי: הדיון הזה חשוב לא רק לצורך היכרות עם הוועדה לפניות הציבור ואנחנו אתכם.
דוד אזולאי: אני חושב שכולנו בסופו של דבר נקראים משרתי ציבור ואנחנו צריכים לתת את השירות הטוב ביותר לציבור, ובמיוחד לפעמים אנחנו יודעים שהאזרח, לא פעם קורה שהוא נשחק בגלגלי הבירוקרטיה, ואני מדבר מניסיוני האישי.
דוד אזולאי: כשאני מקבל פניות, אני מתייחס לכל פנייה בשיא הרצינות, עוד לפני שהייתי בתפקיד הזה, כי כשאזרח פונה לגורם בכיר יותר, זה אומר שהוא מיצה את כל ההליכים והוא מחפש קרש הצלה לבעיה שהוא נתקל בה.
דוד אזולאי: ולא פעם אני שומע, כשאני מדבר בטלפון, לפעמים כאשר עצם העובדה שאתה שומע אותו, כבר פתרת חצי מהבעיה.
דוד אזולאי: איך אמרו חז"ל – דאגה בלב איש – ישיחנה.
דוד אזולאי: לפעמים עצם העובדה, עצם ההתבטאות כבר פתרה חלק מהבעיה.
דוד אזולאי: לכן, חשוב מאד שאנחנו נהיה קשובים לאותו ציבור ובעיקר אותו ציבור שהוא חסר כמעט יכולת, והוא רואה בנו כתובת.
דוד אזולאי: אנחנו תפקידנו, ואני רואה את זה בכל אופן תפקידי, זה בעיקר לעזור לאותם אנשים שהם פונים ולא תמיד הם זוכים לאותו מענה, ואני יודע שבחלק ממשרדי הממשלה השונים וגם ברשויות המקומיות, נוצר איזה שהוא נוהל שאני חושב הוא פסול, שמבקר הרשות המקומית הוא גם האחראי על פניות הציבור.
דוד אזולאי: אני חושב שפעם אחת צריך לעשות הפרדה בין ביקורת לבין פניות הציבור.
דוד אזולאי: בשביל זה יש משרד מבקר המדינה, בשביל זה יש את הוועדה לביקורת המדינה.
דוד אזולאי: פניות הציבור זה בא באמת כשמו כן הוא, לשמוע את הפרט.
דוד אזולאי: לשמוע את האזרח הקטן, ואנחנו בעצם בסופו של דבר אמורים להיות הפה שלו.
דוד אזולאי: אני רוצה, כיושב ראש וועדה, לשתף איתכם פעולה ושאתם תשתפו איתנו פעולה, כי אנחנו נפנה אליכם ואתם תפנו אלינו.
דוד אזולאי: ישנם דברים שלא תמיד אנחנו מסוגלים לתת מענה, אבל רבותי, גם תשובה שלילית היא תשובה, ולא תמיד האזרח זוכה לאותה תשובה שלילית.
דוד אזולאי: אני אומר תמיד לאנשים, רבותי אנחנו לא הוקוס פוקוס, לא הכל יכול.
דוד אזולאי: אנחנו שומעים, משתדלים ורוצים לעזור, אבל יחד עם זה, כשאין את האפשרות לעזור, תגידו לאנשים אנחנו לא יכולים, מיצינו את כל ההליכים.
דוד אזולאי: ואם צריך לשנות חקיקה, אז זה הפריבילגיה היחידה שיש לוועדה הזאת, שיש פה חברי כנסת שהם רגישים ושומעים את רחשי הלב של הציבור.
דוד אזולאי: כאשר ישנה בעיה שבכלים שיש לנו אנחנו לא מסוגלים לפתור אותה, וצריך לשנות חקיקה – אנחנו נשנה את החקיקה ונפעל ביחד.
דוד אזולאי: לכן גם הזמנתי וביקשתי את השר מיקי איתן, שישתתף איתנו בדיון, והוא כנציג ממשלה בהחלט יכול להיות לנו לפה, בתוך הממשלה ויוכל לסייע לנו בכך.
דוד אזולאי: לסיום רבותי, אנחנו נקיים עוד מספר דיונים, ואני אבקש שאחר כך, תוך כדי הדיון, כל מי שירצה להתבטא – אני אאפשר לו.
דוד אזולאי: רק תעבירו פתק למנהלת הוועדה ונוכל לאפשר לכל אחד שירצה – להתבטא.
דוד אזולאי: אני אבקש בראש ובראשונה שכבוד השר מיקי איתן, בבקשה אדוני.
מיכאל איתן: אני שמח לפגוש אתכם כאן.
מיכאל איתן: זאת לא פעם ראשונה עם מרבית המשתתפים וגם לא פעם ראשונה בוועדה.
קריאה: פעם ראשונה בוועדה.
מיכאל איתן: אני פעם ראשונה בוועדה?
מיכאל איתן: יש לי עד שיכול להעיד על כך, יושב ראש הוועדה לשעבר, שהייתי פה והלוואי וזאת הייתה פעם ראשונה, כי אני ראשית רוצה באמת קצת לבכות מולכם על ההתקדמות האיטית ביכולת לבצע את השינויים הנדרשים בממשלה, לקדם נושא שאנחנו כולנו שותפים לו, בסופו של דבר.
מיכאל איתן: אנחנו מטפלים בפניות של הציבור, והגדרה של מה זה פניית ציבור – היא מעידה בעצם על מגוון רחב מאד של פעילויות הממשלה.
מיכאל איתן: פניית ציבור יכולה להיעשות בהרבה מאד אפיקים – בדואר, בפנייה בעל פה, באינטרנט, בטלפון.
מיכאל איתן: היא יכולה להיות בשורה ארוכה מאד של נושאים, ובכל מקרה נוצר איזה שהוא מגע שמצד אחד יש אזרח, מצד שני ישנו הממשל.
מיכאל איתן: והמטרה של כולנו היא לנסות ולפשט את התקשורת בין האזרח לבין הממשל, בצורה הטובה ביותר, על מנת שנוכל לתת את השירות המתאים לאזרח.
מיכאל איתן: הפעילות שלי בתחום הזה היא פעילות שבדרך כלל קוראים על בירוקרטיות, על ארגונים בירוקרטים, אז אנשי מדע שבחנו את הארגונים האלה שמו לב שבדרך כלל, כשהארגון כבר מקבל על עצמו בלחץ הצרכים, לבצע שינויים מסוימים בארגון עצמו, אז את אלה שמחוללים את השינוי, או שצריכים לחולל את השינוי, שמים במקום די שולי במערכת וקשה מאד להתגבר ולשנות את הדברים, במיוחד כשאתה נמצא במקום די שולי במערכת, המקום שבו אני נמצא.
מיכאל איתן: מצד אחד הממשלה אמרה – אנחנו מוכנים ללכת לכיוון של שינויים, אבל הפקידו אותי עם יכולות די מוגבלות, על מנת לבצע את השינויים האלה והשינויים בממשלה הם שינויים בעייתיים מאד, בגלל שכל אחד ואחד מכם מייצג לא את הממשלה, לא את הממשלה, אלא בראש ובראשונה את המשרד, את היחידה הממשלתית.
מיכאל איתן: והשינוי בתוך מערך כזה של יחידות ממשלתיות, שיש להן גם פטרונים פוליטיים עם עצמאות מלאה, מקשה על היכולת של הארגון הזה ששמו ממשלה – לעשות שינויים רוחביים, שמבחינת האזרח הוא לא מכיר את הממשלה של שר פלוני ואת הממשלה של שר אלמוני, רואה ממשלה אחת והוא רוצה לקבל את השירות הטוב ביותר.
מיכאל איתן: ובכל אופן, יש גם אורות.
מיכאל איתן: אנחנו נמצאים בימים האלה במכרזים לקליטת מנהל היחידה.
מיכאל איתן: יש ועדת איתור, מכרזים להקמת היחידה ולאיוש שלה.
מיכאל איתן: אנחנו נמצאים בתחילת פרויקט שכבר בימים האלה נכנס לשלב ביצועי שנקרא מעש"ה – מידע על שירותי הממשלה.
מיכאל איתן: אנחנו נמצאים במכרז לבחירת חברה שתבצע מדידות של השירות הממשלתי לציבור ותפרסם אותם לציבור, על מנת ליצור מוטיבציה למשרדים השונים, לקדם ולהשוות את הפעילות שלהם בשירות הממשלתי לציבור, אחד מול השני, מתוך רצון לעודד, לשפר ולתת להם גם כלים שיוכלו לעשות את זה.
מיכאל איתן: אנחנו מקדמים מדיניות של ממשל פתוח, גם בזירה הפנימית, שיתוף ציבור, הגברה של חופש המידע.
מיכאל איתן: יזמנו הקמת יחידה כזאת גם במשרד המשפטים, שתקים את המערך ותשנה את הדיסקט במשרדי הממשלה, שבמסגרת חוק חופש המידע הציבור יוכל לקבל מידע ולא כאיזה צורך של כפייה, שהממשלה חייבת לתת.
מיכאל איתן: אלא שתפקיד הממשלה זה לשחרר יותר ויותר מידע ולתת לציבור מידע ככל שהוא דרוש לציבור ברמות שונות, באופנים שונים, בפורמטים שונים.
מיכאל איתן: היום מסירת מידע זה לא מענה בכתב.
מיכאל איתן: היום מסירת מידע זה גם הנגשה של מאגרי מידע, על מנת שהציבור יכול לעשות בהם שימוש.
מיכאל איתן: בדרך הנה נסעתי ואני משתמש בתכנת ways.
מיכאל איתן: זו תוכנה שמראה לך את הדרך הנוחה ביותר.
מיכאל איתן: לפעמים אתה לא מאמין, אתה נוסע מתל אביב לירושלים הוא אומר לך לנסוע פתאום לכיוון חיפה, והוא צודק, כי בכביש הזה, שמקרב אותך יותר לירושלים, אתה לא רואה, אבל יש שם באיזה שהוא מקום פקק והוא יודע לעשות את זה.
מיכאל איתן: להגיד לך שאם תעשה איגוף ותיסע בכלל בכיוון אחר, תגיע יותר מהר.
מיכאל איתן: עכשיו, מה זה השירות הזה?
מיכאל איתן: זה שירות לציבור.
מיכאל איתן: מי נותן את זה?
מיכאל איתן: יזם פרטי.
מיכאל איתן: אבל מה עשתה המדינה קודם, לפני שהיה כל העידן הזה של האינטרנט והדברים המופלאים?
מיכאל איתן: העמידו שוטרים שהיו מכוונים תנועה.
מיכאל איתן: זה עלה הון תועפות, זה לא היה יעיל.
מיכאל איתן: פתאום באה איזו חברה והיא חוסכת למשק מיליונים רבים, כי על ידי זה אנשים מקצרים את הדרך, נעשה ניצול יותר טוב של הכבישים וזה שירות נהדר לציבור.
מיכאל איתן: עכשיו, השירות הזה לא יכול להינתן אם אותה חברה לא תקבל מידע עדכני, שוטף – מה קורה עם הנתיבים של התנועה, האם הזיזו תמרור, אם שינו מקום מסוים שאין כניסה, אם יש עבודות בכבישים.
מיכאל איתן: הכל לא ילך.
מיכאל איתן: זאת אומרת, חשיפת המידע מעודדת בסופו של דבר גם את היכולות לתת שירות יותר טוב לציבור.
מיכאל איתן: אנחנו מקדמים את כל המהלכים האלה, אבל היום אנחנו רוצים להקדיש את הדיון לנושא של פניות ציבור ופניות ציבור במובן שאנחנו מבינים אותו לא כפנייה של אדם שעומד בתור וניגש לפקיד ומבקש ממנו משהו.
מיכאל איתן: גם הוא פונה.
מיכאל איתן: אנחנו מדברים על מצבים שאנשים פונים בכתב, ומעלים בעיה שהם כנראה לא פותרים אותה באופן הרגיל של השירות הרגיל.
מיכאל איתן: ובכל משרד ומשרד יש כאן תורה עצמאית איך לטפל בנושא, מי מטפל בנושא, מה קו התחום בין פניית ציבור לתלונה של הציבור.
מיכאל איתן: איך אנחנו עונים ומה אנחנו עושים עם המידע שמתקבל.
מיכאל איתן: אחד הדברים החשובים ביותר היום, על מנת לטפל בכל הנושאים האלה זה חלוקת המידע בינינו.
מיכאל איתן: כל אחד שמופקד על טיפול בציבור ויודע לקבל יותר ויותר מידע, יכול יותר טוב לענות לצרכים.
מיכאל איתן: וגם הממשלה יכולה לבחון את עצמה ולראות – פניות הציבור הן אינדיקאטור חשוב מאד למי שמנהל, למי שיכול להסתכל בתמונה הכוללת ולראות לא רק מה הבעיות של כל משרד ומשרד.
מיכאל איתן: גם בכל יחידה זה מאד חשוב, שהממונים יידעו על מה מתלונן הציבור ביחידה שלהם.
מיכאל איתן: לא כל דבר אפשר לפתור, אבל ברגע שאתה מקבל את הנתונים ואתה פועל על פיהם, אתה יכול לתת מענה.
מיכאל איתן: על אחת כמה וכמה יחידה מרכזית, נגיד באופן תיאורטי ראש הממשלה, אם היה מקבל דין וחשבון שכל כלל פניות הציבור והיה יכול לקבל נתונים של מידע וניתוח מה הם סוגי הפניות והוא היה רואה שיש מאפיינים שנוגעים להרבה מאד משרדים.
מיכאל איתן: לא רק למשרד בזכות עצמו.
מיכאל איתן: ואז אפשר היה לנסות ולתקוף בעיות בצורה רוחבית, שהממשלה תוכל גם תוך פנייה לציבור וגם תוך פנייה לעובדי הציבור, להביא לכך שהפערים ביניהם יצומצמו.
מיכאל איתן: אני אסיים את דבריי ואומר כך – הוועדה הייתה, כבר דיברנו פעם אחת כאן בוועדה ואני רוצה להודות, אני לא רוצה לטייח.
מיכאל איתן: הייתה לי התלהבות גדולה ומאד רציתי להשקיע מאמצים ויושב ראש הוועדה הזמין אותי וביקש ממני – אולי נוכל לעשות שיתופי פעולה ומאד רציתי, אבל בלהט העבודה ובלהט הקשיים, הצורך לפתור בעיות בשורה ארוכה של פרויקטים שאני עוסק בהם, לא המשכתי בנתיב הזה.
מיכאל איתן: אני לא חושב שהאשמה שלי צריכה לרפות ידיים, אלא להיפך.
מיכאל איתן: צריך לחשוב שדווקא ועדת הכנסת הזאת, שיודעת לכנס כל כך יפה את נציגי פניות הציבור, שהיא בעצמה הוועדה לפניות ציבור וגם היא מקבלת אין ספור פניות ציבור; שיכולה לשתף פעולה ומשתפת פעולה גם עם משרד מבקר המדינה, שהוא גם הממונה על פניות הציבור, היא יכולה להיות אכסניה טובה לקבל איזה שהם יזמות של שיתופי פעולה והחלפת מידע ויצירת איזה שהם כללים, לטיפול בפניות ציבור שעל בסיסן אפשר יהיה לעשות עבודה משותפת.
מיכאל איתן: כמובן שכל אחד שומר על האוטונומיה שלו, על העצמאות שלו, אבל אם אנחנו יכולים למצוא איך אנחנו מייצרים שיטות עבודה שהן יהיו משותפות והחלפת מידע בין כולם, על מנת שנוכל ללמוד מה התמונה הכוללת ומה הבעיות המשותפות שחוצות משרדים, ולתת להן מענה לא רק בכוחות התקציבים המשרדיים הפנימיים, אלא מענה ממשלתי שיסייע בפתרונן, אני חושב שכל אחד ואחד כאן יהיה מרוצה.
מיכאל איתן: הממשלה תוכל להשיג הישג, הוועדה תוכל לעסוק בנושא מאד משמעותי ולקדם אותו, והכי חשוב – האזרח ייצא נשכר.
דוד אזולאי: אנחנו לא ניתן ללחץ שלך להתקרר, אלא אנחנו נשתדל להבעיר אותו, על מנת שבאמת נוכל לתת מענה לאותו ציבור שאנחנו מייצגים.
דוד אזולאי: אני רוצה להגיד כאן לנוכחים – חלק גדול, וחבר הכנסת מיקי איתן וותיק פה בבית הזה, והוא יכול וודאי להעיד על כך שחלק גדול מהחוקים שעוברים בבית הזה, זה כתוצאה מפניות של הציבור הרחב שפונה לחברי כנסת, שאז מגלים כל מיני תקלות ובאים עם חקיקה פרטית ומנסים לתקן.
מיכאל איתן: הנה עוד אחד שמצלצל עכשיו בעניין איזו תקלה.
דוד אזולאי: אז לכן אני מציע שבעניין הזה ניקח את זה בתשומת לב רבה, ואני מאמין שבכוחנו לשנות דברים.
דוד אזולאי: בבקשה, אדוני חבר הכנסת אורי מקלב, יושב ראש הוועדה לשעבר וכיום ממלא מקום, בכבוד.
אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני היושב ראש, מכובדי השר מיקי איתן.
אורי מקלב: קודם כל אמנם אני היושב ראש הקודם, אבל אני המשכתי להיות חבר בוועדה.
אורי מקלב: התחלפנו עכשיו ברוטציה לאחת מחצית הקדנציה, אז זה טוב שיש גם החלפה, יש דברים טובים בהחלפה.
אורי מקלב: קודם כל וודאי שדוד קיבל את זה, ידידי, אולי אפילו רבי בהרבה מובנים ועשינו דרך ארוכה בפוליטיקה, אבל הוא בא מהרקע של פניות הציבור.
אורי מקלב: מהרקע של הציבור, מזה הוא מגיע והוא מבין גם כן בתפיסה של רוב חברי הכנסת, או חלק גדול מחברי הכנסת שמבינים, שהכנסת היא בשביל בוחריה ולא לנבחריה.
אורי מקלב: ומי שבדרך של העם רוצה ללכת, מוליכים אותו והוא קיבל גם כן את הוועדה בתור אחד שער וחשוב לו, ואין ספק שאני מברך אותך בהצלחה בפני כל אלה שממונים על פניות הציבור בכל המשרדים, שהם בעצם אלה שהוועדה פונה אליהם או מקבלת מהם והקשר הוא תמידי, דרך הנהלת הוועדה.
אורי מקלב: אם גם צריך, אז זה הזמן והעיתוי להגיד גם תודה לכל אלה שהיו ממונים ואנחנו עבדנו בשיתוף פעולה דרך הוועדה.
אורי מקלב: וודאי מיותר לחזור על הדברים שאמרנו אולי במפגש לפני שלוש שנים, אבל יש גם היום, לאחר שלוש שנים, יש היום לישיבה הזאת, אני חושב, פן מיוחד, לאור המחאה הציבורית.
אורי מקלב: אנחנו היום כולנו חיים במחאה הציבורית ובמחאה החברתית.
אורי מקלב: פניות הציבור זה חלק מהמחאה הציבורית.
אורי מקלב: מי ששומע ומי שמאזין ומי שיודע, יודע שחלק מהדברים – מדברים על בירוקרטיה, מדברים על דברים אחרים, אבל אלה הדברים.
אורי מקלב: אנשים מחכים, חלק, זה לא רק עליית המחירים, המחירים הגבוהים.
אורי מקלב: זה גם השירותים שמקבלים מהמשרדים עצמם על מה שהם אמונים, או על מה שהם אחראים עליהם.
אורי מקלב: אחרים כביקורת אם זה חברות הסלולר וזה המעונות, זה לא משנה מה.
אורי מקלב: זה כל הדברים שהממשלה או המשרדים אחראים עליהן, ופניות הציבור הם לא דווקא תמיד על דברים שהמשרד עצמו הוא פועל, אלא הוא אחראי על כך.
אורי מקלב: לכן אין ספק שיש ממשק, והיום התפקיד שלנו הוא הרבה יותר.