GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אזולאי: הילד הזה צריך להגיע למוסד ואפשר ברגע שהוא יגיע למוסד, הרי הוא הגיע למוסד ,מה אכפת לך אם את נותנת לו את הכסף?
לילי אבירי: לא, אבל אני לא הכתובת.
לילי אבירי: תכתבו לחשב הכללי, הוא יהיה מוכן, אני גם אהיה מוכנה, זה לא בכיס שלי.
דוד אזולאי: את צודקת שאת לא הכתובת.
אהרון אינדיק: למה אתם לא פונים לחשב הכללי?
לילי אבירי: כי הם לא מוכנים לקבל, החשב הכללי, כל הקבלות שלנו עוברות מהתקציבנים והם מחזירים לנו את זה.
לילי אבירי: אני יכולה לכתוב עד מחר, יש להם נהלים תקינים.
לילי אבירי: הם לא מוכנים לשנות, אם תבוא קריאה לשנות את הנוהל - - -
דוד אזולאי: אני חושב שבעניין הזה, הארגון המכובד הזה, זאת בעיה שאפשר לפתור אותה, היא לא בשמיים.
דוד אזולאי: אנחנו בעניין הזה גם מוכנים להיות לכם לפה, צריכה להיות פנייה, להסביר את העניין, שהעלות כשאנחנו נדרשים לתת קבלה, העלות זה מכפיל את עצמו לכן, אתם מבקשים לשחרר אתכם מעול הקבלות, כאשר ההבטחה לכיסוי הזה תהיה באמצעות אישור של המוסד, שנותן את השירות, שאומר אכן, הילד היה במשך החודש כך וכך ימים, שלא ייווצר מצב שהילד נמצא בבית וקיבלו עבור ההסעה, זה הכול.
אהרון אינדיק: אנחנו עשינו כל ניסיון להידבר עם הנהג מונית לפחות לגבי ציון, לגבי הבחור הזה, אמרנו לנהג מונית, תשמע, אנחנו נוסיף לך עוד בחור במונית.
אהרון אינדיק: אז הוא אמר, חבר'ה, אני ניסיתי את זה, פעם אחת מישהו ברמזור רצה לצאת, אני לא ידעתי, אני רק התפללתי להגיע בשלום הביתה.
לילי אבירי: אין לו ליווי כי אין לו כסף.
אהרון אינדיק: יפה, הוא ייקח ליווי, הליווי זה עוד ארבעת אלפים שקל פר בן אדם, הגענו לארבע ועוד ארבעה שמונת אלפים שקל.
לילי אבירי: אבל יש תקנות שאנחנו - - -
אהרון אינדיק: אני מבין אותך, אבל צריך לצאת מהקופסה.
אהרון אינדיק: בגלל זה אנחנו באנו היום, באתי מקריית חיים, לא הלכתי היום לים, תאמיני לי.
לילי אבירי: אבל אני לא אמרתי לך שלא.
לילי אבירי: אמרתי, אם תהיה הוראה והחשב הכללי או מישהו ישנה את זה, אז אני הראשונה שאסכים.
דוד אזולאי: אני חושב שבעניין הזה צריכה להיות פנייה של כל הגורמים.
דוד אזולאי: אתם כהורים, אתם כארגון צריכים לפנות ביחד, אנחנו גם נעזור בנושא הזה.
אהרון אינדיק: כולנו, פשוט תעזרו לנו.
דוד אזולאי: בסדר, אני לא אמרתי שלא, אני לא מוציא את עצמי מהכלל הזה.
דוד אזולאי: אני חושב, שזה נשמע לי מאוד הגיוני למצוא את הדרך על ידי אישור שהילד היה במוסד.
אהרון אינדיק: זה מה שנעשה היום בפועל ומתומח.
אהרון אינדיק: ר אני רק רוצה להגיד שאין עובד במדינת ישראל, שלא מתומחר.
אהרון אינדיק: לפי מה?
אהרון אינדיק: לפי איזה קריטריון?
אהרון אינדיק: לפי מה של כרטיסי נסיעה, של רב קו, של חופשי חודשי, כרטיסי רכבת, אני לא יודע מה.
אהרון אינדיק: אז הנהג אומר לי, תגיד לי אולי אתה רוצה שאני אחפף?
אהרון אינדיק: אני אגיע עוד לרמה, לתת רמה, שאני אתחיל לחפש קבלות.
אהרון אינדיק: לאן רוצים להביא אותנו?
זיו מגור: אני עובד כמנהל האגף לקידום זכויות בעלות, רק רציתי להצטרף, פשוט לחזק איזשהו משהו כאן ברמת המדיניות בהמשך לדיון קודם, שהיה פה בועדה הזאת, מלכי ציינה וגם כתוב את זה במסמך המ.מ.מ.
זיו מגור: שיש כרגע מאה בוגרים שנזקקים להסעות.
זיו מגור: צריך להדגיש שזה מספר שעומד כרגע, התהליך, בגלל שהתקציב לא מועבר ואין את האפשרות, התקציב ההשתתפות העצמית של ההורים, שמגיעה לידי אלפי שקלים, שהם אמורים להשלים את הפער הזה, לא מאפשרת זאת.
זיו מגור: בעצם, אנחנו מדברים פה על להעמיד את האדם במרכז, ולא שהוא יוצא ממערכת החינוך בלית ברירה או יוצא לבתים לחיי, בעצם להוסטלים.
זיו מגור: כדי לאפשר את זה, שהבחירה תהיה של ההורים של האדם ולא שמישהו אחר יבחר עבורו, חייבים להתייחס לדבר הזה.
זיו מגור: יש איזה עניין שפשוט העניין, הלקות האוטיסטית, פשוט לא מודגשת מספיק ונוטים להתעלם ממנה, גם גם לילי התייחסה לזה במסמך המ.מ.מ., משרד הרווחה, אנחנו בעצם רוצים שבדומה לאנשים, שמתייחסים שנמצאים בגדר הקבוצה של הפיגור השכלי, שיצא בעניינם חוזר מנכ"ל מהראשון בספטמבר בעקבות ישיבת הועדה.
זיו מגור: עד כמה שאני מבין פה, הם לא.
זיו מגור: הרף העליון שהם משלמים, זה אלף שקל.
זיו מגור: לא משנה לי אם זה קצבת ניידות או לקצבת לשירותים מיוחדים, אבל כמו שיש את זה לפיגור השכלי בדומה לאוטיזם, אז אם אפשר, אני לא יודע אם הצוות פה שאמרו שיתכנסו ותוך חודשיי ם יתנו תשובות, אני מבקש להתייחס גם לזה.
זיו מגור: או אם אפשר אדוני, לקבוע איזה שהיא ישיבת המשך, שיבואו ויראו באמת, שבאמת יש התייחסות לאוטיזם, שבאמת הרף הזה בדומה לפיגור השכלי יהיה דומה לאוטיזם.
דוד אזולאי: אתה מדבר על הסכום שאתם מקבלים, אלפיים מאתיים?
זיו מגור: החוזר מנכ"ל, שיצא לעניין הפיגור שכלי בועדה הקודמת, הגביל את זה לאלף שקל מתוך קצבת הניידות.
זיו מגור: לאוטיזם אין את קצבת הניידות, אבל זה לא, אין את זה כי לא התייחסו לזה.
דוד אזולאי: גם ההסעות אצל האוטיזם נעשות באופן עצמאי ולא על ידי השלטון המקומי או מרכזים ושם נוצרת הבעיה.
דליה איציק: אבל גם פה נוצרת הבעיה ,בכלל הם נמצאים לבד ובכלל, יכול להיות שאם נחשוב טוב, נכון שאוטיזם לא מקבלים קצבת ניידות כי הם לא נכים פיזית, אבל בעצם הם לא ניידים.
דליה איציק: הם חייבים לכל, רובם חייבים בכל מקום את הבן אדם שמלווה אותו, שלוקח אותו, הוא לא נייד לבד.
זיו מגור: לא, מה שאני אומר, שמה שאתם אומרים בסופו של דבר מתכוון לזה, שמשרד הרווחה יגדיל את ההשתתפות שלו, ולא ייתן רק אלף שש מאות שקלים כפי שהוא נותן היום, אלא סכומים שהם גבוהים--- אני חושב שהדרך היא, לא משנה לי איך זה יתבצע, אבל בדומה כמו שיש עם אוכלוסיית הפיגור השכלי של עד אלף שקל, כ"נל גם פה, שההורים לא ייאלצו לשלם בגלל שהם גרים במקום כזה או אחר, שהילד צריך לשלם פער של השתתפות של אלפי שקלים, שמונע מהם---
דוד אזולאי: שיגדילו את ההשתתפות העצמית.
זיו מגור: את זה זה אפשר להשיג בשתי דרכים, או באמצעות הגדלת ההשתתפות של משרד הרווחה או באמצעות ההעברה של כל העניין הה לאחריות השלטון המקומי.
דליה איציק: העניין הוא, שזה מאוד מורכב.
זיו מגור: נכון, אבל אלה שתי הדרכים שאני יכול לראות בעניין הזה---
דליה איציק: צריך עוד כסף.
נועה ביתן: אני רוצה להגיד, כל נושא ההסעות זה בעיה, במיוחד בפריפריה.
נועה ביתן: זה, אין מחלוקת בנושא הזה, אני הייתי מציע חוק מעונות שיקומיים מוכר, ואני חושב שהייתה בעיה בנושא הזה לפני שחוקקה את החוק, זה נתן פיתרון.
נועה ביתן: ואני הייתי אולי מציע, אולי באמת לאמץ את השיטה הזאת של החוק הזה אולי, ולתת מענה בנושא הזה.
נועה ביתן: כי החוק הזה נתן מענה ממש טוטאלי, ונתן לנו פיתרונות.
נועה ביתן: אולי פה, גם בנושא הפיגור, גם ייתן את המענה בנושאים אחרים, ואני חושב שזה הפיתרון האידיאלי.
דוד אזולאי: בנושא הפיגור יש לנו סיכום בעניין הזה, שמשרד הרווחה והרשות המוניציפאלית, נציגי השלטון המקומי יישבו יחד ויגבשו איזשהו הסכם.
דוד אזולאי: יש לי בקשה אליך, כשאתה מדבר על נושא ההסעות זה נשמע גדול מאוד.
דוד אזולאי: זה לא תפקידנו, זה לא הכיוון שלנו, אני לא רוצה להיכנס לזה.
דוד אזולאי: אני מדבר פה על אוכלוסיה מאוד מצומצמת, מאוד מוגדרת, זאת האוכלוסייה שעליה אנחנו מבקשים את הטיפול.
דוד אזולאי: אני לא רוצה להיכנס למערך ההסעות של מדינת ישראל בבתי הספר, זו בעיה כאובה, אני מכיר אותה, היא בעיה לא פשוטה.
דוד אזולאי: אבל אם אתה הולך להכניס את זה לפול של כלל ההסעות של מדינת ישראל אנחנו נחטיא את המטרה.
דוד אזולאי: פה מדובר על אוכלוסיה של שלוש מאות-ארבע מאות איש, זה הכיוון על זה אנחנו צריכים לדון.
דליה איציק: גם לא כל המאה יש להם בעיה מתוך האוטיסטים.
דוד אזולאי: אסור לנו להכניס את זה לתוך מערך ההסעות במדינת ישראל.
דוד אזולאי: בקשה גברתי, נציגת אקי"ם.
נועה ביתן: אני רוצה לחזור רגע למה שדיברנו בתחילת הדיון.
דליה איציק: סליחה, אני פתאום אומרת לעצמי, למה אני מתנדבת כל כך להגיד אלף שקל?
דליה איציק: אין לנו קצבת ניידות.
נועה ביתן: תשוו את עצמכם לקצבת ניידות, מאיפה, למה אתם הולכים על זה?
דליה איציק: את צודקת, אני פתאום תופסת את עצמי.
דליה איציק: כי אני אומרת שיותר טוב לקבל משהו מאשר לא לקבל כלום.
דליה איציק: אני כבר מוותרת.
דליה איציק: את צודקת, פתאום אני תופסת את עצמי, אין לנו קצבת ניידות, למה אני אומדת את זה בכלל?
דליה איציק: הנה, אני אומרת, אני תופסת את עצמי.
קארין אלהרר: אני מציעה, שתשמעו מה פיגור מקבלים.
קארין אלהרר: אם היא לא נותנת את התקצוב להגיע למרכז היום השיקומי, אז בעצם היא מ---- את היכולת של הילד להגיע למרכז יום שיקומי.
קארין אלהרר: אלא אם כן, ההורים נפל עליהם מזל גדול והם גם אמידים והם יכולים להרשות לעצמם.
קארין אלהרר: אם היום צריכים לקחת מהכספים של קצבת הניידות, בואו נזכור למה קצבת הניידות הזו משתלמת, היא משתלמת כדי להוציא ילדים מהבית גם אחרי צהריים, כי הם ממשיכים לחיות גם אחרי צהריים, החיים לא נגמרים בשעות הבוקר.
קארין אלהרר: אני פשוט לא מצליחה להבין מאיפה הדבר הזה, יש מחסור תקציבי?
קארין אלהרר: תפתרו אותו.
קארין אלהרר: אני לא חושבת שבאמת יש מחסור תקציבי כזה גדול, אם משרד הרווחה ישב ויחשוב על הדברים הוא ימצא את התקציב הנכון, כי זה חלק מהעלות של המרכז יום שיקומי הזה.
דוד אזולאי: בבקשה, נציגת אקי"ם.
נועה ביתן: מה שאני רוצה להגיד זה, שאמנם יש לנו את חוזר המנכ"ל החשוב ובאמת, לשמחתי הרבה הצלחנו להפחית את השתתפות העצמית של קצבת ניידות ממאה אחוז לחמישים אחוז,וזה אמור יחד עם משרד הרווחה, אבל עדיין יש בעיות רבות בהסעה של אוכלוסיה, כתבנו לכם הרבה פעמים ודיברנו.
נועה ביתן: עכשיו, גם צריך להזכיר שיש כחמש עשרה אלף אנשים עם פיגור שכלי בגילאי עבודה, וכמו שאנחנו רואים, המספרים של האנשים שנמצאים במסגרות התעסוקה, הוא משהו שדובר עליהם, הוא בערך שלושת אלפים חמש מאות אנשים ומתוכם מוסעים אלפיים, כך שעדיין יש בעיה מאוד גדולה של תעסוקה, וחלק מהבעיה נובעת מהנושא של ההסעות.
נועה ביתן: במקרה שהוצג פה בתחילת הדיון.
ישראל כץ: שיגדילו את העוגה, זה לא צריך להיות על חשבון הילדים.
דליה איציק: אין כסף למועדוניות.
דליה איציק: את שואלת אותי למה אני מעודדת כסף?
לילי אבירי: אני מוכרחה ללכת, שלא ידונו בזה, זה לא המקום.
נועה ביתן: אני יכולה להמשיך?
נועה ביתן: המקרה שהוצג פה בתחילת הדיון הוא לא מקרה יחיד, שהמשפחה מעוניינת שהילד שלה יהיה במסגרת, שהיא מתאימה יותר לצרכים שלו, וקשה לנו להתערב בשיקולים המקצועיים של משרד הרווחה, להחליט איזה מסגרת היא המתאימה ביותר לבן אדם.
נועה ביתן: אנחנו חושבים, שיש מקום לשמוע את הרצון של ההורים ולאפשר בנסיבות המתאימות, כמו הנסיבות של המקרה הזה, איזשהו נוהל שיהיה מוסכם, עם השתתפות עצמית פחותה של ההורים בהסעה כזו, זה הכול.
ישראל כץ: לא התרשמתי שבאיזשהו מקום משרד הרווחה לא מקשיב להורים ולצרכי - - -
נועה ביתן: במקרה זה, שהמשפחה גם פנתה אלינו, במקרה שהוא לא היחיד, אנחנו מקבלים עוד מקרים כאלו, שאנשים שמבקשים שהילד שלהם יהיה במסגרת מסוימת---
ישראל כץ: כל מקרה כזה נבדק, יש עובדים סוציאליים ברשויות המקומיות.
דוד אזולאי: מר כץ תאמר לי בבקשה, רציתי לשאול, אותם מסגרות יום לילדים האלה, לא היה כדאי שהם יתעסקו בנושא ההסעות במקום השלטון המקומי?
דוד אזולאי: הרי איך הם קיבלו את הזיכיון שהפעיל את המוסד הזה?
דוד אזולאי: זה באמצעות מכרז, נכון?
ישראל כץ: חלק מהמסגרות מופעלות על ידי, ככלל מי שמפתח את השירות הזה זה הרשויות המקומיות, ומשרד הרווחה מתקצב את הרשות המקומית, אם היא הגוף המפעיל.
ישראל כץ: יש חלק מהרשויות, בערך חמישים אחוז מהרשויות החליטו עם השנים להוציא את זה להפעלה חיצונית, את השירות.
ישראל כץ: ואז באמת יש מכרז שעושה הרשות המקומית.
ישראל כץ: דרך אגב, לא המשרד, הרשות המקומית מבקשת ממשרד הרווחה ליפות את כוחה.
דוד אזולאי: ההסעות באחריות מי?
דוד אזולאי: באחריות הרשות המקומית?
ישראל כץ: האחריות על ההסעות היא בידי הרשות המקומית, במימון שבעים וחמש עשרים וחמש.
דוד אזולאי: לא נראה לכם יותר הגיוני, שהמוסד הוא זה שבמסגרת אותו זיכיון שבמכרז, שגם הסעיף יהיה, גם סעיף ההסעות?
ישראל כץ: אני חושב שיש לזה יתרונות וחסרונות.
ישראל כץ: החסרונות הבולטים בעניין הזה, זה שהמסיעים או הגופים המפעילים בסופו של דבר, העלויות והיכולת שלהם לרכז אוכלוסיה מספיק גדולה כדי לעשות מערך היסעים יעיל, הוא מאוד מוגבל.
ישראל כץ: יש פה יתרון לגודל ולרשות המקומית יש יותר אפשרויות למצוא ולשלב יחד עם מערכת החינוך את הקטע הזה של הנסיעות.
דוד אזולאי: אתה יודע איפה הבעיה ברשות המקומית?
דוד אזולאי: הרשות המקומית תדרוש את התשלומים, תשלום מלא.
דוד אזולאי: הם לא יוותרו פה, לא ילכו על החלוקה.
דוד אזולאי: אתה הרי מכיר את זה.
דוד אזולאי: גם אם נניח שזה יצא לפועל, מי יתקע לידי כף שהשלטון המקומי אכן יבצע את זה לפי כל הכללים, שלא יסיעו את הילדים מהחינוך המיוחד עם ילדים עם בעיות הסי.
דוד אזולאי: פי וכו'?
ישראל כץ: יש מערכת בקרה שאנחנו מפעילים, היא סביב הקטע הזה של כמו שאנחנו מבקרים את כל עבודת הרשות המקומית כמשרד, אנחנו גם מבקרים את הנושא הזה של ההסעות, כי זה נעשה הכול על פי הסכמים על פי חוזים מבוקרים.
דוד אזולאי: פיני, אם נעזוב רגע את הנושא הכספי בצד, ונשים את זה בצד, אני שואל עקרונית, השלטון המקומי יכול למנף את הדבר הזה?
פיני קבלו: בסך הכול, תמונת המצב בכל הארץ, יש המון, שזה רגוע.
פיני קבלו: למעט מספר יישובים שזה באמת עלה וצריך באמת לטפל נקודתית, אנחנו לא יכולים לכפות למשל על ראש עיריית---
דוד אזולאי: אם אתה שומע מקרה כמו של ינוח ג'ת, המקרה הזה בשבילי הוא מאה אחוז.
פיני קבלו: נכון, כל בעיה היא מאה אחוז.
פיני קבלו: אנחנו כמובן לא יכולים לכפות על ראשי הרשויות, אם זה מעלה אדומים או כל יישוב אחר, לכפות עליהם, כי הם בסופו של דבר מתמודדים עם בעיה כספית.
פיני קבלו: אנחנו יכולים לפנות ואנחנו יכולים להביע - - -
אבנר עורקבי: אבל אם יתנו לכם פתרונות כספיים, שיתנו לכם פתרונות כספיים, הם צריכים.
אבנר עורקבי: הרווחה צריכה לתת לכם פתרונות כספיים.
פיני קבלו: לכן אנחנו יכולים לבקש לטפל בדבר הזה מיידי, עד שאנחנו נפתור את הבעיה הכספית.
פיני קבלו: סך הכול אנחנו חוזרים ואומרים, יש הרבה רשויות שלוקחות על עצמן את הגירעון הזה, והם עושים את זה.
פיני קבלו: אני יכול לספר לכם, בוחבוט כיו"ר שלטון מקומי שם, הוא עשה ששבעים אלף שקל, והוא מקבל אלפיים חמש מאות שקל.
פיני קבלו: שבעים אלף שקל שנתי הוא מוציא, והוא עומד על זה בכל מקום.
פיני קבלו: אנחנו, סך הכול באתי בדין ודברים עם משרד הרווחה, שמשרד הרווחה לא יכול לתת משהו ואלף מאתים שקל, וההסעה עולה חמש עשרה אלף שקל, שבעת אלפים שקל, וזה מה שאני נותן.
פיני קבלו: הוא אחראי על, האחריות היא של המשרד לא שלנו, אנחנו רק קבלני משנה שלו שעושים את העבודה.
פיני קבלו: לא יכול להיות שאני אשא גירעונות, אחרי זה ראש הרשות נכנס לגירעון, אחרי זה מביאים לו וועדה קרואה, אחרי זה מביאים לו חיוב אישי.
פיני קבלו: אתה מבין?
פיני קבלו: אז זה מערכת היום של בקרה שקיימת, שאתה לא יכול סתם לתת כספים שהם לא ייעודיים.
ישראל כץ: כשחוקק חוק המעונות שיקומיים לפרוטות, מאפס עד שלוש, ההחלטה הייתה שמפעילי המסגרות הם יעשו את ההסעה.
פיני קבלו: אנחנו עשינו את החוק הזה.
ישראל כץ: וזה היה, זה התנהל במשך שלוש שנים בערך, משהו כזה, שהם הסיעו את ההסעה.
ישראל כץ: וקמה צעקה מאוד גדולה, כי הסתבר שיש הרבה פעוטות שנשארים בבית, כי המפעילים, לצורך העניין, בגלל שהם לא קיבלו תקצוב ריאלי ובגלל שהם לא יכלו לספוג תקצובי ביניים, השאירו ילדים בבית.
ישראל כץ: ואז קמה צעקה גדולה, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי יחד עם מנהל יחד עם ראש השלטון המקומי בזמנו לקחו את זה על עצמם, העבירו חקיקה בכנסת, והוחלט שזה יצא לרשות המקומית, שזה יהיה באחריות הרשות המקומית, כמו שזה קורה היום.
דוד אזולאי: אבל תקצבתם את זה אחרת.
פיני קבלו: בסדר, זה תוקצב יותר.
פיני קבלו: אבל הרשות המקומית, יש לה יכולות אחרות מאשר למפעיל.
דוד אזולאי: אנחנו צריכים, תראי זה לא מספיק שמשרד הרווחה ייתן את הסכמתו להגדיל את הכסף.
דוד אזולאי: השאלה, מי מבצע את זה יותר טוב?
דוד אזולאי: האם אותם מוסדות או השלטון המקומי?
קארין אלהרר: האחריות צריכה להיות כפולה.
קארין אלהרר: גם של השלטון המקומי, כי אין מה לעשות, אנשים מתגוררים בתחום העיר המסוימת או היישוב המסוים, וכמובן שלמפעיל עצמו שהבן אדם בסך הכול מגיע לשם בכל יום, אבל הכול פה בסופו של דבר, אחרי הדיון הארוך הזה, זה כסף.
קארין אלהרר: זה כסף חסר.
דוד אזולאי: אי אפשר לבוא ולהגיד שהאחריות היא על המפעיל וכשאת הכסף מעבירים לשלטון המקומי.
דוד אזולאי: ואי אפשר להגיד שהשלטון המקומי אחראי, כשהכסף מקבל אותו המפעיל---
קארין אלהרר: זה עובד נהדר במעונות יום שיקומיים.
ישראל כץ: הם לא אחראיים, המפעילים אחראיים?
קארין אלהרר: בוודאי.
ישראל כץ: האחריות היא על האנשים של המשרד, ושל הרשות המקומית.
דוד אזולאי: והמפעילים, אין להם אחריות?
ישראל כץ: לא, אין להם.
דוד אזולאי: כי הכסף עובר לשלטון המקומי.
קארין אלהרר: הם קבלני ביצוע.
אבנר עורקבי: כבוד היו"ר, אני מאוד מתפלא, באמת.
אבנר עורקבי: יש פה הרבה אנשים, אבל אני שומע הרבה פתרונות, אבל אני לא רואה פה את האחמי"ם, את האנשים הגדולים, כמו המנכ"ל שנוגע בדברים האלה או מישהו מהצוות של המשרד שלו לא נמצא פה, או מישהו מצוות לשכת השר לא נמצא פה, אני מאוד מיצר על זה .
אבנר עורקבי: היו צריכים להביא את האנשים האלה, שהם יצאו---
קארין אלהרר: הם מקבלי ההחלטות.
אבנר עורקבי: הם מקבלי ההחלטות ולא אנחנו הפקידונים.
קארין אלהרר: אבל מבחינה תקציבית---
אבנר עורקבי: אנחנו נשלחנו, ואנחנו נבהיר את הדברים.
דוד אזולאי: כמה שנים אתה בכנסת, מסתובב ועושה עבודה בתוך הועדות?
אבנר עורקבי: כמה שנים.
דוד אזולאי: מעט זמן.
דוד אזולאי: לא?
אבנר עורקבי: עשרים וחמש שנה.
דוד אזולאי: אתה לא מכיר את עבודת הוועדות?
דוד אזולאי: אתה לא מכיר?
דוד אזולאי: נו, אז באמת, אתה יודע שלא תמיד אפשר להביא את האנשים הבכירים, אבל יחד עם זאת, אנחנו כועדה נעקוב אחרי הדברים, נוציא מכתב, נדבר עם הגורמים הנוגעים בדבר ונהיה, ואפשר, תאמיני אפשר להגיע לפתרונות.
דליה איציק: לפני שמסכמים את הדיון, אנחנו גם מדברים על כסף ומדברים על כסף גדול.
דליה איציק: אני רוצה ליידע אתכם, והייתי רוצה לבקש דיון נוסף בנושא האוטיסטים כי לאוטיסטים, שיש רק מאה אקסטרנים, אין תקציב למועדוניות, שזה סכום הרבה יותר קטן.
דליה איציק: מדובר בסכום של בסביבות האלף שקל לחודש בשביל שהחבר'ה לא יגיעו להוסטלים, אלא יוכלו לקבל שירותי פנאי בבית.
דליה איציק: אומרים לנו, אין כסף.
דליה איציק: לא מדובר על אלף כי זה לא מתחיל עם אלף.
דליה איציק: היום ישנה קבוצה מאוד קטנה שהתחילה, ברגע שנכנסו למרכז תעסוקה הורידו, הם היו במועדונית בגיל צעיר, הורידו את המימון.
דוד אזולאי: אבל תראי, יש לי בקשה אליך בנושא - - -
פיני קבלו: אני יכול להוסיף מספר מילים בנידון שלך.
דוד אזולאי: לא, אני לא פותח דיון בנושא הזה.
פיני קבלו: לא, לא דיון רק יש לי הצעה.
פיני קבלו: תעבירו אלינו את הבקשה שלך, יש לנו שולחן עם משרד הרווחה, ועדת תיאום שאנחנו יושבים אחת לחודש, אנחנו נעלה את העניין הזה, ואולי נפתור אותו.
פיני קבלו: לא צריך להביא את זה ישר לועדה.
דליה איציק: בסדר, אני רוצה - - -
דוד אזולאי: זה שאת רוצה בהמשך לדיון שהיה כאן בועדה, תפני, תגיד לה לאן להפנות את, אחר כך תפני את המכתב, תעבירי העתק אלינו, נעקוב אחרי הנושא הזה.
דוד אזולאי: אם, והיה והנושא הזה לא יגיע לפיתרון שם, אז אופציה לקיים דיון בועדה תמיד קיימת, בסדר?
דוד אזולאי: רבותי, אני רוצה קודם כל לחזק את כל ההורים, ללא יוצאים מן הכלל, שבאמת במאמצים מרובים מעדיפים להחזיק את הילד בבית, עם כל הקושי, מאשר לשלוח אותו לכל מיני מסגרות, ואני חושב שהמשפחות האלה ראויות להערכה רבה, ואין לי מה לומר מעבר לכך, מאשר שתזכו לכוחות מיוחדים שתוכלו לעמוד במשימה הלא קלה הזאת.
דוד אזולאי: משפחת חמזי אני חושב, שהנושא שלכם באמת ריגש פה את כל החברים, שנמצאים כאן.
דוד אזולאי: אני מאמין שבביקור אצלכם נגיע לתוצאה.
דוד אזולאי: אני מכיר את ראש המועצה שלכם, ולכן אני רוצה, אני מניח שאין עוד מקרה כזה בינוח ג'ת, זה מקרה אחד.
דוד אזולאי: לכן, ראש המועצה עם כל הכבוד ולגירעון ולצרות הגדולות שיש לו, למצוא פיתרון למשפחה כזאת זה בוודאי שאפשר למצוא, עם קצת רצון טוב.
דוד אזולאי: עזוב, כרגע את הנושא הפורמאלי של כסף, אני אריק ברהמי מכיר אותו, אני מכיר את הרגישות שלו, אני בהחלט חושב שלא, ואני עצמי אפנה אליו בכתב בנושא הזה וגם טלפונית אני אדבר איתו, ואני מאוד מקווה שאנחנו נגיע אליכם בהקדם האפשרי.
דוד אזולאי: סיכמתי עם מר כץ והוא יתאם איתי, יודיע לי, אל תתאם איתי, תודיע לי.
דוד אזולאי: כי אם אתה תתאם איתי זה ייקח עוד הרבה זמן, תודיע לי ותשתדל שזה יהיה בימי ראשון וחמישי, זה הימים שאני נמצא בצפון, ואני בהחלט מוכן להצטרף אליכם.
דוד אזולאי: הועדה רואה בחומרה רבה את היעדרותם של נציגים שלא מופיעים לועדה, אני חושב שהפעם - - -
אבנר עורקבי: אני חושב שגם ההורים צריכים להיות בפגישה.
דוד אזולאי: אנחנו מגיעים אליהם הביתה, בודאי שהם צריכים להיות בפגישה.
דוד אזולאי: בכל אופן ודאי שאם אנחנו מגיעים לינוח ג'ת, אנחנו נבקש גם שראש המועצה, מנהל מחלקת הרווחה שיתלווה אלינו, ונהיה שם בימי ראשון וחמישי זה הימים הכי נוחים לי, ואני מאוד מקווה שבעזרת השם נצא משם עם איזשהו פיתרון.
דוד אזולאי: הועדה פונה למנכ"ל הרווחה, ליזום דיון משותף עם השלטון המקומי בכל נושא ההסעות של אותם מקרים חריגים שדיברנו עליהם כאן בועדה.
דוד אזולאי: ואני מבקש לקבל את המסקנות בתוך חודש וחצי.
דוד אזולאי: אני אומר, חשוב מאוד, יש לכם את הזכות.
דוד אזולאי: לא כל אחד יש לו את הזכות להתעסק בדברים האלה, יש כאלה שמתעסקים בייצוא וייבוא, פה אתם מתעסקים עם נשמות, זה לא איזה מפעל תעשייתי שהולכים לסגור אותו, צריכים לדאוג לתקציב כדי שהמפעל הזה יפתח.
דוד אזולאי: מדובר פה, כל ילד כל בחור זה עולם ומלואו, ויש לכם את הזכות הזו, ואני חושב שאתם צריכים להגיד תודה על כך שיש לכם את הזכות לטפל בנושא כזה, וצריכים לעשות הכול על מנת לעזור לאותם אנשים, שהגורל התאכזר להם, ולכן אני מבקש שבתוך חודשיים תקיימו דיון אדוני נציג השלטון המקומי, ותמצאו את הדרך לתת את הפיתרונות ההולמים.
דוד אזולאי: הועדה דורשת מד"ר אליישר ומר דניאל כץ להגיע למשפחת חמזי, כפי שאמרתי, בשיתוף עם ראש המועצה המקומית כדי למצוא פיתרון הולם למשפחה, לבחור, למשפחת חמזי.
דוד אזולאי: נושא האוטיסטים.
דוד אזולאי: עלה נושא פה של הקבלות שאני חושב שהוא נושא, לדעתי אפשר למצוא את הדרך לפתור אותו, גם החשב הכללי, אני לא מאמין שיש כזאת אטימות לב.
דוד אזולאי: אנחנו נוציא מכתב, אבל גם אתם תוציאו העתק מהמכתב שלכם אלינו.
דוד אזולאי: אנחנו נפנה, ואיך אומרים, הבקרה ואני מבין פה, חס וחלילה שלא ייווצר מצב כזה שאנחנו מקילים ראש בכספים שמיועדים לילדים נכים או למשפחות כאלה, שהכסף ילך למקום אחר.
דוד אזולאי: יש בקרה, ולדעתי הבקרה יכלה להיות באמצעות המוסד שהילד נמצא בו על ידי אישור מדי חודש בחודשו יוכלו לקבל אכן פידבק שהכסף הזה הלך.
דוד אזולאי: ילד הרי שם לא מגיע ברגל, הוא מגיע בהסעה.
אבנר עורקבי: הייתה לי הצעה בזמנו, בקשר להסעות, בכל מערך ההסעות, גם במסגרת דוח לרון, להכניס את הנכים לעבודה, כמו שאומרים, אני באתי בהצעה למנכ"ל משרד הרווחה לתת לנכים, שהם עצמם יסיעו וירוויחו את הכסף.
דוד אזולאי: אבנר, אני לא אכנס לסוגיה המקצועית.
דוד אזולאי: אבל תשבו עם האנשים הנוגעים בדבר הם מכירים את מכלול הדברים.
דוד אזולאי: אנחנו רק יכולים לבקש ולהמליץ.
אהרון אינדיק: אני רק רוצה להגיד, אשה יקרה, לילי אבירי, היא ידעה שהיא באה לדיו.
אהרון אינדיק: ן אם אני בא וטורח, בא מקריית חיים, בדרך האוטובוס עבר תאונה משאית נכנסה בנו, יצאתי בזמן.
אהרון אינדיק: יכלה הגברת להישאר עד סוף הדיון, ככה אני חושב וככה אני אומר.
דוד אזולאי: בפרקי אבות כתוב, אם אין אני לי מי לי.
אהרון אינדיק: אני מאוד מודה לכבודו על כל מה שטרח.
דוד אזולאי: רבותי, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.
דוד אזולאי: הנושא שעל סדר היום, פניות ציבור לגבי רכישת רכב עבור נכים מחברות ליסינג.
דוד אזולאי: האם יש כאן נציגה של הבטוח הלאומי ומשרד האוצר?
שלומית אבינח: כרגע הסתבר שמשרד האוצר הוזמן לשתי וועדות וכרגע בודקים אם יכול להגיע מישהו אחר.
שלומית אבינח: מסתבר שהוזמנו לשתי וועדות במקביל.
דוד אזולאי: הנושא הזה כבר נדון בוועדה הזו, בראשותו של חבר הכנסת אורי מקלב, אולם החלטתי לחדש את הדיון בנושא הזה, מפני שלצערי הרב אין מענה.
דוד אזולאי: הובטח שהנושא ייבדק על ידי המוסד לבטוח הלאומי, יש פה בעיה שצריכים לתת עליה את הדעת.
דוד אזולאי: כאשר נכה רוכש רכב, הוא רשום בבטוח הלאומי ויש בעצם מן רישום, כמו הערת אזהרה, שאי אפשר למכור את הרכב הזה אלא רק באישור המוסד לבטוח לאומי, אחרי התקופה כמובן.
דוד אזולאי: לגבי רכבי ליסינג, משום מה המוסד לבטוח לאומי לא מוכן לרשום את רכבי הליסינג בענין הזה.
דוד אזולאי: חצי מדינה מחזיקה ברכבי ליסינג וכנראה שמי שרוכש רכב דרך ליסינג זה בכל זאת משתלם לו, ואני לא יודע משום מה הבטוח הלאומי לא התחדש בענין הזה.
דוד אזולאי: אני מניח שיש תשובות ואנחנו נבקש לשמוע את הדברים.
דוד אזולאי: לפני כן נבקש מחבר הכנסת הרב אורי מקלב, שהוא התחיל עם הנושא הזה, לומר דברים.
אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני יושב הראש, על קיום הישיבה ועל מה שנקרא המשך של רצף שלטוני, שמי שמטפל, שמי שאמון על הדברים יבין שזה לא תלוי רק ביושב הראש אלא בעיקר בוועדה ואתה, כיושב ראש, ממשיך את הדברים שנמצאים במסגרת פניות הציבור.
אורי מקלב: כדי לצמצם את הדיון, אנחנו לא מדברים כרגע על נכים שמקבלים מימון מלא והלוואה עומדת כי אז, כשיש להם הלוואה או כשיש להם כסף, הם לא חייבים לקנות בליסינג אלא הם יכולים לקנות ישירות מן החברה.
אורי מקלב: אדם נכה שהיקף נכותו הוא מעל 80% שמקבל הלוואה כזו או אחרת, הלוואה מבטוח לאומי, חוץ מן הפטור ממסים, אז יש לו כסף והוא קונה רכב אבל, מה עם נכה שנכותו היא מתחת ל 80%, שאין לו כסף?
אורי מקלב: ההלוואה שהוא מקבל היא יותר קטנה, 30% או 40% והוא צריך להשלים עשרות אלפי שקלים.
אורי מקלב: אין לו שום סיכוי.
אורי מקלב: אין לו שום סיכוי לקבל את הרכב, אין לו כסף לקנות רכב.
אורי מקלב: מה שאתה אמרת אדוני יושב הראש, שהיום הליסינג הוא חלק מדרך הקניה, רוב המכוניות שהיום מיובאות לארץ נקנות בליסינג וזו דרך המלך היום.
אורי מקלב: אם אנחנו לא יכולים לאפשר לו את זה אז בעצם אנחנו גוזרים את גזירתו שאותו הנכה לא יכול לקנות רכב.
אורי מקלב: המשמעות של הרכב לגבי הנכה - אין צורך להרחיב עליה.
אורי מקלב: כפי שאתה אמרת, כשאדם קונה רכב בכסף שלו מהלוואה שלנו, אז הרכב משועבד גם למוסד לבטוח לאומי.
אורי מקלב: אבל, כשהרכב נקנה בליסינג, אז גם רשיון הרכב הוא על שם החברה ולא על שם הנכה, לכן אנחנו לא יכולים לתת את ההלוואה.
אורי מקלב: בעידן של שנת 2009 דאז, או של 2011 היום, כבר ברור היום שהדברים האלה הורחבו ונפתחו יותר ואפשר לעשות חוזה מסוים, שמבטיח את הלוואת הכסף של המוסד לבטוח לאומי.
אורי מקלב: חברות הליסינג, היו מוכנות להיכנס לאיזשהו הסדר.
אורי מקלב: יועצים משפטיים של חברות הליסינג, יועצים משפטיים של בטוח לאומי, ישבו ויכינו חוזה, שאותו חוזה של ליסינג - - -
דוד אזולאי: זה היה הסיכום בדיון הקודם.
אורי מקלב: זו היתה ההצעה כדי להתכנס.
אורי מקלב: אם לא רוצים לתת ומחפשים איך לא לתת, אז התשובה מתאימה.
אורי מקלב: אבל, אם הרצון הוא כן לתת ואנחנו מודעים למשמעות של הרכב עבור הנכים, הרי עובדה היא שיש ירידה במימוש הלוואות לנכים שנכותם היא בהיקף של מתחת ל- 80%, כי הם לא יכולים להשלים מכיסם הפרטי.
אורי מקלב: היו גם פניות ציבור, אנחנו גם התרשמנו מן הדברים ואמרנו: בואו ניצור מודל מסוים שמצד אחד יבטיח את הכסף של הבטוח לאומי, שנותן הלוואה, שלא יעשו משהו עם הרכב אלא ההלוואה תמומש לצורך הנכה.
אורי מקלב: חברות הליסינג, הסכימו והביעו נכונות למצוא דרך לעשות את זה.
אורי מקלב: הכלה כבר אמרה 'הן', חברות הליסינג אמרו שהן מוכנות והחתן אמר בזמנו, שהוא מוכן לבדוק את זה רק שמאז ועד היום לא נעשה שום דבר.
דוד אזולאי: אני מאד מקווה שמן הדיון הזה תצמח תועלת.
אלי נכט: תודה רבה.
אלי נכט: אני פניתי אל הועדה הזו -ואני לא זוכר בדיוק את התאריך, פניתי אל יושב הראש דאז, אורי מקלב, לפני מעל לשנה, כשנה וחצי.
אלי נכט: אני לא חדש בכנסת וגם אדוני לא וזה מצב הזוי, כשששני הצדדים מעוניינים בזה, כולם מרוויחים, אין צד מפסיד ועדיין שום דבר לא מתקדם.
אלי נכט: אין רב שיערוך את החופה, כדברי יושב הראש.
אלי נכט: למרות שיש פה נוכחות נכבדת של אנשים שמסוגלים לנושא.
אלי נכט: חברות הליסינג מרוויחות לקוחות והלקוחות מרוויחים כסף, זה אינטרס כלכלי מובהק.