GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: בהמשך, תוך כדי דיון, נשמע את הדברים, גם דברים שלכם.
אורי מקלב: שלום ליועץ המשפטי.
אורי מקלב: לכבודך אני אחזור בקצרה על מה שאמרנו.
אורי מקלב: לנו ידוע שבחוק החניה לנכים, התשנ"ד-1993, יש שלושה סעיפים מרכזיים שקשורים לעניין; אחד זה למי מגיע תג חניה, וזה נכה שדרגת נכותו היא לפחות 60% ותנועתו בדרכים בלי רכב עלולה לערער את מצב בריאותו.
אורי מקלב: היום קיבלנו שהקריטריון שמשרד התחבורה החליט עליו הוא שעליו להוכיח שהוא מתקשה מאוד בהליכה ושתנועותיו מסכנות את בריאותו.
אורי מקלב: אם הבנתי, זה בעצם---
אסף וינינגר: זה לא קריטריון אחד, יש מסגרת של קריטריונים.
אורי מקלב: אבל אני מדבר על המרכזי שבא להחמיר ולהוסיף על הגדרת נכותו ואני מניח שאלה הדברים שאולי פוסלים היום נכים מלקבל את תג החניה, מה שלא היה קודם.
אורי מקלב: אבל אני רק נותן את זה ככותרת, אחרי זה נוכל לשמוע יותר דברים ויכול להיות שזה רק חלק קטן ממה שדיברנו עליו.
אורי מקלב: שאלנו אם מדובר רק על החדשים ושאלנו על סמך מה, האם באמת מבחינה חוקית אפשר היום כקריטריון, נכה שבא ואומר 'לפי החוק מגיע לי', בא משרד התחבורה ואומר 'לא, קבעתי היום קריטריון אחר ואני לא נותן לך את זה'.
אורי מקלב: האם זה חוקי?
אורי מקלב: האם הוא צריך לגשת עד לבג"צ ולהגיד 'איך מונעים ממני?', או שאתם עומדים מאחורי הדברים מבחינה חוקית, לא רק מבחינה התנהלותית, ואתם קובעים שכן, 'אנחנו יכולים להוסיף ולשנות את הקריטריונים לקבלת תג חניה'.
אורי מקלב: מעבר לכך אנחנו רוצים לשאול באמת מה קבעתם היום לגבי כל אלה שיש להם תגי חניה, אם אתם קוראים רק לחלק, למי כן קוראים, למי לא קוראים, מה צפוי לנו בעתיד בעניין הזה ולפי מה אתם נותנים תגי חניה לנכים לחדשים.
אורי מקלב: אבל במקום להאריך, נשמע את הפונים ואחר כך נפנה אליכם.
אורי מקלב: מר וינינגר, רצית להוסיף משהו.
אורי מקלב: זה נכון, מה שאמרתי, שזה השינוי המרכזי?
אסף וינינגר: זה אמצעי שמשרד התחבורה נוקט בו על מנת לוודא שמי שמקבלים את התג הם באמת האנשים שמבחינתו זכאים לכך.
אורי מקלב: השאלה אם זה פרשנות לחוק, לסעיף 1---
אסף וינינגר: אני לא רואה עיגון של הדבר הזה בחוק.
אורי מקלב: לא שאלתי מה הקריטריונים, מי ישב בוועדה שקבעה את הקריטריונים, את מי שמעו, מה היתה המטרה של הוועדה, האם המטרה היתה רק... אני אומר ככותרת, גם הנכים הם, אני חושב, הראשונים שלא רוצים להרחיב את תגי החניה, זו תובנה פשוטה מאוד.
אורי מקלב: כל תוספת בדבר הזה, בוודאי למי שלא מגיע, זה בעצם מצמצם את מקומות החניה שלהם, שגם כך הם מצומצמים ובעייתיים.
אורי מקלב: אין ספק שכל תוספת של תגי חניה, במיוחד במקומות הבעייתיים...
אורי מקלב: מקומות החניה הם הרבה פחות מהדרישה של הנכים וכל תוספת או הרחבה של מתן תגי חניה מקשה על הנכים בעצמם במציאת מקום חניה.
אורי מקלב: אבל המטרה שלנו זה לא לצמצם את התגים.
אורי מקלב: כתבה את זה מנהלת הוועדה באופן מאוד ברור בדברי הפתיחה והיא צודקת, היעד הוא לא לצמצם, היעד הוא לתת למי שבאמת צריך את זה ולא לתת למי שלא צריך את זה, או שימוש לרעה בתגים.
אורי מקלב: זאת המטרה שלנו ולזה אנחנו צריכים להגיע.
אורי מקלב: אנחנו גם נשאל אם אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שילדים נכים צריכים פחות תגי חניה.
אורי מקלב: האם זה באמת חלק מהתובנה או מהמסקנות שמשרד התחבורה או שמישהו אחר הגיע אליהן, שהורים לילדים, או ילדים, צריכים פחות.
אורי מקלב: בזמנו יכולתי להבין את המוסד לביטוח לאומי, בהסתכלות שלהם, לגבי עזרה להורים.
אורי מקלב: ילד נכה זה לא נכה רגיל.
אורי מקלב: הורים לילדים נכים, אפשר יותר להחמיר במתן, לא צריכים את זה כל כך ולמה דווקא שניים ויכולים לקחת אותו בעגלות, ויותר קל להתנייד איתו, זה לא אדם מבוגר שצריך.
אורי מקלב: השאלה האם זה באמת ככה, והאם זה מצדיק את זה.
אורי מקלב: אני מבין שמי שהגיע עד היום, שנשלחו לו בקשות לחידוש, אלה הורים לילדים נכים.
אורי מקלב: ואנחנו נרצה לשמוע ממר אבנר עורקבי.
אבנר עורקבי: קודם כל שלום לך.
אבנר עורקבי: אני יושב ראש ארגון אהב"ה.
אבנר עורקבי: אנחנו מקבלים תלונות של ילדים נכים, מבחינת הקריטריונים של תווי חניה, גם מבחינת הגישה של משרד התחבורה, שאנחנו פונים באופן קונקרטי ללשכת השר, מבקשים ממנו תגובה לגבי נושאים נרחבים, עד היום, משנת 2008, לפניות שלנו, לא קיבלנו תשובה אחת.
אורי מקלב: פניות למה?
אבנר עורקבי: פניות לגבי כלל הנושאים של נכים, במפרים, חניות של נכים.
אבנר עורקבי: בכל הדברים האלה אנחנו פונים ועד היום לא קיבלנו התייחסות, אפילו יחידה.
אבנר עורקבי: למשל חניה ליד הבית, אין חוק חניה ליד הבית, זה תלוי ברצונה של אותה רשות מקומית.
אבנר עורקבי: אנחנו מתמקדים כרגע בעניין של תווי חניה.
אבנר עורקבי: אנחנו יודעים על הדיונים הרבים שהיו גם בשנים קודמות, בנושאים של תווי חניה, יש יותר מדי תווי חניה ויש יותר מדי, עם כל הקריטריונים החדשים, מסתבר שיש הרבה ילדים נכים שלא מקבלים תווי חניה.
אבנר עורקבי: כלומר אין להם תווי חניה, פתאום הילד הופך להיות בריא, ואני רוצה לקבול על הנושא הזה, של רופא.
אבנר עורקבי: אדוני היושב ראש, יש ועדה רפואית במשרד התחבורה, עכשיו זה חדש, יש ועדה רפואית במשרד השיכון, יש ועדה רפואית בביטוח לאומי, יש ועדה רפואית במשרד הבריאות, כולנו מלאים ועדות רפואיות, לכל מקום שאנחנו צריכים ללכת, אנחנו צריכים לעבור ועדה רפואית.
אבנר עורקבי: אני לא יודע.
אבנר עורקבי: הילד כבר עבר ועדת ניידות, הוא זכאי לניידות.
אבנר עורקבי: לפי הקריטריונים הוא צריך לקבל את הניידות שלו, בא משרד התחבורה ואומר לו 'לא, אתה צריך להביא עוד טפסים עכשיו', 'למה?
אבנר עורקבי: כבר עברתי ניידות'.
אורי מקלב: מי שמקבל ניידות מביטוח לאומי, זה לא ברור שהוא מקבל גם תג חניה?
אורי מקלב: וקצבת ניידות, לכמה אחוזי נכות זה מקביל?
אורי מקלב: מ-60% ומעלה.
עפרה חבקין: ניידות יכולים לקבל מ-40% ומעלה.
אורי מקלב: ילדים או מבוגרים?
עפרה חבקין: כולם.
עפרה חבקין: פחות מ-40% לא קיים, בנכות ניידות.
עפרה חבקין: מה שמקובל כיום זה שמי שמוכר כנכה ניידות, הוא מקבל, יחד עם התשובה, גם הפניה למשרד התחבורה, כולל אלה שיש להם 40% ולא הסף של ה-60% שמוגדר בחוק.
עפרה חבקין: עד היום כל בן אדם שזכאי, 40% ומעלה, יוצא עם תשובה פלוס הפניה למשרד התחבורה.
קריאה: במשרד התחבורה מנפיקים להם תווי חניה?
עפרה חבקין: הבריאות לא מנפיק, זה האישור.
קריאה: למה להביא עוד פעם אישורים, למה הכפילות?
אורי מקלב: זה מה שאמר מר עורקבי, אנחנו רוצים לברר את זה.
אורי מקלב: זה בעצם הדיון, למה צריך---
יפה סרי: ברגע שאותו אזרח מביא לנו את האישור של משרד הבריאות, שמאושר לו תו חניה---
עפרה חבקין: לא תו חניה.
עפרה חבקין: ועדות רפואיות לקביעת מוגבלות בניידות מתבצעות באכסניה של בריאות, במימון ביטוח לאומי על ידי רופאים, גם של בריאות, גם של הקופות.
עפרה חבקין: זו עבודה פרטית.
אורי מקלב: זה ברחוב הארבעה?
עפרה חבקין: לא.
עפרה חבקין: רחוב הארבעה זה המכון הרפואי.
עפרה חבקין: זה מבוצע בשבעה מחוזות של משרד הבריאות.
עפרה חבקין: ברחוב הארבעה יש גם לשכה מחוזית.
עפרה חבקין: בכל לשכה מחוזית של משרד הבריאות יש לנו לשכות מחוזיות, מבצעים, כעבודה קבלנית לביטוח לאומי, את הוועדות האלה, על ידי רופאים שלא כולם של משרד הבריאות.
אורי מקלב: אם זה רק 40%, למה משרד התחבורה בכל אופן---
עפרה חבקין: ההנחה היתה שמי שהוא נכה בניידות, לא נכות אחרת כללית, בוודאי שיש לו בעיה בניידות.
אורי מקלב: זאת אומרת, זה ברור ש---
עפרה חבקין: שיש לו בעיה בניידות.
עפרה חבקין: זה היה השיקול.
אורי מקלב: וזה לא אומר שהוא 60% נכה?
עפרה חבקין: זה לא לפי חוק חניה לנכים, זה מתוך הנחה שנכה בניידות, אם יש לו בעיה בניידות, צריך---
מיה גפן: קשה להיכנס להסכם הניידות, מי שכבר עובר את זה, אז זה---
אורי מקלב: זה מה שאמר מר עורקבי, מי שכבר עבר את המוסד לביטוח לאומי---
יפה סרי: ברגע שמגיעים אלינו עם האישור של משרד הבריאות, באופן אוטומטי מקבלים תו.
יפה סרי: יש שם את הסעיף המדובר, ש'תנועתו ללא רכב מערערת את מצב בריאותו', ועל סמך זה מקבלים תג ישירות.
יפה סרי: אנחנו לא מדברים על אלה שמקבלים אישור ממשרד הבריאות, אנחנו מדברים על שאר האוכלוסייה שמביאים אישור מביטוח לאומי.
אבנר עורקבי: הסתבר לי לאחרונה שלא.
אבנר עורקבי: אנחנו הבאנו כדוגמה קונקרטית שני מקרים, אבל המקרים מתרחבים.
אבנר עורקבי: אנחנו מקבלים גם היום פניות בנושאים האלה, ומסתבר שלא.
אבנר עורקבי: יש לנו למשל את מר ערן בן טובים, אבל היה צריך להגיע עוד אב לילד נכה על כיסא גלגלים, מר אבי חיאווי.
אבנר עורקבי: יש להם אישור ממשרד הבריאות ואתם דורשים מהם להביא לכם אישורים.
אבנר עורקבי: יש מכתב, בבקשה.
אורי מקלב: בוא ניתן להם להציג את זה.
אבנר עורקבי: אני אביא לכם ממי שלא נמצא פה.
אורי מקלב: בוא ניתן למר ערן בן טובים.
ערן בן טובים: לבת שלי יש תסמונת רט.
ערן בן טובים: זו מחלה נוירולוגית.
אורי מקלב: זה משהו גנטי?
ערן בן טובים: זה פגם גנטי, זה לא משהו שעובר מההורים.
ערן בן טובים: מגיל שנתיים הולכים אחורה.
ערן בן טובים: מילדה רגילה, פתאום, בהפתעה, ביום בהיר, היא מאבדת את כל התפקודים עד כיסא גלגלים, בלי תפקוד ידיים ורגליים.
ערן בן טובים: הילדה שלי היא עדיין לא בכיסא גלגלים, אני יכול לשים אותה על כיסא גלגלים בשביל לקבל את האישורים, אני לא רוצה, כי אז אני אצטרך להכניס אותה לגנים ובתי ספר מסוימים.
ערן בן טובים: אני רוצה לקדם אצלה דברים אחרים שיותר חשובים לי, אז אני לא מקטלג אותה כילדה עם כיסא גלגלים.
ערן בן טובים: היא כרגע משתמשת בידיים וברגליים באופן מינימלי, היא לא יכולה לרוץ, לא יכולה לשחק תופסת או מחבואים.
ערן בן טובים: היא בת שבע וחצי.
ערן בן טובים: הגיע הזמן לחדש את תו הנכה, שלחתי את האישורים הרגילים, היא מוכרת כ-100% נכות.
אורי מקלב: אישרו לך 100% של ביטוח לאומי?
אורי מקלב: וניידות לא אישרו לך?
ערן בן טובים: לא הלכתי לכיוון הזה.
ערן בן טובים: יש לבנות האלה גם אוטיזם וגם פיגור וחשוב לי---
אבנר עורקבי: אבל היה לה תו נכה.
ערן בן טובים: כן.
ערן בן טובים: היה לה תו נכה.
אורי מקלב: בתור 100% נכות.
אורי מקלב: מתי קיבלת בפעם הראשונה?
ערן בן טובים: הגשתי לפני שנתיים בערך וקיבלתי לשנתיים.
אורי מקלב: קיבלת באופן זמני ולכן ביקשו ממך לחדש.
ערן בן טובים: זו מחלה שרק הולכת אחורה, לצערי.
ערן בן טובים: אני מאוד מקווה שהיא תלך קדימה, אבל זה רק הולך אחורה.
אורי מקלב: לכן השאלה שלי למה זה זמני.
ערן בן טובים: זו גם השאלה שלי.
אבנר עורקבי: עד גיל 18 זה זמני.
אורי מקלב: היו לנו את הדברים האלה לגבי קביעת נכות.
אורי מקלב: אנחנו הבאנו את המנהלת הכללית של ביטוח לאומי ומאז יש שינוי, שעוד לא סודר לגמרי.
אורי מקלב: יש היום הוראה של המנהלת הכללית של ביטוח לאומי שגם ילדים נכים, עד גיל 18, שהיו צריכים פעם לעבור כל שנתיים-שלוש ועדות, ביטלו להם את הוועדות, הרחיבו את ההגדרות.
אורי מקלב: נניח מי שהוא בהגדרה אוטיסט או בתסמונת דאון, אין שום סיבה לקרוא להם שוב, מפני שאף אחד לא חושב שהמצב שלהם ישתנה לטובה.
אורי מקלב: אנחנו מקבלים מכתבים בתקופה האחרונה מכאלה שהביטוח הלאומי יקרא להם ואנחנו עומדים מולם ואנחנו מקווים שהנושא הזה ייפסק.
אורי מקלב: לטענתם אלה טעויות טכניות ולא טעויות מהותיות.
אורי מקלב: אבל גם בנכות כזו, שילדה מקבלת נכות של 100% בעקבות המחלה הזאת באופן זמני, השאלה היא למה הנכות היא בכלל זמנית.
אורי מקלב: גם את הנכות קיבלת זמנית?
ערן בן טובים: בהתחלה זה היה זמני.
עפרה חבקין: עד גיל 6 לא מצמיתים בילדים, גם לא בניידות.
עפרה חבקין: לא מצמיתים בהנחה שילד, בגלל התפתחות.
עפרה חבקין: .. אני מדברת על ניידות, כי בשאר אני לא מבינה.
אורי מקלב: אבל ילד עם תסמונת דאון בגיל שנה, אז בגיל חמש זה ישתנה, בגיל שבע זה ישתנה?
עפרה חבקין: יש דברים בניידות שמשתנים.
אורי מקלב: בניידות, אולי, אני לא מכיר את זה, לא בדקתי.
עפרה חבקין: יש ילדים עם שיתוק מוחין קשה שבגיל צעיר הם לא הולכים, ומגיעים לגיל שש והם הולכים.
עפרה חבקין: זאת אומרת הם מתחילים הליכה בגיל ארבע-חמש.
אורי מקלב: אנחנו קיבלנו את התשובה מדוע בנכות עושים בדיקה חוזרת, בגלל שחלק מאלה שמקבלים נכות זה גם ילדים עם קשיי למידה ובחינוך מיוחד, ששם יכול להיות שיפור.
אורי מקלב: לכן מהחלק הקטן הזה קוראים לכולם, וצריכים להבין איזה הרגשה זו כשצריכים לקרוא לילדים כל פעם לוועדות.
אורי מקלב: עוד פעם הוצאות כספיות וצריכים להביא אישורים מרופאים וזה כספים רבים וזה טרטור ועוגמת נפש.
ערן בן טובים: מה שרציתי להוסיף, עברו שנתיים, קיבלנו לחדש את תו הנכה.
ערן בן טובים: המצב, לצערי, של הילדה לא התקדם בשנתיים האלה, רק הלך אחורה, וקיבלנו מכתב עם המשפט השבלוני 'אין במסמכים הרפואיים שצירפת כדי לקבוע כי תנועתך בדרכים של הילדה ללא רכב עלולה לערער את מצבה הרפואי'.
ערן בן טובים: רק שניים-שלושה משפטים מהאישורים הרפואיים ששלחנו להם.
ערן בן טובים: לילדה יש אפילפסיה לא מאוזנת, היא יכולה לקבל התקף כל הזמן, יש לה אי שקט קיצוני, קשיים מוטוריים, לא יציבה ונטייה לנפילה בשל חוסר שיווי משקל, לא מודעת לסכנות, זקוקה להשגחה צמודה.
ערן בן טובים: זה מרופא אחד.
ערן בן טובים: מרופא אחר; מרבה להישען, זקוקה למנוחות, מרחקי הליכה מוגבלים, תגובת שיווי משקל לקויה בהליכה, חוסר מודעות בולטת לסכנה, אינה מודעת לסביבה.
ערן בן טובים: במשפט, זקוקה לליווי ותמיכה צמודה של אדם בוגר בהתנהלות יומיומית ובפרט בניידות.
ערן בן טובים: אז מה זה נקרא במשפט הזה 'עלול לסכן את מצב בריאותה'?
ערן בן טובים: בקשר למשפט שאמרת קודם על הורים לילדים נכים שפה פחות באים לקראתם כי הבן אדם עצמו לא נכה.
ערן בן טובים: יש לי עוד שתי נסיכות בבית, יותר קטנות ממנה, אני מגיע לקניון, פארק, לא משנה מה, אני צריך להוריד שלוש ילדות קטנות, אחת קטנה מדי בשביל לדעת סכנות, הגדולה מביניהן לא מבינה את הסכנות, אני אחד על שלוש בנות, צריך לשלוט על כל אחת שהולכת לכיוון אחר.
ערן בן טובים: לפי דעתי, צריך יותר לבוא לקראת הורה יותר, מאשר אדם נכה שמודע למעשיו.
ערן בן טובים: פה אני אחראי על שלוש ילדות ששתיים מהן, אחת קטנה והגדולה, לא מודעות למעשיהן בכלל.
ערן בן טובים: המסמכים האלה מראים שלילדה יש קשיי הליכה קשים מאוד, איך זה עולה על המשפט של 'לא מערער את מצבה הבריאותי', אני לא יודע.
ערן בן טובים: זה משהו שבלוני.
אורי מקלב: דחו לך את הבקשה?
ערן בן טובים: כן, הגשתי ערעור ודחו לי עוד פעם, עם אותו משפט.
ערן בן טובים: יש פה את כל החבילה, אני יכול להביא לך את זה, מסומן בדגש מה הרופאים אומרים.
אורי מקלב: אולי מנהלת הוועדה צודקת, יכול להיות שתסמונת רט בכלל לא נמצאת ברשימה.
אורי מקלב: רופא צריך לדעת מה זו תסמונת רט, ולכן זה לא עניין של רשימה.
אורי מקלב: ביטוח לאומי שולחים לפי רשימה, צריך להכניס או לא להכניס, זה ועדות שלמות, אבל כשרופא בא לבדוק.
אורי מקלב: הדבר הזה עבר אליהם לפני זה שיוכלו לתת תשובות?
חנן אהרון: יש לנו תשובות.
חנן אהרון: אם היינו מקבלים פניות---
שלומית אבינח: אפשר לפתור את הבעיה.
שלומית אבינח: זה מיקרו שמראה על המקרו.
חנן אהרון: אם היינו מקבלים פניות נקודתיות, ניתן היה לבדוק אותן ולתת תשובות.
חנן אהרון: לא קיבלנו פניות נקודתיות, מחקו גם את הפרטים משם.
חנן אהרון: אנחנו נדבר באופן כללי ואם יש מצב לבדוק את זה פרטני, נבדוק.
חנן אהרון: אני אקבל את רשות הדיבור, אני אתייחס.
חנן אהרון: אני מחכה.
חנן אהרון: יש יושב ראש לוועדה, הוא קובע.
אורי מקלב: יש עוד פונה.
אורי מקלב: בבקשה, גב' מירב בוכריס.
מירב בוכריס: אני אמא לילדה נכה, גם לילדה שלי יש תו נכה, הילדה שלי במצב מאוד קשה.
מירב בוכריס: יש לה תסמונת אנגלמן, זה פיגור, נכות, אפילפסיה, עכשיו יש לה גם סכרת חזקה.
מירב בוכריס: כל פעם מזמינים לוועדות וכל פעם בודקים את המסמכים, כאילו לילד כזה יש אפשרות להיות נורמלי.
אורי מקלב: זה בעיקר מתחיל בהפרעות אכילה?
מירב בוכריס: לצערנו יש לה המון המון בעיות.
אורי מקלב: היתה לי גם פנייה בעניין הזה, שקודם כל האישור לנכות יהיה, עוד לפני תו החניה.
אורי מקלב: עצם האישור לנכות הוא בעייתי ---
מירב בוכריס: לה יש לצמיתות, בינתיים לא הזמינו אותנו.
מירב בוכריס: אני מקווה שלא יזמנו, אבל אני לא יודעת---
מירב בוכריס: היא בת עשר וחצי.
אורי מקלב: אנשים, בשביל לקבל את הנכות מביטוח לאומי, עברו מסכת מאוד מאוד קשה של ועדות ואישורים, כשלכאורה התסמונת הזאת הרבה יותר קשה מתסמונת דאון.
מירב בוכריס: הרבה יותר קשה.
אבנר עורקבי: אני שואל למה אי אפשר להסתפק בוועדה אחת, שקוראים לה ועדה רפואית, שיושבת בביטוח לאומי או בבית חולים, שקובעת את הנכויות, ולא צריך שכל משרד יבנה לו ועדה.
אורי מקלב: לא נדרשנו לתת תשובות לנושא הזה, זו שאלה אחרת שאנחנו צריכים לבדוק.
אורי מקלב: כן, גב' בוכריס?
מירב בוכריס: אני רוצה גם להגיד את דעתי לגבי הנושא של תווי נכה, שמבטלים לילדים או כל הזמן דנים בעניין הזה.
שלומית אבינח: זה זמני?
מירב בוכריס: הם אומרים לי להביא כל פעם אישור, לחדש.
אורי מקלב: אז זה זמני.
אורי מקלב: מתי קיבלת בפעם האחרונה?
מירב בוכריס: כל כמה שנים הם מבקשים אישור, משרד הבריאות, ביטוח לאומי, מצב רפואי.
אורי מקלב: לגבי תג החניה או לגבי הנכות?
מירב בוכריס: לתג חניה צריך את כל האישורים האלה.
מירב בוכריס: אם גם ביטוח לאומי נתן לצמיתות, 150% יש לה לצמיתות, למה כל הזמן לגשת לכאן, לגשת לשם, להריץ את ההורים?
מירב בוכריס: לדעתי, אין לזה טעם.
שלום קוטשר: כל פעם שמחליפים רכב, שוב פעם אותו תהליך.
יפה סרי: ממש לא.
יפה סרי: מה פתאום.
יפה סרי: אם אתה מחליף רכב ויש לך תו נכה בתוקף, למה להביא אישורים חדשים?
שלום קוטשר: צריך תג חדש, עם מספר חדש.
יפה סרי: ברור, אתה לא יכול להשתמש בתג עם רכב---
שלום קוטשר: ואז אתה צריך להביא מסמכים חדשים.
יפה סרי: אתה צריך רק את מספר הרכב.
יפה סרי: אתה מתבלבל אולי עם תעריף הנכה, שצריך להעביר מרכב לרכב.
קרן גייר כהן: אני רציתי להסביר שגם לפעמים הנושא של שילוב ילדים במערכת החינוך הרגילה מתעתע והוועדות מסיקות מזה שילד הוא פתאום שינה את מצבו, אבל זה לא.
קרן גייר כהן: צריך להבין שדווקא ילדים שיש להם קושי חברתי, קושי בתקשורת, ההורים עושים מאמצים כבירים כדי להביא את הילד לתוך מערכת, כדי שהוא יתערה בחברה הרגילה, אבל אם בבית ספר לחינוך מיוחד יש הסעה שמביאה את הילד לתוך בית הספר, בחינוך הרגיל הם לא זכאים להכניס אותו לבית ספר, בחינוך הרגיל אין לו את השעות של הטיפולים הפרא רפואיים בתוך הכיתה, זה אומר שההורה צריך באמצע היום להוציא אותו לתוך מסגרות חיצוניות, ששם הוא יקבל.
קרן גייר כהן: כלומר המאמץ של ההורה הוא גדול הרבה יותר.
קרן גייר כהן: מזה הוועדות של הניידות או של התחבורה צריכות להבין שזה פשוט---
אורי מקלב: הם שואלים במסמכים איפה לומד הילד?
קרן גייר כהן: לא, כשהוא בא לוועדה רפואית ושואלים איפה הילד לומד, אז הם מניחים שמצבו השתפר, כי הלקות האוטיסטית היא מאוד מתעתעת.
קרן גייר כהן: לכאורה חיצונית נראה שלפעמים---
אורי מקלב: הילדים האוטיסטים מקבלים תווי חניה?
קרן גייר כהן: עכשיו התחילו להגיע פניות של הורים של ילדים משולבים, שביטלו להם את הזכאות.
אורי מקלב: זאת אומרת הילד מוגדר כאוטיסט ו---
קרן גייר כהן: כן, ופתאום מבטלים להם את הזכאות.
עפרה חבקין: היה ויכוח גדול עם הנושא של לא רק אוטיסטים, אלא אלה שצריכים ליווי.
עפרה חבקין: הוויכוח דווקא התחיל מפניות של הנכים, שתופסים מקומות חניה, והשיקול שהיה, שמי שצריך ליווי, הוא צריך אותו גם אם הוא חונה יותר רחוק וגם אם הוא חונה יותר קרוב, זאת אומרת הוא צריך ליווי בכל מקרה, הוא לא נוהג בעצמו, נוהגים אותו ומובילים אותו.
עפרה חבקין: אין לזה תשובה מתמטית, היו הרבה לבטים בעניין הזה ברמה העקרונית אם מישהו שצריך ליווי, צריך---
קרן גייר כהן: היו מחוזות שנתנו והיו מחוזות שלא נתנו, כשזה היה במשרד הבריאות.
קרן גייר כהן: לא היתה החלטה וחלק נתנו.
עפרה חבקין: כן, אבל היו הרבה לבטים.
רוני לוינגר: אני מהמשטרה, מאגף התנועה.
רוני לוינגר: אנחנו לא שותפים ב...
רוני לוינגר: לאכיפה אני מוכן להתייחס.
שלומית אבינח: עוד לא הגענו לזה.
ערן בן טובים: מה שהתחלתי להגיד קודם לגבי בית הספר, הבת שלי נכנסה לבית ספר של אוטיזם וכדי שהיא תוכל להתקבל לבית הספר הזה אסור שיהיה רשום שם שהיא צריכה עזרה בהליכה או דברים כאלה, אז אני העדפתי להכניס לבית הספר מאשר לרשום שהיא על כיסא גלגלים ואז להכניס אותה לבית ספר אחר שלא יקדמו אותה ברמה של הפיגור ושל האוטיזם.
ערן בן טובים: ותו הנכה, כל שבע שנים אנחנו צריכים לחדש את זה.
ערן בן טובים: יש לי ב-2011 לחדש את תו הנכה.
ערן בן טובים: כמו שאמרתי, כשהמצב שלה רק מתדרדר, לא מתחדש, וצריך לבוא עם הילדה ועם כל ה---
אורי מקלב: צריך לבדוק אם תסמונת רט לא נמצאת.
אורי מקלב: מר אבי סלומה.
אבי סלומה: אני נכה שיתוק מוחין.
אבי סלומה: אני פה משמש כפה להרבה שאינם יכולים להגיע ולדבר, כי רבים מאיתנו גם נפגעו בדיבורם.
אבי סלומה: התמזל מזלי, לפני שנה וחצי קיבלתי אישור ממשרד הבריאות לקבל ניידות.
אבי סלומה: ביטוח הלאומי לא התווכח על אחוזי הנכות, הוא התווכח אם מגיע לי או לא.
אבי סלומה: תודות לעורכת דין מיה גפן, מהקליניקה המשפטית לאנשים מוגבלויות מאוניברסיטת בר אילן, אחרי שנה הצלחנו להשיג את האישור מביטוח לאומי שאני מוגבל בניידות ומאושר לי רכב פלוס קצבה.
אבי סלומה: כרגע זה 80% מהביטוח לאומי ו-100% ממשרד התחבורה.
אבי סלומה: בין לבין גם קיבלתי טיפולי הקרנות, אני חולה סרטן הערמונית, זה סיפור בפני עצמו.
אבי סלומה: עם האישור אני רץ לקנות רכב.
אבי סלומה: רכשתי את הרכב וביום ראשון מתקשרים אליי מהחברה שלא יכולים לשחרר את הרכב, 'אתה לא בקובץ הנכים'.
אבי סלומה: אבל קיבלתם את כל העסק הזה ממשרד הבריאות, מה קרה?
אבי סלומה: שלחתי מכתב לשר התחבורה, מר כץ, הוא הפנה אותי לאחד שבכלל לא בתמונה.
אבי סלומה: 40 יום ו-40 לילה, כמו משה רבנו על הר סיני, המתנתי לשחרר את הרכב.
אורי מקלב: למה זה התעכב?
אורי מקלב: למה הסוכנות אמרה לך שהיא לא יכולה לשחרר אותו?
אבי סלומה: הם טענו שאני לא בקובץ.
אבי סלומה: שלחתי למשרד התחבורה, משרד הרישוי, את החומר שוב, גם פניתי באופן אישי למשרד הרישוי בחולון, הוא התייחס אליי בצורה מגעילה.
אבי סלומה: המנהלת אומרת שהיא לא רוצה לדבר איתי, 'צא החוצה'.
אבי סלומה: רק אחרי ששחררתי את הרכב, אחרי הרבה זמן ששלחתי להם את החומר, החומר הוא יותר חמור משהיה לי לפני שנה וחצי, קיבלתי 100%, שחררו לי את הרכב.
אבי סלומה: רק חודשיים אחרי שרכשתי את הרכב, חודשיים לקח כל הסיפור.
אבי סלומה: דהיינו, מה אנחנו בכלל?
אבי סלומה: אפס.
אבי סלומה: הם הגדולים.
אבנר עורקבי: למה ביטוח לאומי היה צריך להיות פה?
אבנר עורקבי: לנו אין ויכוח עם ביטוח לאומי, תגיד לי, הוא נמצא בקובץ, הוא לא נמצא בקובץ.
אבנר עורקבי: לא יודעים, לא נמצא בקובץ.
קריאה: למה הוא לא נמצא בקובץ?
אבי סלומה: שאלה אחרת, הרב מקלב, אם אני מוכר על ידי משרד הבריאות, עברתי שם ועדה, המוסד לביטוח לאומי הכיר בנתונים הרפואיים האלה, מה פתאום במשרד הרישוי צריך לעבור עוד ועדה?
אבי סלומה: מה הם יודעים יותר טוב מהרופאים האלה?
אורי מקלב: אתה עברת במשרד הבריאות על ניידות.
אבי סלומה: כן.
אורי מקלב: מה משרד התחבורה רוצה ממך עכשיו?
אבי סלומה: עוד ועדה, לתו נכה.
אורי מקלב: גם אם קיבלת בניידות 100% ניידות?
עפרה חבקין: כי ניידות זה אוטומטי.
עפרה חבקין: אתה קיבלת ממשרד הבריאות תשובה לאחוזי הנכות פלוס מכתב למשרד התחבורה?
אבי סלומה: העברתי להם.
עפרה חבקין: אני לא יודעת יותר מזה.
אבי סלומה: הטענה היא לא אליכם.
עפרה חבקין: אני לא מגינה על אף אחד.
אורי מקלב: דר' חבקין, השאלה אם מה שאת אומרת גם מיושם במשרד התחבורה.
עפרה חבקין: אני לא יודעת.
אורי מקלב: אני מציע בשלב הזה לדבר עם משרד התחבורה.
אבי סלומה: יש לי עדות חיה, אדוני, עורכת דין יפה ורטהיים, ראתה את כל הקשיים שלי, העברתי לה את כל החומר.
אורי מקלב: אני רוצה בשלב הזה לשמוע את משרד התחבורה.
אבי סלומה: שאלה אחת.
אבי סלומה: העברתי לביטוח לאומי, עוד חומר ועוד חומר---
אורי מקלב: מה זה נקרא עוד חומר?
אבי סלומה: סליחה, אם הייתי מעביר את החומר הזה לבית דגן, או לשרה רדואני, הם עובדים עם משרד התחבורה, אני רוצה לומר שהייתי מקבל תוך חמישה ימים... חמישה ימים.
אבי סלומה: היא אמרה לי את זה און דה רקורד, חמישה ימים הייתי פותר את הבעיה, למה לחכות חודשיים?
אבי סלומה: בחולון, רופא ממשרד הרישוי לא יכול להגיע, אז התג נעלם.
שלום קוטשר: אני רוצה להסביר פה.
שלום קוטשר: היה דלפק ששירת את הנכים בלשכת הרישוי בחולון.
שלום קוטשר: בא מנהל חדש, "מאוד נחמד", שאבי נתקל איתו ופירק את הדלפק הזה.
אורי מקלב: למה אתם צריכים להגיע למשרד התחבורה?
שלום קוטשר: יש דברים רגילים ויש דברי יוצאי דופן.
שלום קוטשר: הדברים הרגילים זה תו נכה, להעברת בעלות, שנכה יכול להעביר רק במשרד התחבורה.
אורי מקלב: תו הנכה מגיע דרך משרד הרישוי?
אורי מקלב: כשמשרד התחבורה מאשר, הוא שולח את זה בדואר?
שלום קוטשר: הוא שולח גם בדואר, אבל לפעמים יש תקלות, הלך לאיבוד, יש כל מיני תקלות כאלה---
אבי סלומה: אין עם מי לדבר במשרד הרישוי.
אבי סלומה: מסך הברזל.
אורי מקלב: אני לא יכול להתרחב לכל כך הרבה נושאים, אני צריך להתמקד, אבל אני שומע גם את זה.
שלום קוטשר: אני רוצה להסביר.
שלום קוטשר: היתה במשרד הרישוי בחולון, שמשרת כמעט את כל המרכז שם, עמדה שנתנה שירות טוב ומהיר לנכים, ונגיש מאוד.
שלום קוטשר: זה עבד מהר.
שלום קוטשר: מי שהיה בכיסא גלגלים, התקבל מחוץ לתור, התקבל מהר, הגיע מנהל חדש---
אורי מקלב: זה לא הנושא שלנו, אני לא יכול להתרחב, אבל שמענו.
שלום קוטשר: זה נדבך של ההתייחסות של משרד התחבורה לנכים.
אבי סלומה: הרב מקלב, איך חירש יכול לדבר בטלפון?
אבי סלומה: *5678, איך חירש יכול לדבר בטלפון?
אבי סלומה: איך אדם שמתקשה בדיבורו יכול לדבר בטלפון?
אבי סלומה: על מה הם מדברים?
אורי מקלב: אתה מדבר על הביטול של העמדה.
אבי סלומה: בדיוק.
אורי מקלב: אני מרגיש שהדיון קצת מתפזר, אבל אין בררה.
שלומית אבינח: בשנים עברו היה עניין שהבנתי שהסתדר, אבל אני רוצה לשמוע מהמשטרה.
שלומית אבינח: מספר תגי החניה מאוד עלה ובגלל זה משרד התחבורה החמיר את הקריטריונים.
שלומית אבינח: אחת הסיבות לאינפלציה זה בעיית הזיופים.
שלומית אבינח: המשטרה אמרה שהיא מתמודדת עם זה והבנתי שיש לזה פתרון שכרגע התופעה היא פחותה ממה שהיתה קודם.
שלומית אבינח: בעיה שנייה שהועלתה, שמקומות החניה של הנכים תפוסים, לאו דווקא על ידי רכבים עם תג נכה והמשטרה לא עושה כלום.
אורי מקלב: דרך אגב, אנחנו הגדלנו את הקנס.
שלומית אבינח: גם היו מקרים עם תגי נכה, שהנכה לא באוטו.
שלומית אבינח: זה חשוב מאוד לציין.
רוני לוינגר: אני מבקש להתייחס.
קריאה: זה שחונים בחניה הלא נכה, אני הייתי עם חבר שיש לו ילד נכה, בהרצליה, מתוך עשר חניות נכים, שלוש היו של נכים.
קריאה: התקשרנו למשטרה, אמרנו, 'אנחנו פה עם ילדים נכים באוטו, בואו תפנו, תעשו משהו', 'תפנה לעירייה'.
אורי מקלב: אני מקבל מאזרחים גם פניות אחרות, שהם מקבלים דוחות על חניה במקומות חניה והם אומרים לי 'תשמע, לא ראיתי שזה מקום חניה לנכה'.
אורי מקלב: מה שקורה, שלא מספיק מסמנים את זה.
אורי מקלב: לפעמים יכול להיות שלט בתחילת הרכב, הוא לא שם לב לשלט, אבל אין שילוט לא על הרצפה, לא על המדרכה.
אבי סלומה: שהמשטרה תיתן דוח.
רוני לוינגר: אני מבקש להתייחס להערות שלכם, שנוגעות לתפקודה של המשטרה.
רוני לוינגר: קודם כל אני אומר, ואמרנו את זה לא פעם בוועדה לביקורת המדינה ובכמה פורומים שהשתתפנו, העברה של חניה במקום השמור לנכה היא עברה מועדפת בנוהל מדיניות האכיפה של המשטרה.
רוני לוינגר: השוטרים מונחים לאכוף אותה, לתת לה דגש.
רוני לוינגר: יש לנו למעלה מ-13,000 דוחות בשנה שקשורים לעברה הזאת, העלינו את הקנס והעברה הזאת נמצאת בדרגת הקנס הגבוהה ביותר שקיימת.
רוני לוינגר: רק לסבר את האוזן, זה אותו קנס כמו למי שחוצה אור אדום, 1,000 שקלים.
אבי סלומה: גם שוטר מקבל דוח?
רוני לוינגר: שוטר מקבל דוח ושוטר נענש בחומרה, אם הרכב שלו עמד בחניה ששמורה לנכה.
רוני לוינגר: לפרוטוקול.
רוני לוינגר: שוטר נענש בחומרה על העברה הזאת ועל עברות אחרות שהוא עושה, במיוחד על העברה הזאת.
רוני לוינגר: היום יש לנו אסטרטגיה שקובעת את היעדים לשנה הבאה, בכל שנה נבחרים יעדים לאכיפה, בשנים האחרונות חניה במקום השמור לנכה תמיד נחשבה עברה מועדפת והשוטרים מחפשים את העברה ואוכפים אותה.
רוני לוינגר: יחד עם זה, אי אפשר לצפות שבכל חניה ובכל מקום יעמוד שוטר, או שכל קריאה של נכה, שוטר יעזוב מטלות אחרות שלו ויבוא.
אורי מקלב: מה החלוקה ביניכם לבין הרשות?
רוני לוינגר: אני אתייחס.
רוני לוינגר: צריך לדעת עוד דבר, לפעמים בקניונים או במקומות סגורים בפארקים, הליכי התמרור לא מסודרים.
עירית שביב שני: עכשיו יש חוק חדש שאמור להסדיר את זה.