GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: איל נמצא פה כדובר הועדה כי אנחנו מודעים לשילוב בין דברים שנעשים בכנסת יחד עם דברים שהם היבטים ציבוריים יחד עם עבודה משולבת של כל הדברים, לא רק הדברים שאתה אמרת וכמובן שאין סתירה.
אורי מקלב: נבקש מכם, בעיקר מנציגי הרשויות שיושבים כאן, להתייחס לדברים אבל להתייחס גם לנושא השני.
אורי מקלב: ולפני שאתם מתייחסים לנושא השני, אבנר יאמר בקצרה במה מדובר מעבר למה שאני אמרתי בדברי הפתיחה, כדי שתוכלו להתייחס גם לנושא ההסעות וגם לנושא מרכזי השיקום.
אבנר עורקבי: לגבי ההסעות של הילדים בחינוך המיוחד הבנתי מרעיה שהולכים לעשות ריענון לנושא הזה.
אבנר עורקבי: עם זאת, אני מתכוון לחלק השני של הדיון, היה צריך לטפל בנושא הזה כבר לפני כשלש שנים, פנתה אלינו אם לנכים בוגרים שפתאום החליטו לקחת ממנה את כל קצבת הניידות שעל שמה כשהילד שלה מוסע למרכז יום.
אבנר עורקבי: בעקבות הפניה יצרנו קשר עם משרד הרווחה ודיברנו עם מר נחום איצקוביץ', מנכ"ל משרד הרווחה, הבענו את הכאב ואת המצוקה כי לא ייתכן שיקחו קצבת ניידות מילד נכה לטובת הסעה למרכז שיקום יום, יש הרבה צרכים אחרים לילד הנכה, עליו ללכת לטיפולים, עליו ללכת למקומות אחרים ומגיע גם לילד נכה לחיות כמו בן אדם.
אבנר עורקבי: עוד הסתבר שקצבת הניידות נלקחת גם אם הוא נוסע ואם אם או לא נוסע, בין אם הוא נמצא בחופשה או לא.
אבנר עורקבי: הם לוקחים אותה לאורך כל השנה וזה התחיל להכעיס.
אבנר עורקבי: מר איצקוביץ' אמר לי שהענין שלנו מאד מוצדק ושצריך לטפל בנושא הזה, שלא צריך לקחת את כל קיצבת הניידות.
אבנר עורקבי: המתנו לועדות על גבי וועדות, על דיונים וכל מיני דיונים והסתבר לנו שאין שינוי, אותו חוזר מנכ"ל שהוצא ב 2008 לפיו לוקחים את כל קצבת הניידות מילד בוגר נכה - - -
אורי מקלב: עבור אנשים שלא יודעים, מהו הסכום?
אבנר עורקבי: בסביבות 2,000 לא יותר.
ישראל כץ: יש אנשים שמקבלים 2,000, יש אנשים שמקבלים 3,000, - - -
אורי מקלב: האם ההסעות יכולות לעלות שלושת אלפים שקל?
ישראל כץ: לא גובים יותר מסכום ההסעה.
מיכל רוז'ני: ששת אלפים שקלים למי שנוסע ברכב עם מעלון.
אבנר עורקבי: הענין לא חוקי.
אבנר עורקבי: אסור לקחת קיצבת ניידות של בוגר נכה, הרי אנחנו יודעים שזו קבוצה יעודית ואסור, אפילו על פי חוק הוצאה לפועל, לקחת קיצבה ייעודית מנכה.
אבנר עורקבי: זה אסור.
אבנר עורקבי: המדינה, קרי, משרד הרווחה, עבר על החוק.
אבנר עורקבי: לוקח קיצבת ניידות בניגוד לחוק.
אבנר עורקבי: כי הוא מוציא חוזר מנכ"ל ולוקחים את זה מן החוב.
אבנר עורקבי: דיברתי לאחרונה עם - - -
אורי מקלב: האם אלו לא הרשויות המקומיות?
ישראל כץ: זה באחריות הרשות המקומית.
אבנר עורקבי: ניסינו לדבר עם מר איצקוביץ' ולשמוע למה זה לא זז, למה חוזר המנכ"ל הזה, שנולד בפסילה, למה הוא לא חוזר בו ומחזיר המצב לקדמותו כמו שהיה קודם?
אבנר עורקבי: הסתבר שיש פה נעיצה של האוצר ואני מאד מצטער ומאד מוחה על זה שהרפרנטית של האוצר יצאה מכאן, אני מוחה על זה כי אני רציתי לשמוע את התשובה שלה פה, האם הם מתכוונים לתקצב את זה בחזרה או שהם מאמינים שהילדים יפסיקו ללכת למרכז יום?
אבנר עורקבי: ואם כן אז הילדים יבואו למרכז יום במשרד האוצר.
אבנר עורקבי: שמשרד האוצר יעשה מרכזי יום.
אבנר עורקבי: נביא את כל הילדים וכולם ישבו פה עד שהאוצר יתן להם תשובה.
אורי מקלב: הילדים לא קשורים.
אבנר עורקבי: בוגרים, בוגרים, אני מדבר על ילדים בוגרים.
אבנר עורקבי: ילד בוגר שנשאר בבית.
ישראל כץ: תמיד יישארו ילדים.
מזל פאר: זה יותר גרוע מתינוק, יש לי ילד נכה בן 25, שאי אפשר להשאיר אותו אפילו דקה לבד בבית.
מזל פאר: אנחנו לא יוצאים, לא מבלים, ממש שמירה.
מזל פאר: צריך לתת לו לאכול, לשתות, צריך להרים אותו, להחליף לו, לרחוץ אותו, עכשיו בגיל 21, גם מטפל - אין לנו כסף לקחת מטפל, אם ההסעה לוקחת את הכסף אז אין כסף למטפל.
אורי מקלב: כל קיבצת הנטו שהיא עבורו נלקחת?
מזל פאר: כן.
אורי מקלב: האם הוא נוסע כל יום למרכז שיקומי?
מזל פאר: כל יום למעט אם הוא חולה.
אורי מקלב: מי שקיצבת הניידות לא מספיקה אז צריך להוסיף?
ישראל כץ: עד גובה הקיצבה, כל השאר המדינה.
אורי מקלב: מי שאין לו קיצבת ניידות נותנים לו כרטיס של מחיר הנסיעה.
קריאה: בסופו של דבר, אנשים עם מוגבלות קלות יותר, ככל הנראה, לכן העלויות הן נמוכות יותר.
ישראל כץ: מקבל החזר בגובה התחבורה הציבורית.
שלמה קליין: לא מדויק שהמדינה משלימה את זה.
שלמה קליין: כי אם ההסעה עולה יותר הם משלימים עד גבול מסוים.
שלמה קליין: הם לוקחים את כל קיצבת הניידות והמדינה משלימה עד 2,400 שקל.
שלמה קליין: אם ההסעה עולה יותר אז אנחנו מממנים לבד.
ישראל כץ: היות ואנחנו משלמים - - -
שלמה קליין: אני גם משלם, יש לי קבלות.
דוברת: בכל מקום זה שונה.
דוברת: אנחנו מדברים כאן באופן ארצי, זה לא קורה בכל המקומות.
שלמה קליין: אני לא רוצה לשלוח את הבן שלי לירושלים.
אורי מקלב: האם מבקשים ממך לשלם?
שלמה קליין: לא מבקשים, אני משלם.
אורי מקלב: גבירתי, האם הקיצבה שלך היא 500 שקל?
שושנה ארגש: לא שלי, של חברה שלי שגרה בפתח תקוה.
שושנה ארגש: היא גרה מרחק של תחנה אחת מבית הספר ולוקחים ממנה חמש מאות שקל מן הקיצבה.
שושנה ארגש: אם זה מה שאני קוראת עכשיו, שזה דבר חדש עבורי, זו שערוריה כי אם צד אחד עולה 6 שקלים, 12 שקלים ליום זה 240 שקל לחודש אז למה 500 שקל?
אורי מקלב: מדובר בכך שהיא לא מקבלת קיצבת ניידות, חברתך.
אורי מקלב: או שהיא כן מקבלת אז - - -
שושנה ארגש: בכל מקרה, למה לקחת ממנה 500 ₪?
שושנה ארגש: גם היא כן מקבלת אז היא לא מקבלת את כל הסכום אלא 1,000 ₪ כי נכה על כסא גלגלים מקבל 2,049 - - -
אורי מקלב: ומזה לוקחים את עלות ההסעה?
ישראל כץ: קשה במקרים הפרטניים.
ישראל כץ: אני מוכן שתעבירו לנו את השמות ונבדוק את הענין.
ישראל כץ: יכול להיות שיש טעויות.
שלמה קליין: בתשובות ליושב הראש, אני גר בבית"ר, הבן לומד בירושלים, אם תהיה הסעה לבית"ר אז אולי הוא יוכל ללכת עם העגלה שלו.
שלמה קליין: הוא נוסע כל יום לירושלים, אני נותן את כל קיצבת הניידות והעיריה מוסיפה עוד 2,400 שקל, אני צריך עוד לממן כסף נוסף בשביל המלווה.
שלמה קליין: זה מעל 5,000 שקל.
שלמה קליין: זה לא בן יחיד.
שלמה קליין: התארגנו שם עם שני ילדים שנוסעים עם רכב מעלון וזה הרבה כסף, הרבה מאד כסף.
שלמה קליין: קיצבת הניידות שלי היא 2,040 שקל ואני רוצה לומר שזה סכום מצחיק ביחס לאחזקת רכב עם הביטוחים והתיקונים והמעלון והביטוח המיוחד על האביזרים המיוחדים.
שלמה קליין: אלפיים שקל לא מכסים את אחזקת הרכב אז לוקחים את כל הכסף הזה ובהרבה מאד נקודות המדינה עובדת בצורה הפוכה, שלא המדינה משרתת את האזרחים אלא האזרחים משרתים את המדינה.
שלמה קליין: היא נותנת כסף בשביל ניידות וחושבת איך היא לוקחת אותו בחזרה?
אורי מקלב: בסופו של דבר, יחד עם כל מה שתענה בקשר לעלויות ובקשר למה שאתם גובים, אין ספק שקיצבת ניידות ניתנת רק בשביל מרכז יום שיקומי, איפה את שאר הדברים שאותו בוגר צריך?
אבנר עורקבי: אסור לכם לקחת, אתם לא מבינים את זה?
אבנר עורקבי: לפי החוק אסור לכם לקחת קיצבת ניידות.
אבנר עורקבי: קיצבת ניידות לא ממלאה את הניידות שהילד זקוק לה בשום צורה שהיא.
אורי מקלב: מר קליין, דיברנו על זה.
אורי מקלב: קודם כל היא לא ממלאה – זה ברור, 2,040 שקל, מעבר לכך, גם אם נניח שהיא היתה ממלאה את ההסעה למרכז היום, היא עדיין לא ממלאה את כל הצרכים של אותו הילד אז אנחנו בעצם - - -
ישראל כץ: ביקש מאתנו מנכ"ל משרד הרווחה, מר נחום איצקוביץ' להודיע בשמחה שהתקבלה החלטה על ידו לשנות את ההנחיות לגבי השתתפות המשפחות בתשלום עבור ההסעות, היות וההחלטה נפלה ממש בימים האחרונים, אנחנו נוכל לבשר את המודל החדש להשתתפות הורים בהסעות מיד אחרי שנודיע לכל השותפים -המרכז לשלטון מקומי וכל מי שעוסק בנושא ההסעות, אז נוכל להודיע מה המודל החדש והוא יהיה בתחולה מן ה 1 לספטמבר ומבחינתנו זה אומר שכל הטענות שהושמעו כאן בהחלט נגעו לליבו של המנכ"ל - - -
אורי מקלב: מקבלים את זה בברכה, אנחנו יודעים מהי הנכונות, גם של השר וגם של המנכ"ל ואנחנו מודים לו שהוא מצא את הועדה כבמה להודיע על זה אבל, האם תוכל באמת קצת לפרט מה השינויים?
ישראל כץ: לא אוכל להיכנס לפרטים, ההחלטה העקרונית היתה שההשתתפות של המשפחות תרד בצורה משמעותית מתוך הבנה שבאמת גימלת הניידות ניתנת לא רק כדי להסיע את הבוגרים אל מרכזי היום אלא שיש עוד מטרות שאותן גימלת הניידות הזו אמורה לשרת, יש החלטה גם להוסיף -והמשמעות התקציבית של היא משמעותית, נמצאת כאן תקציבאית האגף, המשמעות היא שתינתן תוספת והמשרד יצטרך לגייס תוספת משמעותית לנושא ההסעות.
ישראל כץ: גם היום המשרד מממן 13 מליון שקל מעלות ההסעות, כמובן שגם חלקה של הרשות המקומית, גם הוא יצטרך להינתן בענין הזה ובסופו של דבר זה יגיע למצב שהמשפחות יצטרכו לממן חלק מגימלת הניידות, לא את כולה, וכמובן שאנחנו מודעים לזה שאנחנו נצטרך לתת פתרון ביניים לכל אותם הורים שנאלצו לשלם ונמצאים אולי בחובות וכו' עד ל 1 לתשיעי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה עם משפחות שהן מעוטות יכולת בהקשר של ההשתתפות?
ישראל כץ: אמרתי, בנינו מודל ויש פתרון ביניים.
ישראל כץ: חלק מן הקיצבה יישאר בידי המשפחה וחלק יצטרך להינתן לנושא של ניידות.
אורי מקלב: שמענו גם מהורים שנמצאים פה, שיש חלק מן האנשים שיש לו חובות לרשויות וצריך לבדוק את זה.
אבנר עורקבי: למצוא את הפתרונות לחובות שהצטברו להורים לילדים.
מיכל גולן: אבהיר.
מיכל גולן: כל מה שדובר בנושא של בוגרים כרגע מתייחס לאוכלוסיה שמאובחנת ומוכרת לאגף לטיפול באדם המפגר.
מיכל גולן: הכללים לגבי אנשים עם נכויות אחרות הם שונים, למרות שאנחנו אותו משרד.
מיכל גולן: אני מתייחסת לאוכלוסיה שכוללת בתוכה אנשים עם לקות מוטורית, לקויות ראיה ושמיעה ואנשים שמתפקדים עם ליקויי תיפקוד והסתגלות, שמתפקדים מעט יותר גבוה מן הפיגור השכלי אבל עדיין בפער מן הנורמה.
מיכל גולן: לשאלת יושב הראש, יש בערך 200,000 ככלל ומתוך הבוגרים יש בערך 100,000 אנשים שלא כולם מוכרים לרווחה ושמדוברים כאן.
מיכל גולן: אפרט.
מיכל גולן: לגבי אנשים עם נכות קשה מאד, יש לנו היום בארץ ששה מרכזי יום לנכים קשים, התעריף כולל בתוכו את מרכיב ההסעות -ויש היום הרבה מאד בעיות כי יש טענות שהוא לא מספיק וארגונים לא כל כך עומדים בנושא ההסעות אבל לא אביא את זה לשולחן הזה.
מיכל גולן: רגע, רגע, - - -
אסף וינינגר: לאנשים עם פיגור שכלי יש ארבעים מרכזים.
מיכל גולן: אני מדברת על אנשים עם נכות פיזית קשה שלא מסוגלים להשתלב במקומות תעסוקתיים.
מיכל גולן: לגבי מרכזי יום לנכים קשים לא נדרשת השתתפות בהסעות אלא השתתפות בכל השירות הזה.
מיכל גולן: לגבי אנשים שנמצאים במסגרות תעסוקתיות, אנחנו משתתפים - - -
מיכל רוז'ני: אנחנו לא מדברים רק על מרכזי יום טיפוליים אלא גם על מקומות שעובדים בהם.
אורי מקלב: האם זה אותו הדבר בתהליך ובהתנהלות?
אורי מקלב: האם אותם דברים שקיימים עבור אלה קיימים גם כאן?
מיכל גולן: זה אותו הדבר.
מיכל גולן: אנחנו לא לוקחים את קיצבת הניידות.
אורי מקלב: אז מה ההבדל?
מיכל גולן: זה לא מדויק.
מיכל גולן: בתשובה לכל ההערות שהושמעו כרגע, רק אציין קודם מה כן אנחנו לוקחים.
מיכל גולן: לגבי אנשים שנמצאים במקומות תעסוקה, הן במרכזי שיקום מקצועיים והן במפעלים מוגנים, אנחנו מסייעים בגובה של 50% מ"חופשי חודשי" שזה ניתן לארגונים עצמם ובנוסף, יש לנו הנחיות –תקנון עובדים סוציאליים, לגבי אנשים שלא יכולים להשתמש בתחבורה ציבורית בגלל מצבם הפיזי ואתם אנחנו משתתפים בהסעות לפי סכום מסוים.
מיכל גולן: זאת אומרת עד גובה של מספר נקודות זיכוי.
מיכל גולן: הנושא הזה מוגבל תקציבית כי הוא לא על פי חוק אלא על פי נהלים.
מיכל גולן: עד כאן לגבי הבוגרים.
מיכל גולן: זאת אומרת שאנחנו לא לוקחים את קיצבת הניידות אלא מבקשים מהם השתתפות עבור הסעתם עד סכום מסוים.
אורי מקלב: הדברים מבלבלים.
אורי מקלב: רק ההגדרה משתנה.
אורי מקלב: הרי באופן מעשי - - -
מיכל רוז'ני: יש כאן שני נציגים של המשרד, אחד מהם ממה שנוגע לפיגור והשני לשיקום.
מיכל רוז'ני: בשני המקרים יש הסעות אבל זה לא אותו דבר כי הפיגור והשיקום לא עושים את אותם הדברים.
מיכל רוז'ני: יש שני הוראות שונות זו מזו, אחת של הפיגור ואחת של השיקום.
ישראל כץ: כמות האנשים שהם מסיעים לעומת כמות האנשים שאנחנו מסיעים היא ממש מועטה.
ישראל כץ: האוצר לא היה מאשר השתתפות כזו.
מיכל גולן: לגבי מרכזי יום לנכים קשים היתה הבנה שאי אפשר לקחת את קיצבת הניידות של האנשים.
מיכל גולן: כל הענין גם חדש יחסית.
מיכל גולן: מרכזי יום לנכים קשים הם החדשים חסית, הם בני חמש שנים לכל היותר.
מיכל רוז'ני: זו הערה מאד חשובה וזה יכול היה לפתור את כל הבעיה, אם כל ההסעות היו מתנהלות כמו אלו של מרכזי יום לנכים קשים, שזה משהו חדש ועלות ההסעה כלולה בתוך המיכסה.
מיכל רוז'ני: בעירית ירושלים, עליי לאשר מיכסה ואז אני מחפשת תקציב להסעה, למה זה לא כרוך יחד?
מיכל רוז'ני: וחבל שהנציגה של האוצר יצאה.
מיכל רוז'ני: לו ההסעה היתה גלומה בתוך המיכסה הבעיה היתה נפתרת.
אורי מקלב: המיכסה שאת מקבלת לא מכסה את ההסעה?
מיכל רוז'ני: המיכסה לא קשורה להסעה.
מיכל רוז'ני: המיכסה שאני היום מאשרת מאושרת למקום עצמו, כמו "אלווין" למשל.
מיכל רוז'ני: הם משתמשים בזה לצרכים שלהם כמו הפעלת כח אדם או בטוח וכד'.
מיכל רוז'ני: כיום ממתינים להסעה תשעה עשר אנשים.
מיכל רוז'ני: הם היו זכאים להסעה על פי הגדרה אבל אין תקציב.
אורי מקלב: יש פער בין הדברים.
אסף וינינגר: בסופו של דבר, בשורה התחתונה, יש כאן מודלים שונים אבל האנשים, בסופו של יום, במודל הזה, האם משלמים פחות עבור נסיעות?
מיכל גולן: ראה, אני יכולה לומר לך שבמרכזי היום לנכים קשים המיכסה שכוללת בתוכה בערך 1,200 ₪ עבור הסעה מגיעה לסביבות 4,500 ₪, מתוכה אדם משלם 660 ₪ כל חודש על כל הסל.
אסף וינינגר: 660 מכסימום על כל הסך כשזה כולל גם את הנסיעות
מיכל גולן: זה לא פשוט כי ארגונים ממעטים להסיע אנשים שנמצאים במרחקים גדולים זאת אומרת, אנחנו לא יכולים להקים מרכזי יום לנכים קשים בכל מקום ומקום וזו סוגיה לא פשוטה.
אורי מקלב: בטיפול יום במרכז שיקומי, חוץ מהסעות, האם לוקחים מהם גם השתתפות?
קריאה: גם, גם חודשי.
קריאה: מקיצבת הנכות.
אורי מקלב: זאת אומרת שהם צורכים פחות.
אורי מקלב: זאת אומרת שמי שיותר קשה לוקה כפליים.
אורי מקלב: המצב שלו יותר קשה, ההשתתפות שלו יותר גדולה, הוא פחות עצמאי.
קריאה: כי נכים קשים הם נכים קשים.
קריאה: כולם מרותקים לכיסא גלגלים.
קריאה: אלה זקוקים לעזרה ואלה זקוקים לעזרה.
קריאה: הפניה צריכה להיות לאוצר שיעשה עם זה משהו ולא במאבק פה על השאלה מי מסכן יותר –פיגור או שיקום.
אורי מקלב: נפנה אל הרשויות, אבי גינספן, התייחס גם לגבי החלק של ההסעות של הילדים שנמצאים במסגרות השילוב.
אורי מקלב: הפניתי אליך גם בקשות שיש לי בנושא.
אבי גיספאן: עם תלמודי תורה היתה בעיה.
אבי גיספאן: לא מוכרים אצל משרד החינוך אבל כיתות מקדמות, מכיתות ו' הכיתות המקדמות שלומדות עד ט' באב, נאלצנו להפסיק את ההסעות שלהן - - -
אורי מקלב: לפי מה שאומרים כאן ולפי מה שנציג משרד הרווחה הודיע, יהיה שינוי גם במסגרות האלו.
אבי גיספאן: נציגת משרד החינוך אמרה שמסגרות שימשיכו או קייטנה, מסגרות שימשיכו את הלימודים, יש סיכוי - - -
אורי מקלב: דרך אגב, לפני שבוע בסיכום שהיה עם משרד החינוך, גם כיתות השילוב תהיינה במסגרות האלו.
אורי מקלב: בודאי צריך גם עכשיו לעשות את זה, זו החלטה שתהיה תקפה משנת הלימודים הבאה.
אבי גיספאן: רק 50%.
אורי מקלב: זה עכשיו.
אורי מקלב: ציינתי את זה בעקבות פניה של הועדה אל ראש עירית ירושלים ואל מחזיק תיק החינוך וכל אלה שפעלו בענין הזה.
אורי מקלב: לגבי המרחקים, קשה להבין שמן המשביר עד בית הכרם זה פחות משלושה קילומטר.
אבי גיספאן: לפי ה g.i.s..
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה קודם זה לא היה?
אבי גיספאן: יש כאלה שמשתמשים, נערי האוצר - - -
קריאה: האם חושבים כך: על מנת להעביר את הכסף אל בתי ספר רגילים, אז צריך להתנהג אליהם כמו אל בתי ספר רגילים.
קריאה: אם ילד בבית ספר רגיל, שגר במרחק קטן משלושה קילומטר ממנו לא זכאי להשתתפות המדינה אז גם ילד עם לקות לא זכאי, בדיוק אותו הדבר.
אורי מקלב: זו לקות רצינית מאד בחשיבה.
אורי מקלב: להגיד שבגלל שאנחנו רוצים לשלב אותם אז נותנים אותם אמצעים, אי אפשר כך.
אורי מקלב: השאלה עכשיו היא האם באמת ילד רגיל הוא כמו ילד שנמצא במסגרות אחרות.
אורי מקלב: היו אומרים לך "כן מספיק", "לא מספיק", כן מרחק גדול או לא אבל, לבוא ולומר שכך אנחנו מיישמים את השילוב שלו, על ידי השוואת הקריטריונים של הילד המשולב לילד הרגיל בכל מה שקשור בהסעות זה ענין תמוה.
ישראל תיק: לגבי מה שאבי אמר, הכל ענין של תקציבים, נושא הטופוגרפיה –שהוא אכן בעייתי, משרד החינוך מכיר בו והוא הקים איזושהי ועדה, שאף אחד לא יודע מה הקריטריונים שלה וההחלטות שלה אבל 'זורקים' ברשויות איזה סכום שהוא משתנה מפעם לפעם.
ישראל תיק: אפשר לקרוא לזה "תוספת עבור שינויי טופוגרפיה" כלומר, הכירו בבעיה הזו.
ישראל תיק: נקח את בית"ר, היא בנויה על גבעות, מקצה של העיר לכניסה המרחק הוא אבל הבדלי הגבהים הם בין 800 ל , זאת אומרת, כשילד צריך לעלות מ 640 לגובה של 800 הוא עדיין לא עומד בקריטריונים.
ישראל תיק: המשרד כן מכיר בבעיה אבל הקים ועדה שזורקת סכום שאין לו קשר עם המציאות.
ישראל תיק: אפילו לא עצם.
מיכל עמיר קצב: לגבי הדברים של ישראל, ביקשנו ממשרד החינוך להקים ועדה משותפת שתבדוק את כל נושא ההסעות, בגלל הסעיף הזה שמשרד החינוך נותן איזו עצם קטנה כזו, בגלל הטופוגרפיה.
מיכל עמיר קצב: הם נעתרו לבקשה.
ישראל תיק: הכל מלא בספרים של ועדות, יש ספריות ענקיות מלאות.
מיכל עמיר קצב: הענין של המרחק בקילומטרים מקצץ את החלום של השילוב, מקצץ את היכולת של ילדים להשתלב ובעצם מחזיר אותנו מספר שנות דור אחור, זה לוקח את השילוב ואומר שהוא בעצם לא משלם.
מיכל עמיר קצב: כל הדיון צריך לשבת על המקום הזה האם זה בכלל נאות למדוד מרחק בקילומטרים עבור ילד?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מבקשת לחזק אותה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם יש למישהו נתונים, כמה חסכה מדינת ישראל בזה ש - - -
קריאה: הרבה, הרבה.
שרה רובין: לדוגמה אצלנו ביישוב זה יותר מכפול.
שרה רובין: אם העלות של נסיעות לשנה היא 10 מליון - - -
אורי מקלב: רק צריך לקחת בחשבון שהעלות לילד אחד היא - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרעיון שאומר עכשיו ישמע קצת לא מציאותי אבל האם לא עדיף בכל שכונה כזו יהיו –על פי קריטריונים, אם יש בה חמישה ילדים, למשל, האם לא עדיף להקים עבורם גוף שמטפל בהם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וזה יחסוך כסף, יותר מקומות עבודה, יותר מקבלים אז למה לא לעשות את זה?
אבנר עורקבי: כשההורים עושים את זה אז המדינה מבקשת מהם כסף.
רעיה לוי גודמן: ילדים בתכנית השילוב נמצאים -על פי רוב, בתוך המסגרת השכונתית, בגלל זה אנחנו מדברים על ילדים בשילוב ולא מדברים על ילדים שמשובצים מתוקף חוק חינוך מיוחד, סליחה, סליחה - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שאלה נוספת אלייך, הקשיבי ואחר כך תעני.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה עם אוטיסטים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם הם גם שילוב?
רעיה לוי גודמן: אחזור ואסביר.
רעיה לוי גודמן: יש ילדים שעברו ועדת השמה מתוקף חוק ומשובצים במסגרות חינוך מיוחד, בין שהן מחוץ לקהילה ובין שהן בתוך הקהילה, ילדים על רצף האוטיזם יכולים להיות בשילוב רגיל בתוך כיתה רגילה באיזור מגוריהם או בכיתות קטנות בתוך בתי ספר רגילים או בבתי ספר לחינוך מיוחד עבור אוטיסטים.
רעיה לוי גודמן: ברגע שהילד הוא אוטיסט הוא זכאי להסעה לפי רמת תפקוד מסויימת ולכן, אם הוא בחינוך הרגיל אז הוא נמצא בחינוך הרגיל בתוך הקהילה שלו ואם הוא נמצא בחינוך המיוחד אז מסיעים אותו לשם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אם הוא בכיתה רגילה אז הוא לא מוסע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך הוא מגיע לבית ספר?
רעיה לוי גודמן: אם הוא אוטיסט והוא משולב בבית ספר רגיל ועל פי הקריטריונים הוא זכאי להסעה הוא מוסע כל השנה לפי אורך שנת הלמודים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואם הוא גר במרחק פחות משני קילומטר?
רעיה לוי גודמן: תלוי בחומרת הלקות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה אומר שלא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ה"תלוי" הזה אומר שלא.
קריאה: המצויים ברשימה זכאים לפטור לפי קריטריון המרחק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש כאן ענין תלוי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תלוי במה?
רעיה לוי גודמן: יש ילדים שמשולבים בחינוך הרגיל שזה תלוי בחומרת הלקות שלהם אבל האוטיסטים מוסעים.
קריאה: האם ילד אוטיסט זכאי להסעה בכל מקרה?
קריאה: זו השאלה.
אורי מקלב: רעיה, כולם הבינו שגם את האוטיזם חילקת לפי הרמה אבל מסתבר שאוטיזם הוחרגו והם נכנסים לפי קריטריון.
רעיה לוי גודמן: אם יש לקויות אחרות אז זה לפי מידרג לקות וקושי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם לא כולם מוסעים?
אורי מקלב: אנחנו מקבלים את מה שנאמר פה שאוטיזים, בכל דרגה שלו, גם בזו שהיא הכי קלה וגם אם הוא משולב וגם אם בית הספר קרוב לבית - הוא זכאי להסעה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וזה לא משנה כמה קילומטרים בין הבית לבית הספר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם זה מה שאת אומרת?
אורי מקלב: אנחנו נבדוק אם חוזר המנכ"ל מיושם.
רעיה לוי גודמן: האם הדיון הסתיים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו ממש חוצפה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמו הנציגה של משרד האוצר, שיוצאת כי היא חושבת שהיא לא צריכה לתת לנו דין וחשבון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שהיה לא יהיה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו נשנה את הדברים.
שלומית אבינח: אני חמש עשרה שנים בוועדה ובחיים לא קרה דבר כזה.
מזל פאר: נכה מרותק לכסא גלגלים לא רואה וההורים השאירו את הילדים בבית והאם אומרת שהיא לא יכולה להרים אותו בבוקר אז הוא לא ילך לבית הספר וכל היום מסתכל על הקירות.
מזל פאר: לא, הוא לא עיוור.
מזל פאר: וההורים צריכים להתמודד והילד לא יוצא לשום מקום, הילד סגור כמו בתוך כלא וזה לא בסדר שלוקחים לו את כל הקיצבה.
מזל פאר: ההורים צריכים להתמודד עם כל זה.
שלמה קליין: לגבי הדברים שדני אמר לגבי קריטריונים, אז אם הקריטריונים האלה יגיעו ל 50% מן הקיצבה אז יוצא שהקיצבה חסרה וגם כך היא חסרה ואם על זה עוד מורידים מן הנכות אז יותר טוב כבר המצב שהוא היום אבל עדיין זה מצב חסר.
שלמה קליין: ברור שזה לא מספיק.
שלמה קליין: אם יבדקו עלות של קילומטר למשל, די לבנות קריטריון נורמאלי אז בסדר אבל ברור שזה חסר.
שושנה ארגש: הבן שלי נמצא במסגרת מזה שנתיים, החוב גדול והעובדת הסוציאלית אומרת לי שאם לא אשלם אז בשנה הבאה הבן שלי לא יהיה במסגרת.
שושנה ארגש: אני מראש העין.
שושנה ארגש: ועכשיו היא מבקשת ממני טפסים לרשום אותו למסגרת בשנה הבאה, לאן הוא הולך?
שושנה ארגש: זו המסגרת שלו, הוא בן עשרים ושתיים, לאן הוא ילך?
שושנה ארגש: למה אני צריכה לחדש כל שנה?
שושנה ארגש: אסתי בר אומרת שאם לא אתן את הטפסים הוא יישאר בבית.
שושנה ארגש: לשאלת מנהלת הועדה, מדובר בארבעים אלף שקל חוב.
שושנה ארגש: זה לגבי ילד אחד.
שושנה ארגש: שאלה נוספת, ילד שנמצא בשילוב, אני משלמת כל חודש עבור מונית ועבור רכב שהוא עם מעלון וחלקו מונית אבל זה קשה לי מאד.
שושנה ארגש: מי יכול לעזור בענין הזה?
שושנה ארגש: הוא בן עשרים ושלש והוא נוסע לשילוב, הוא לומד שם.
קריאה: במסגרת חינוכית או במסגרת ?
שושנה ארגש: זו ישיבה, הוא לומד שם.
אורי מקלב: הגברת גודמן, ההערה שלך לא מקובלת עלינו.
אורי מקלב: אנחנו גם מטפלים באנשים פרטיים.
רעיה לוי גודמן: אבל אנחנו לא יכולים לענות לאנשים פרטים מבלי להתכונן מראש.
אורי מקלב: תפנימו, שיש גם, חוץ מוועדות וחוץ מגורמים מטפלים וחוץ ממשטרה, יש גם אנשים פרטיים.
אורי מקלב: מאחורי כל ילד כזה יש הורים ויש משפחה וכל אחד מהם הוא עולם בפני עצמו.
אורי מקלב: עכשיו אנחנו מבינים איך נעשים דברים רבים, כי ההסתכלות היא כזו.
אורי מקלב: כל הוא עולם ומלואו, כל משפחה היא משפחה, יש השלכות של כל ילד וילד.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שכל אחד צריך להתמודד, בין אם זה בכסף, בין בהתנהלות, בין במתח, הם משקיעים את הכל, הרבה יותר מאשר אחרים משקיעים בשביל הכלל.
אורי מקלב: סליחה, מהיכן התרבות להתפרץ כך?
אורי מקלב: יש הורים שמשקיעים בילד הפרטי הזה הרבה יותר מאשר אחרים משקיעים בַּכְּלָל, תפנימו את זה טוב.
אורי מקלב: ואני לא כולל את כולם בענין הזה וצריך להבין שמאחורי זה, אנחנו שומעים אותם ורואים אותם והם מלווים אותנו הרבה זמן, בענין הזה ובעניינים אחרים.
פנחס ניסימוב: אני אב לילד בן שלושים ואחד, נכה קשה ביותר, בארבעה גפים, היום עובדת סוציאלית מתקשרת אלינו ושואלת אותי האם לרשום אותו בשנה הבאה לבית ספר וזה בקשר להסעה, אני משלם כיום אלפיים שלוש מאות שקל להסעה - - -
שלומית אבינח: לשנה?
קריאה: לוקחים אלפיים שלש מאות.
קריאה: מהי קיצבת הניידות שלך?
פנחס ניסימוב: אלפיים שש מאות, אלפיים שבע מאות.
פנחס ניסימוב: אני רוצה לרשום אותו אבל איפה אני אשים אותו?
פנחס ניסימוב: אין לי איפה לשים אותו בשנה הבאה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אתה אומר שאין לך כסף?
פנחס ניסימוב: אז הם אומרים שיישאר בבית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינה יהודית, זה מה שהכנו ורצינו שתהיה לנו.
אורי מקלב: אסף אומר משהו נכון, אנחנו מדברים -בתוך מדינה שלמה על ארבע מאות ומשהו אנשים, בסך הכל מדובר על ארבע מאות ומשהו אנשים, אלה לא סכומים שהם בשמים.
קריאה: הם רוצים שההורה יסיע את הילד שלו והם לא חושבים על ההורה שיש לו עבודה, שיש לו עוד ילדים, שהוא צריך לפרנס משפחה, הם לא חושבים על זה.
קריאה: אמנם זה לא מקרה של ירושלים אבל אצלנו ההסעות עולות לנו 2,700,000 שקל לשנה כשהתקציב שהאוצר נותן דרך משרד הרווחה הוא מליון מאתיים.
קריאה: העיריה לא גובה את קיצבת הניידות מאותן סיבות שעלו כאן כי אנחנו לא חושבים שמתאים לקחת את כל הקיצבה וההורים גם לא ממהרים לשתף - - -
אורי מקלב: בסופו של דבר יש עיריות שגם את זה אין להן.
אורי מקלב: עירית ירושלים היא עשירה יותר.
אורי מקלב: יש עיריות קטנות שכל תוספת כזו מכספן היא גדולה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מבקשת להודיע, ב 1 לאוגוסט ייערך כנס גדול מאד לגבי תפקודו ותפקידו של בטוח לאומי ומאחר וזה קשור למשרד הרווחה ושר הרווחה יודע על זה ונפגשתי אתו אז אני אומרת את זה כאן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני באופן אישי חושבת שצריך לשים פעם אחת ולתמיד סוף ולעשות רפורמה בנושא של הרווחה במדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש שם ערבוב בין בטוח לאומי בין רווחה לעיריות - - -
אורי מקלב: גם בטוח לאומי קשור לזה אבל כמו שאומר מר קליין, ש 2,040 או 2,400 לא מספיקים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש עצומה בפייסבוק שאני מחתימה כי אני רוצה להביא את העצומה הזו גם לשר האוצר גם לראש הממשלה כדי לשנות את הסיטואציה כי זה מטורף לגמרי שאף אחד פה לא לוקח אחריות על רווחה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין אף אחד שלוקח אחריות ואני שומעת אנשים שעובדים בתחום ויש הקשחת עורף שצריך לשים לה סוף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש אטימות נוראית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואפשר להבין שכמו שרופא עושה חמישים ניתוחים ביום אז הוא לא מתרגש מחתך אבל בכל זאת, האטימות ברווחה צריכה להיפסק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אני מזמינה את כולם להצטרף אל הדבר הזה כי זו מדינה יהודית ובמדינה יהודית אסור שיקרה שפקידים ואנשים בעלי תארים גבוהים כמו מנהל אגף כזה מנהל אגף אחר יאבדו את צלם האנוש ויתייחסו לאנשים המסכנים האלה כמו כלבים, תסלחו לי על הביטוי.
אורי מקלב: אנחנו מעריצים אתכם ומחזקים אתכם, אתם מחזיקים אותם בבית ולא שולחים אותם למוסדות.
אורי מקלב: ועליכם לדעת שהשמתם במוסדות היתה עולה למדינה הרבה הרבה יותר כסף.
מזל פאר: עובדת סוציאלית אומרת: קשה לך?
מזל פאר: קחי את הבן שלך למוסד.
מזל פאר: אמרתי לה: הבן שלי בן עשרים וחמש ואני בחיים לא יוצאת לבלות, לא יוצאת לטייל - - -
אורי מקלב: רבותי, אני מודה לכולם.
אורי מקלב: נגענו בכל הדברים.
אורי מקלב: בכל פעם שאנחנו - - - , שלום עליך הרב גפני, הרב גפני בא לחזק אותנו בדברי הסיכום, כיושב ראש ועדת הכספים.
אורי מקלב: אומר לך שהאוצר לא היה אתנו בדיון אלא הגיע רק לחלק קטן של הדיון, הם באים לכמחצית השעה וכשהם מרגישים שהזמן יקר והזמן עלה כסף דהיינו, כל דקה שהם כאן הדרישות עולות וכנראה שהם שומעים את הדרישות ולא יכולים לעמוד בזה, לא מסוגלים לעמוד בפני מה שכאן מוצף ודיברנו כאן על הסעות בחינוך המיוחד, גם על הסעות של ילדים משולבים וכו', גם על מרכזי השיקום ובכל אופן, אנחנו רואים שני דברים שאנחנו מברכים עליהם: אולי זה לא יהיה בחזקת "כל תאוותנו בידינו" אבל יש שינויים שיקֵלו על ההורים גם בנושא של הסעות בחופש או בהמשך מסגרות הלימודים בתוך בתי הספר.
אורי מקלב: הוועדה הפריטטית תשב קצת עם ההורים.
אורי מקלב: יושב ראש הכנסת, יושב ראש המפלגה שלי, חבר הכנסת משה גפני, דוד אזולאי, יושב ראש ועדת הכנסת יריב לוין, יצחק וקנין, סגן יושב ראש הכנסת וכל מי שיושבים, אני באמת מתכבד לפתוח את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור כשעל סדר היום החלפת יושב ראש לוועדה, בחירת יושב ראש חדש.