GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: גם כביש ירושלים וגם בתוך ירושלים, עיר שיש בה צמתים ורחובות סואנים שהם בלתי עבירים בעליל.
אורי מקלב: יש לדעת שרוב הילדים האלה לומדים בבתי ספר שלא נבחרו מראש.
אורי מקלב: אין כיתה מקדמת ליד הבית ואין חינוך מיוחד ליד הבית אלא בשיבוצים שהממשלה או משרד החינוך שיבצו בתוך המקומות האלה וקבעו שאלה מקומות הלימודים שלהם, ביד השניה לא נותנים לילדים את האפשרות להגיע ומסכנים אותם.
אורי מקלב: במקביל הם מטילים על ההורים הוצאות כספיות גדולות כי מי שלא מסכים לתת לילד שלו ללכת כך –ואני לא יודע מי ההורה שכן נותן לילד שלו ללכת מרחקים כאלה, רגע, שלום וברכה לחברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ'.
אורי מקלב: עוד נקודה אחת: ישאל השואל: "מה נשתנה?
אורי מקלב: " האם הדברים האלה קרו רק מאתמול או רק בשנה האחרונה?
אורי מקלב: ועוד, אין ספק ש"עניי עירך קרובים" והורים פנו אלי כבר לפני שנתיים וגם בתקופה האחרונה ואין זה משנה כרגע למה משום שהיה דבר נוסף שהעצים את הבעיה והוא שיטת המדידה של ה g.i.s שהיא שיטת מדידה לוויינית שמשרד החינוך עצמו היום קובע אותה, לא הרשות ולא ההורה ואני מניח שמאז השימוש בשיטה הזו, נפלטו רבים מאלה שהיו זכאים להסעות ונמצאו לא זכאים דהיינו, היה שינוי דרמטי בתקופה האחרונה ויכול להיות שכנראה גם אחד שמתמצא לא חשב ש"עד בית הכרם" זה עדיין לא מספיק קילומטרים או מן המשביר ועד בית הספר "יהודה הלוי" וחשוב גם לדעת ששיטת המדידה הזו לא מתחשבת בשום נתון שטח, לא אם המקום גבוה, לא אם הוא בעמק, לא אם מדובר בערים והלוא יש תנאי טופוגרפיה שונים ממקום למקום.
אורי מקלב: לא דומים שנים או שלושה קילומטר במישור לשנים או שלושה קילומטרים שנמצאים בדרך אחרת.
אורי מקלב: ברם, מבחינתנו לפחות, יש הבדל ואי אפשר לעשות מדידה של קילומטרים לפי g.i.s.
אורי מקלב: מבלי להתחשב בתנאים שיש בהם ומבלי לשאול האם המקומות מבודדים, האם המקומות סואנים וכו'.
אורי מקלב: זה נקרא חלילה מיטת סדום, כשהיו מתאימים את עצמם למיטה.
אורי מקלב: אם היה אדם ארוך בסדום והמיטה היתה בממוצע אז היו מקצצים את רגליו, ואם היה קצר מדי היו מושכים את רגליו דהיינו, קבעו מידה של שלושה קילומטר או שני קילומטר בלי להתחשב בנתונים הקיימים.
אורי מקלב: לכן קוראים לזה מידת סדום.
אורי מקלב: על זה נאמר מיטת סדום, שלא מתחשבת בדברים האחרים מעבר למידה עצמה.
אורי מקלב: כל אלה הם הנושא הראשון שלנו בוועדה והתברר גם, ולכך התכוונתי כשאמרתי שחיפשנו אתונות ומצאנו מלוכה, שחלק מן הילדים שמשולבים או שנמצאים בכיתות מיוחדות, ונזכיר שוב שהשיבוצים נקבעו על ידי ועדת השמה והילדים נשלחו לשם על ידה, לא יכול להגיע לבתי הספר.
אורי מקלב: אנחנו הפסקנו את הלימוד של הילדים האלה וכמה שהם יותר רגישים וצריכים את השילוב, הגיע יולי, המקומות הודיעו שהם ממשיכים ללמד אבל מכיוון שאין הסעות הילדים לא יכולים להגיע, אנחנו מדברים על ילדים שנוסעים חמישה וששה קילומטר כדי להגיע למקום הלימודים שלהם, כמו משכונת רמות בצפון עד לנווה יעקב, למשל.
אורי מקלב: לא מעט ילדים מחינוך משולב בנווה יעקב, לא מעט מהם נוסעים לרמות בחלק הצפוני של ירושלים.
אורי מקלב: המרחק מרמות לנווה יעקב הוא ששה או שבעה קילומטר והילד לא יכול לגמוע אותו בעצמו.
אורי מקלב: התוצאה היא שהילד נשאר בבית ולא מקיים לימודים.
אורי מקלב: שלא לדבר על כך שבמר
אורי מקלב: בית בתי הספר הילדים יש כיתות משולבות וגם כשיש חופש אז יש להם קייטנות בתוך מסגרת בית הספר כהמשך ללימודים, מרבית בתי הספר עושים את זה והילד הזה, שבא כשהוא לא שכן, שהוא לא קרוב לבית הספר, שהוא חריג גם כי הוא מגיע מרחוק והרי זו האפשרות היחידה שיש לו, יוצא שהוא היחיד שלא יכול להשתתף בתוך הפעילות הזו כי בחודש יולי ההסעות נפסקות.
אורי מקלב: אציין כאן במאמר מוסגר, נמצאים כאן נציגים מרשויות מקומיות וחלקן, ועכשיו לאחרונה גם עירית ירושלים, ממשיכות את ההסעות מכספן.
אורי מקלב: היתה לי הצעה לסדר בענין הזה אבל גם בדקתי ברשויות.
אורי מקלב: עירית ירושלים החליטה לפני שבוע להמשיך את ההסעות על אף שמשרד החינוך לא משתתף כלל בהוצאה הזו.
אורי מקלב: מברך אותה על כך.
אורי מקלב: גם נציג משרד החינוך נמצא כאן ונשמע את כולם.
רבקה לנדי: לבנים נותנים 50% ממה שהסכימו לתת - - -
אורי מקלב: כל אחד ידבר בתורו.
אורי מקלב: את מדברת על משרד החינוך אבל אני מדבר על בית ספר שנסתיימה בו שנת הלימודים ויש בו ילדה משולבת, במסגרת משרד החינוך אין לה לימודים ואז גם אין לה 50% אבל, במסגרת בית הספר הכיתה ממשיכה, כמעט כולה, ללמוד במסגרת קייטנה כזו או אחרת שבית הספר נותן חסותו עליה, זה קיים בהרבה בתי ספר ובמקרה הזה הילדה לא מקבלת גם לא 50%.
אורי מקלב: האם זה נכון?
אורי מקלב: לכן כל אחד ידבר בתחומו ובזמנו אז לא נצא עם אי הבנות ועם קריאות שאולי לא תהיינה מובנות.
אורי מקלב: לבקשת מנהלת הוועדה נציג כאן את הנושא השני, מימון ההסעות למרכזי יום טיפוליים שיקומיים.
אורי מקלב: כפי שידוע, הבוגרים -שהם מגיל 21 ואילך, לא נכללים בהגדרה של תלמידים בחינוך המיוחד, הם מוסעים למרכזי יום טיפוליים, דבר מבורך לכשעצמו וכמובן, כפי שידוע, הרשויות מחוייבות, על פי חוק, לממן את ההסעות לאותם מוגבלים שנמצאים במרכזי היום הטיפוליים.
אורי מקלב: כשלעצמו זה דבר חשוב מאד.
אורי מקלב: נשמע דברים גם בנושא הזה.
אורי מקלב: הרשויות המקומיות, באין מיכסה על ידי משרד העבודה והרווחה, לא מממנות את ההסעות האלו והבוגרים הללו ממתינים עד שיגיעו מכסות.
אורי מקלב: בנוסף, משהגיעו המיכסות, יצאה החלטה -שהיא תמוהה, לפיה, כל קיצבת הניידות של אותו זכאי משולמת עבור ההסעות למרכז היום והשאלה היא מדוע.
אורי מקלב: קיצבת הניידות ניתנת אמנם כדי שהזכאי יהיה נייד אבל מצד שני, היא לא מיועדת רק להגעה למעון היום אלא גם לדברים אחרים שנמצאים בחיי היומיום שלו, כמו נסיעות בסופי שבוע וכד'.
אורי מקלב: איך נעשה הדבר הזה שכל הקיצבה נלקחת עבור ההסעות האלו ובכך שוללים ממנו לגמרי את הניידות?
אורי מקלב: לא ארחיב לשאר, נרחיב כשנגיע לדיון הזה.
רבקה לנדי: התלמידות שלנו עברו ועדת השמה בעירית ירושלים והושמו מכל שכונות ירושלים.
רבקה לנדי: אנחנו ממוקמים בכניסה לעיר.
רבקה לנדי: יש לנו תלמידות –ותהיתי בקשר לנושא של אחריות ההורים, ילדה בכיתה א' צריכה לעבור את הכניסה לעיר ולחצות את כביש ירושלים תל-אביב, כמובן שאף הורה לא שלח אלא לקח הלוך וחזור, אחת האמהות קיבלה אזהרה מן העבודה שלה שיוציאו אותה משם כי היא צריכה להגיע לשם בזמן אבל היא צריכה לקחת את הילדה שלה לבית הספר ולהחזיר אותה משם, בפרט כשהיה זה בתחילת שנה עד שנכנסה המערכת לשיגרה.
רבקה לנדי: לילדות האלו יש גם לקות למידה וגם הפרעות רגשיות, והן גם מסיימות בשעה אחת כי משרד החינוך נותן רק עד השעה אחת וזה אומר שהאם היתה צריכה לצאת מן העבודה כדי להוציא את הבת שלה.
רבקה לנדי: האם הסכימה לשלם ובלבד שנמצא מישהו שיקח אותה אבל אף נהג לא מוכן להתחייב אלא בסכום אגדי.
רבקה לנדי: הילדה היא בסיכון אמיתי והאם אומרת: אפילו לרחוב אני לא שולחת אותה לבד כי קרה כבר שהיא ניגשה אל כל מיני אנשים וכד'.
רבקה לנדי: היא לא בחרה את בית הספר הזה אלא קיבלה שיבוץ מעירית ירושלים לפיו היא צריכה ללמוד בגבעת שאול.
רבקה לנדי: היא אמנם גרה לא רחוק אבל כמעט אף אחד לא הולך את המרחק הזה ברגל אלא מי שרוצה לעשות הליכה לשם הליכה.
רבקה לנדי: דבר שני, ההסעות, לא הצלחנו למצוא מישהו שיקח תחת חסותו את ההסעות האלו.
רבקה לנדי: בסוף, מטעם העיריה, דיברו עם החברה והם הסכימו להסיע תמורת תשלום אבל זה חסד וזה רק אם זה מזדמן להם ואם יש להם מקום בהסעה והכל 'תלוי'.
רבקה לנדי: כל פעם יש תהייה מחדש.
רבקה לנדי: היו לי ארבע תלמידות כאלו.
רבקה לנדי: קשה לאם לעזוב את העבודה כי היא זקוקה לכסף.
אורי מקלב: דברי קצת על משמעות הליקויים והשילוב.
אורי מקלב: מיהם הילדים שזכאים, הגדירי אותם כדי שנבין מהי העצמאות שלהם, אנחנו מטילים עליהם ללכת לבד לבית הספר.
רבקה לנדי: יש שלושה סוגים, יש ילדים עם ליקויי למידה, לרבים מהם יש a.d.h.d.
רבקה לנדי: ומידת ההסתבכות - - -
אורי מקלב: אנחנו מקבלים בברכה משתתפים נוספים מן העיריה.
אורי מקלב: נציגים של פורום בן כמעט חמש עשרה רשויות גדולות במדינת ישראל.
אורי מקלב: יועצים.
אורי מקלב: ונאמר כבר: "השב יועצינו כבתחילה ונס ממנו יגון ואנחה", משהיועצים מבצעים את מלאכתם או אז יסורו מאתנו יגון ואנחה.
אורי מקלב: ומדובר באחריות גדולה.
אורי מקלב: אנחנו דנים כאן בחינוך המיוחד והמימשק אליכם הוא ההסעות.
אורי מקלב: לא כל הילדים שלומדים בחינוך המיוחד –בין אם בשילוב ובין אם בכיתות מיוחדות, זכאים להסעות אלא בתנאי שהמרחק מביתם גדול יותר משניים או שלשה קילומטר בהתאמה לילדים עד כיתה ה' ומכיתה ה'.
אורי מקלב: עכשיו מדברת הגב' רבקה לנדי שהיא מרכזת כיתות שילוב על ילדה שצריכה להגיע הביתה והיא לא זכאית לפי המדידות שמשרד החינוך מבצע.
אורי מקלב: חשוב לציין שחלק מן החידוד וההצפה וההעצמה של הענין הזה וההחרפה של הנושא הזה הוא המעבר לשיטת המדידה לפיה לא הרשות מדווחת ואחראית - - - נפנה מקום לחברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, בבקשה.
אורי מקלב: אנחנו גם מברכים את בנה -כך נראה, שנוכח כאן עם חבריו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זו הקייטנה שלה.
אורי מקלב: אנחנו מברכים.
אורי מקלב: רבותי, חייבים להתכנס.
אורי מקלב: שמחים לארח את כולם אבל נקדם את הנושא.
אורי מקלב: ביקשנו מן הגברת לנדי לתאר את הילדים שמהם אנחנו מבקשים ללכת ברגל כי אין הסעות.
אורי מקלב: התחלתְ לומר שמדובר בילדה שניגשה, למשל, לאנשים זרים בלי דעת.
רבקה לנדי: התחלתי להגיד שחלקן ילדות עם ליקויי למידה וחלקן בהגדרה של "ליקוי למידה רב בעייתי", כך זה מוגדר בוועדת השיבוץ, הרבה פעמים ילדים בעלי a.d.h.d.
רבקה לנדי: מסתבכים בקטטות כי יש להם לקות חברתית עם סיכויי הסתבכות גבוהים.
רבקה לנדי: יש בנות שמתבגרות והן בסיכון מאד מאד גדול, אין לתת להן לצאת לרחוב, תמיד כשמדברים על סיפורים שונים אז הילדים שלנו הם הראשונים ברמת הסיכון הגבוהה.
אורי מקלב: האם זו תובנה שלך או תובנה מקצועית?
רבקה לנדי: כשהיו סיפורים אז התברר שהנער היה לקוי למידה.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על ילדים רגילים אלא על ילדים שהם בהגדרה בחינוך מיוחד, אמנם לאו דוקא עם ליקוי למידה אבל זה יכול להיות פיגור קל, למשל ועדיין ילד עם פיגור קל לא זכאי להסעות האלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה הם מצפים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שההורים יביאו אותם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה ההבדל בין ילד רגיל לילד עם פיגור קל, הילד הרגיל מגיע עם המשפחה, מה הסיבה שילד כזה צריך הסעה?
אורי מקלב: קודם כל, כפי שאמרנו קודם, הילדים האלה לומדים בבית ספר שנבחר עבורם לפי שיבוץ.
אורי מקלב: אין בכל בית ספר כיתה מקדמת או משלבת שמתאימה לילד מסוים.
אורי מקלב: המוסדות הממלכתיים -ומשרד החינוך ביניהם, משבצים את הילדים.
אורי מקלב: בדרך כלל אין ליד הבית כיתה מיוחדת אז אנחנו שולחים אותם למקום בו יש כזו.
אורי מקלב: דבר שני, אותו ילד, באחריות האישית, גם אם הוא דומה לילד רגיל, האם -באחריות שלנו, אנחנו מוכנים לומר להורה לשלוח אותו שניים או שלושה קילומטר לבית הספר לבד?
אורי מקלב: האם נכון להגיד את זה לילד עם פיגור קל?
אורי מקלב: נַתָּנו דוגמה של מרחקים בירושלים כדי להמחיש את המרחקים ואמרנו ששיטת המדידה g.i.s.
אורי מקלב: היא מדידה מדויקת ולא מתחשבת בשום תנאי שטח.
קריאה: אפשר להדגים מילדי תסמונת ה'דאון', כל אחד מבין מה המשמעות של הלקות אבל הם -מבחינת המדינה, מקבלים הגדרה מסודרת רק בגיל שש, עד אז כולם נקראים "עיכוב התפחותי".
קריאה: עיכוב התפתחותי לא זכאי להסעות אלא על פי הפרמטרים של קילומטרים.
קריאה: זאת אומרת שצריך לצפות מילד נושא תסמונת דאון בן חמש, בגן חובה, שגר קילומטר וחצי ליד הגן שיילך ברגל.
קריאה: הוא צריך להגיע בכוחות עצמו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל השאלה – ואני בכוונה מקשה, אם ילד רגיל, בגיל חמש הולך לבד לגן, הרי הוא גם לא הולך לבד אז אני רוצה להבין מה - - -
קריאה: יש לו גן ליד הבית.
קריאה: לעומתו, הילד המוגבל, צריך גן מיוחד ומשבצים אותו בגן אחר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומה קורה כשהילד גר ליד המקום בו יש כיתה מתאימה?
קריאה: אז אין בעיה.
אורי מקלב: אז אין בעיה, אז זה בסדר.
אורי מקלב: על אלה אנחנו לא מדברים.
אורי מקלב: יש בארץ מאה וארבעים אלף ילדים בחינוך המיוחד, מתוכם ששים ושבעה אלף עם ליקויים קשים, ואנחנו מדברים על 80% שהם לא זכאים להסעה מן הקילומטר הראשון או מן המטר הראשון, אין להם אפשרות להיכנס להגדרה.
אורי מקלב: כמה ילדים זכאים וכמה לא זכאים?
אורי מקלב: אני לא יודע אם יש פילוח כזה ואם הנתון ידוע.
אורי מקלב: כמה מתוך ילדי החינוך המיוחד, זכאים?
אורי מקלב: כשאני מדבר על ילד או ילדה עם תסמונת דאון או פיגור קל או הפרעות שלכאורה הן קלות, כשאני מדבר על ילדים שהם לכאורה בסך הכל בעלי לקויי למידה ונחשבים -בתוך הפיגור הקל, לילדים הכי קלים עדיין, כפי שאומרת גב' לנדי, לקות למידה היא לא רק בלמידה אלא גם בהתנהגות הכללית ובלקיחת האחריות - - -
שרה רובין: כישורי החיים, יכולת של פתרון בעיות –מוגבלות באלו היא תוצאת לוואי של לקות הלמידה.
שרה רובין: לא מדובר רק בקריאה כתיבה וחשבון, אלא שזה תמיד בא בליווי של קשיים בהתארגנות, בכישורי חיים ובפתרון בעיות ושלושת הדברים האלה נלקחים בחשבון בכל תחום.
שרה רובין: ואלו הן הגדרות מקצועיות.
רבקה לנדי: מבקשת לחדד.
רבקה לנדי: אם אני רוצה, למשל, להוציא תלמידה מבית הספר כי היא מרגישה לא טוב, החוק אוסר עלי להוציא תלמידה אלא אם כן אחד מהוריה בא לקחת אותה או שמגיע פקס שמאשר את אחריות ההורים להוצאת הילדה.
רבקה לנדי: הילדה יצאה מבית הספר, מי יהיה אחראי מבחינת החוק אם יקרה משהו לילדה או ילדה כזה כשהוא בסיכון והוא באופן מפורש בסיכון, מי אחראי כאשר אין את ההסעה.
רבקה לנדי: עד היום, כשהיו הסעות, העליתי אותם להסעות והם היו באחריות ההסעות ועכשיו אין, אני מוציאה את הילדים לרחוב.
אורי מקלב: שמענו את שאלת חברת הכנסת, זה לא באחריות ההורים.
אורי מקלב: היא סיפרה על אֵם שהילדה שלה לומדת בגבעת שאול.
אורי מקלב: המרחק מגבעת שאול אל ביתן הוא לכאורה לא רחוק כי השכונות הן נושקות אבל התחנה המרכזית באמצע והצומת הגדול באמצע.
אורי מקלב: האֵם עמדה לפני פיטורין כי לא יכלה להגיע בזמן לעבודה והרי הביאה את הילדה לבית הספר.
אורי מקלב: שם הילדה לומדת עד אחת ואין הסעות אז האם היתה צריכה להביא אותה והסכימה האם לשלם על מנת שתהיה הסעה –ולא לדבר על כך שהסכום להסעה מיוחדת הוא מאד גדול וגם זה לא פשוט, כי זו צריכה להיות הסעה מהימנה ובטיחותית, של מישהו מהימן ויש בעיה נוספת: דיברו כאן על ילדות בגיל הבגרות שמבחינת ההגדרה המקצועית החשש להן הוא גדול ונדרשות עבורן שמירה מיוחדת והתייחסות מיוחדת.
רבקה לנדי: רבים מן התלמידים שמגיעים לכיתות המקדמות ושהם לקויי למידה מגיעים מבתים סוציואוקונומיים מאד נמוכים שאין להם כסף לכרטיסיה ואספר את הסיפור של אחת המנהלות שלנו:
רבקה לנדי: ילדה איחרה ויכלה בדרך כלל לנסוע באוטובוס אבל לא היה כסף לכרטיסיה, הם קיבלו מארגון תמיכתי שימורים, הילדה הלכה למכולת כדי להביא את השימורים ולקבל כסף מבעל המכולת כדי לקנות כרטיסיה כדי שתוכל להגיע לבית הספר.
רבקה לנדי: היא לא זכאית להסעה.
רבקה לנדי: רבים מן הילדים האלה באים ממשפחות קשות.
אורי מקלב: אומרת גברת לנדי, בסופו של דבר, חלק מן הילדים האלה מגיעים גם מרקע סוציו אקונומי נמוך ולעתים אין כסף לאוטובוס ואז זה גורם נוסף להליכתם ברגל.
אורי מקלב: בנוסף, בחלק מן המקומות האלה אין קווי אוטובוס מוסדרים ואין קו שעובר בין המקומות.
רבקה לנדי: דבר נוסף, ילד שיש לו הפרעה רגשית –וזו תופעה רגילה במקרים של לקויי למידה, זכאי להסעה עד לכיתה ד' והוא זכאי גם למלווה.
רבקה לנדי: ברגע שהוא מגיע לכיתה ד' יש בפניו את התנאי של שלושה קילומטר והוא לא זכאי להסעה, כך שהוא הופך להפקר.
רבקה לנדי: והלוא קודם לכן היה זכאי אפילו למלווה משום שהוא בסיכון ופתאום הכל יורד.
אורי מקלב: עם כל הכבוד לגילאים, המעבר בין כיתה ד' לכיתה ה' עוד לא עושה שינויים דרמטיים במצב הילד ובתפקודו.
אורי מקלב: מה קורה עם אותו הילד שעד כיתה ד' או ה' היה זכאי גם להסעה וגם למלווה כי יש לו בעיות רגשיות ועכשיו, כשעבר לכיתה ה', אז בן יום הוא לא זכאי להסעה כי הוא לא גר במרחק שגדול משלושה קילומטר וגם לא למלווה.
אנסטסיה מיכאלי: מי קובע את הזכאות?
אנסטסיה מיכאלי: מהי העמדה של משרד החינוך?
אורי מקלב: טרם שמענו אותה.
קריאה: בטבלת הנתונים יש התפלגות של ילדים שנמצאים במסגרות שהותאמו ללקות.
קריאה: יש כאן השוואה.
קריאה: בעשור האחרון יש מספר ילדים גדול, האם האחוז שנכון לשנה זו שונה מן האחוז שהיה בשנת 2000?
קריאה: האם יש מישהו שיכול לענות לזה?
רעיה לוי גודמן: כבוד יושב הראש, להבנתי הוזמנתי לכאן כדי לדון במימון הסעות בחודש יולי אבל בינתיים, כל הדיון שמתקיים כאן כרגע הוא דיון שמתקיים במקביל -מתוך חשיבות הנושא ומורכבותו, בוועדה לשלום הילד, ששם נדרש משרד החינוך לרכז ועדה בנושא הסעות של החינוך המיוחד על כל ההיבטים, קריטריונים למדידת מרחק, אוירי או לא אוירי, מי זכאי לליווי?
רעיה לוי גודמן: באילו לקויות וכו'.
רעיה לוי גודמן: כל הדיון הזה הוא מאד מעמיק שמתקיים בוועדה מקבילה עם הרבה שותפים שלא נמצאים כאן.
רעיה לוי גודמן: בין היתר הוכן עבור הועדה הזו מסמך עב כרס שכל משרדי הממשלה וכל השותפים למיניהם נדרשו להגיב עליו ומתקיים עליו דיון.
רעיה לוי גודמן: כאן אענה רק בהקשר של החופשה ואציין שני דברים נוספים.
אורי מקלב: ועדות הכנסת מקדמות דברים.
רעיה לוי גודמן: אבל לא הגענו לכאן עם האנשים המתאימים כדי לענות ולא עם החומרים.
שלומית אבינח: נציגת משרד האוצר אמורה לצאת.
אורי מקלב: אפשר להקדים את מועד תגובתה.
אורי מקלב: בתשובה להערה שלא נשמעה, לא הגבלנו את סיום הישיבה לשעה אחת עשרה וחצי.
רעיה לוי גודמן: מנקודת המבט שלי אענה שני דברים: אני מברכת על כך שמתקיים דיון בכנסת ובוחנים בו את הדברים אבל יחד עם זאת, האנשים ששותפים לדיונים בענין הזה, שהם אנשי תחבורה ואנשי משטרה ועוד הרבה מאד אנשים שטרחו והכינו מסמך מאד רציני עבור ועדות הכנסת, כולם לא נמצאים כאן ולכן לא אענה על זה.
רעיה לוי גודמן: כן אוסיף ברשות
רעיה לוי גודמן: כם שני דברים: האחד הוא שמשרד החינוך מסיע לפי תכנית שנת הלימודים ולא אחרי שנת הלימודים.
רעיה לוי גודמן: דבר שני, יש הארכה של שנות הלימודים במוסדות חינוך מיוחד ועבור כיתות חינוך מיוחד שבבתי ספרי רגילים.
רעיה לוי גודמן: במסמך שהוכן על ידי מרכז המחקר יש פירוט של תאריכים לפי הלקויות.
רעיה לוי גודמן: ילדים משולבים בחינוך הרגיל מסיימים את שנת הלימודים שלהם ב 30 ביוני ולכן הם מוסעים עד 30 ביוני לפי קריטריונים אחידים.
רעיה לוי גודמן: הם לא מוסעים לקיטנות ואין קייטנות לילדים המשולבים מטעם משרד החינוך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שזו שאלה בפני עצמה אבל זה לא הדיון.
רבקה לנדי: אבל הם בכל זאת לקויי למידה ועברו ועדת השמה.
רעיה לוי גודמן: אבל הם סיימו את שנת הלימודים.
רבקה לנדי: אבל אי אפשר להשאיר ילדים כאלה בבית למשך חודשיים.
רבקה לנדי: קריאה, למשל, ילדים כאלה, נשארים חודשיים בבית בלי מישהו שיתרגל אתם קריאה וכל העבודה של כל השנה הולכת לאיבוד.
רבקה לנדי: אני מחזיקה ילדם עכשיו אבל לא כל אחד יכול לעשות את זה.
רבקה לנדי: איך אפשר להשאיר ילדים מתבגרים עם ליקויי למידה בבית משך חודשיים?
אורי מקלב: חלק גדול מבתי הספר מקיימים את זה לפי תכנית הלימודים - - -
רבקה לויפר: עלי לצאת.
רבקה לויפר: בהזמנה היה רשום שהישיבה מסתיימת ב 11:30.
אורי מקלב: עשי כרצונך.
אורי מקלב: אנחנו לא קושרים כאן אף אחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועדות בכנסת מתאחרות פעמים רבות.
אורי מקלב: ועדה מבקשת נציג של משרד ממשלתי, הנציג מאחר לדיון ויוצא באמצע דיון, כיצד?
אורי מקלב: בנוסף, הועדה הזו נקבעה לשני דיונים מלכתחילה.
אורי מקלב: ההערה תועבר למי שצריך לקבל אותה.
רבקה לויפר: אשמח להתייחס.
רבקה לויפר: שמענו חלק מן הדברים.
אורי מקלב: אינני יכול לתת לך להתייחס באמצע דברים של מישהו אחר ובשלב הזה של הדיון.
רעיה לוי גודמן: אני ממליצה שהדיון המעמיק יהיה על כל ההשלכות וההיבטים של ההסעות בחינוך המיוחד - - -
אורי מקלב: גם אחרי 30 ביוני, חלק מבתי הספר ממשיכים ללמוד ויש להם עוד פעילות בתוך המסגרת הבית ספרית.
אורי מקלב: הילדים האלה -שצריכים את ההסעות והם רחוקים מבית הספר - - -
רעיה לוי גודמן: משרד החינוך ממשיך להסיע באופן אוטומטי במקרים שהארכת שנת הלימודים מאושרת.
רעיה לוי גודמן: המנכ"ל מבקש להודיע ש"תיבחן אפשרות לסייע לתלמידים משולבים אשר זכאים לשירותי הסעה במהלך שנת הלמודים ונמצאים בקייטנות בתוך המוסד החינוכי אליו הם מוסעים במשך שנת הלימודים".
רעיה לוי גודמן: אין לנו בענין הזה מספרים או כמויות או פרטים על סוגי פעילויות.
רעיה לוי גודמן: הנושא ייבחן בעקבות הועדה הזו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בכמה זמן זה ייבחן?
רעיה לוי גודמן: מבקשת להשלים את הודעת המנכ"ל.
רעיה לוי גודמן: "הנושא ייבחן על ידי משרד החינוך עבור תלמידים משולבים אשר זכאים לשירותי הסעה במהלך שנת הלימודים ונמצאים בקייטנת בתוך המוסד החינוכי ובפיקוח המשרד או הרשות המקומית.
רעיה לוי גודמן: "
אורי מקלב: קל וחומר שאם הלימודים ממשיכים אז תימשך הזכאות.
רעיה לוי גודמן: בהחלט.
רעיה לוי גודמן: הנושא ייבדק וימסרו נתונים בהתאם.
רעיה לוי גודמן: חשוב לי לציין שהנתונים שנמצאים כאן, של מרכז המחקר והמידע ומצורפים - הם אינם מדוייקים.
רעיה לוי גודמן: להערכתי אין להם בכלל אלא רק תלמידי שילוב ולא תלמידי חינוך מיוחד אבל אני מוכנה להעביר אליכם קובץ מעודכן.
אורי מקלב: האם את אומרת שהמספרים הם יותר גדולים?
רעיה לוי גודמן: לגבי הגידול, גם לשאלתם מקודם וגם לשאלת חברת הכנסת: החינוך המיוחד גדֵל מאד, מספר המסגרות גדֵל מאד, מספר הילדים שעברו ועדות השמה גדֵל מאד, לא נדרשתי להביא לכאן נתונים אבל אנחנו נמצאים במעקב אחר הענין הזה באופן קבוע, יתרה מכך, משרד החינוך הקים ועדה לבחינת הגידול הטבעי בשל הפער המאד גדול בהקצאת השעות למערכת לעומת מספר הילדים שמופנים לועדות ההשמה ונדרשים למסגרות האלו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באילו תחומים יש גידול?
רעיה לוי גודמן: אוכל להגיד לך בלי מספרים.
רעיה לוי גודמן: באופן כללי יש גידול בתחום האוטיזים.
רעיה לוי גודמן: ילדים על הספקטרום של האוטיזם.
רעיה לוי גודמן: יש גידול בתחום של הפרעות התנהגותיות רגשיות ויש גידול גם בתחום של לקויי למידה.
אנסטסיה מיכאלי: גם הטכנולוגיה העכשווית, עם העידוד של נשים לצאת לשוק העבודה והעובדה שנשים מתחילות ללדת יותר מדי מוקדם או מאוחר, יש להם השפעה.
רעיה לוי גודמן: אני לא רוצה להסיק מסקנות אני יכלה להגיד שאנחנו, כמדינה, לא שונים מן השינוי בכלל העולם.
רעיה לוי גודמן: לפני עשר שנים דיברנו על 1:1,000 ילדים בספטקרום האוטיזם ועכשיו אנחנו מתוקצבים כבר לפי 1:100.
רעיה לוי גודמן: והמחקר האחרון בדרום קוריאה מדבר על 1:38 על רצף האוטיזם.
רעיה לוי גודמן: אנחנו לא שונים מן העולם בגידול.
רעיה לוי גודמן: אנחנו בוחנים את הענין הזה, יש לזה הרבה השפעות.
רעיה לוי גודמן: השפעות של קריירה הן חלק.
רעיה לוי גודמן: הקריירה של אמהות לא יצרה ילד בחינוך מיוחד - - -
אנסטסיה מיכאלי: העובדה שנשים יולדות בגיל מאוחר משפיעה.
רעיה לוי גודמן: יש הולדה בגיל מאוחר גם מסיבות אחרות, יש את הנושא של מודעות, יש את הנושא של איבחון, יש את הנושא, שניה, רגע, תרשי לי להשלים רק עוד תשובה אחת, יש עוד נתון אחד שהוא משמעותי והוא ההרחבה של הספקטרום.
רעיה לוי גודמן: ופעם אוטיסט היה אוטיסט ואילו היום תחת הספקטרום יש הרבה מאד ילדים שנכנסים, מאספרגר תפקוד גבוה ועד אוטיזם, הקשת מאד רחבה וזאת לא הלקות היחידה שגדֵלה, חשוב להגיד את זה, אנחנו צריכים לבחון את הגידול בהקשר של בעיות התנהגותיות והפרעות רגשיות במערכת ולהבין מה קורה לנו כחברה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאתם בודקים את הגידול במספר הילדים האלה, יש נושא של ריטאלין שהוא כרגע לא קשור לכאן, האם אתם סופרים את הילדים שהם לקויי למידה על פי מספר הילדים שמקבלים ריטאלין או שאין קשר לזה?
דוברת: על זה צרך לענות.
רעיה לוי גודמן: אנחנו לא בודקים איזה ילד מקבל טיפול תרופתי כזה או אחר.
רעיה לוי גודמן: הילדים שעוברים ועדות השמה הם ילדים שעוברים איבחונים מקיפים בתחומים שונים ואלה לא קשורים לטיפול התרופתי של הילדים.
רעיה לוי גודמן: ההשמה קשורה לאיבחון שלהם, איבחון פסיכולוגי, איבחון נוירו -פסיכולוגי, איבחון פסיכיאטרי, זה לא קשור לתרופות.
אורי מקלב: רק הועדות.
אורי מקלב: הועדות באות עם כלים כאלה.
רעיה לוי גודמן: ילד שלוקח ריטלין – זו לא סיבה להגיע לחינוך מיוחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הועדה עושה כינוס מיוחד, השקה של שדולה ל"סלולאריות נבונה".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאחת מן הסיבות שילדים נמצאים בצב שהם נמצאים בו היא הקרינה שיש לנו, גם מן הפלאפון וגם מן האנטנות, אנחנו לא נבוא למסקנות וכמו שאת אמרת, אנחנו לא מומחים בתחום אבל לפחות לפתוח את הנושא.
אורי מקלב: עבור מי שזה מעניין אותו, זה קורה היום בשלש באולם נגב.
אנסטסיה מיכאלי: כשמבקשים תקציב להסעות אז צריך להתחשב גם בדברים האלה.
רעיה לוי גודמן: ענייני התקציב להסעות נבחנים עכשיו בוועדה מאד רצינית שיש לה המון שותפים.
אנסטסיה מיכאלי: מי השותפים?
רעיה לוי גודמן: משרד החינוך, משרד הרווחה, , המשטרה, משרד התחבורה, משרד המשפטים, משרד האוצר כמובן ועוד.
רעיה לוי גודמן: הנושא מאד מורכב.
רעיה לוי גודמן: מדובר בציוד רפואי, ברכבים מותאמים, במלווים, בכישורי נהגים, הנושא מורכב, הוא לא רק החלטה על מספר קילומטרים.
אורי מקלב: ביידיש אומרים -ואני משתמש כזה מספר פעמים בתקופה האחרונה, "גם בדרך לבית המרזח, נדרשת כוסית".
אורי מקלב: עד שהכל יהיה גמור, גם לפני כן צריך לעשות.
אורי מקלב: גם בדרך לשם, עדיין לא ברור איך הוחלט על שלושה קילומטר, בינתיים ילדים הולכים מרחקים לפי מה שהסברנו, מה ההסבר שלכם לזה ומה ההסבר שלכם לאפשרות שאפילו יום אחד זה ימשיך?
רעיה לוי גודמן: מאחר ולא הייתי בשלב שבו קבעו את הקריטריונים הקודמים ולא אני קובעת את הקריטריונים החדשים, אני מנועה מלענת על הענין הזה.
רעיה לוי גודמן: לו היינו יודעים שהדיון יפתח לתחום הזה היינו מבקשים שאנשים נוספים יהיו כאן.
רעיה לוי גודמן: החינוך המיוחד עובד על פי קריטריונים.
רעיה לוי גודמן: במשרד החינוך יש ועדת חריגים והיא דנה במקרים חריגים שמגיעים אל שולחנה עד לשינוי קריטריונים ככל שהם ישונו.
אורי מקלב: כל מה שהזכרנו הוא הסטנדרט.
אורי מקלב: כל מה שאמרנו הוא לא חריג, הילדים האלה לא זכאים.
אורי מקלב: העובדה שאין תחנות אוטובוס ויש כבישים סואנים בדרך לביתה ספר היא מספיקה.
קריאה: משרד החינוך הוא זה שאחראי על הקריטריונים.
רעיה לוי גודמן: רשום שהדיון הוא בנושא המשך מימון ההסעות מחודש יולי.
רעיה לוי גודמן: זה נושא הדיון שנרשם.
אבי קמינסקי: ברשותך, הדיון הזה בחלקו עקר, כיוון שיש הרבה מאד סוגיות בנושא של הסעות ובנושא של החינוך המיוחד, שהן עומדות על סדר היום כל יום, לא משנה כרגע אם זה ילד שהולך קילומטר וחצי או נמצא בשילוב כזה או אחר.
אבי קמינסקי: הנקודה היא התקציב של משרד האוצר.
אבי קמינסקי: הנקודה היא הקריטריונים שקובע משרד החינוך על פי התקציב שהאוצר מתקצב אותו.
אבי קמינסקי: זה שם המשחק בענין הזה.
אבי קמינסקי: כל השאר זה משחק.
אבי קמינסקי: אם התקציב של מדינת ישראל יגדל בנושא הסעות בהתאם לגידול שציינה כרגע רעיה, אזי משרד חינוך יוכל להכיל עוד קריטריונים כדי לשלב את התלמידים האלה.
אבי קמינסקי: הרי הסוגיות הן מן מצחיקות ביותר.
אבי קמינסקי: ילד בכיתה ד' מאושר להסעה מעל שני קילומטר ולמחרת הוא לא זכאי להסעה, הרי זה מצחיק ולא בגלל שמשרד החינוך עושה אותו כזה.
אבי קמינסקי: גם משרד החינוך הוא לא הענין אלא משרד האוצר.
אבי קמינסקי: יש לקבוע מתוך השטח מה הקריטריונים ומהן הזעקות הגדולות שישנן בתוך העיוותים האלה שמשרד החינוך מחוייב לשים את זה על דברים שלו זה שם המשחק בענין הזה ועד כשייגמר הענין הזה כל הדיון הזה עקר.
אורי מקלב: כל העולם הוא משל והנמשל הוא כסף.
אורי מקלב: את הכל אפשר לפתור עם כסף אבל אנחנו מדברים עכשיו על סדרי עדיפויות, אנחנו מציפים את הנושאים ואנחנו עדים לכך שבתוך המסגרת המצומצמת ובתוך השמיכה שיש אנחנו דנים איפה לשים את ההדגשים.
אורי מקלב: בסופו של דבר לא רק האוצר קובע אלא שאנחנו בהחלט מעלים נושאים ודורשים נושאים ומעלים גם –על אף עמדות האוצר, בסופו של דבר מה שלא עוזר במרכאות גדולות הופך למרכאות גדולות ויש שינויים גם במדיניות האוצר ואנחנו יודעים שגם בתקופה האחרונה השטח מדבר, הדברים מדברים, דברים שהיום מדברים בחוץ - אנחנו מדברים עליהם היום והם דברים שלפעמים דנו בהם בוועדות וזה חלק מן התהליך שבו דברים קורים והשינויים קורים.
אורי מקלב: דברים שצפים ומעלים אותם על סדר היום הציבורי - זה חלק מן התהליך.
אורי מקלב: דוגמה, הכנסת מצאה נכון לשים לכל ועדה דובר.