GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנן אהרון: ויש שם שני תגי חניה לילדים או לנכדים, או לקרובים או למשפחה, לכל השכנים, כשהם כבר 10, 15 שנים נוסעים עם התו, כשבחיים שלהם הם עוד לא ראו אותו, לא יודע אם הם הלכו לבקר אותו.
אורי מקלב: הרי מסמכים תקבל ממנו.
אבי סלומה: אני רוצה לקבל תשובה לגביי.
אורי מקלב: תקבל, לא נקום מהמקום כל עוד לא נקבל תשובה לגביך.
אורי מקלב: זו הבטחה.
חנן אהרון: עכשיו אנחנו מדברים על כלל ישראל, נגיע לפרט.
חנן אהרון: הבעיה שלך תיפתר, אם היא לא נפתרה, אני מתנצל עליה.
חנן אהרון: אני אומר, אם הרופא מקבל ממישהו שהוא בן 85, דוגמה, יש לו מחלה מסוימת, הוא מאשר לו לשנה-שנתיים.
חנן אהרון: לא חלילה שבעוד שנתיים יקרה משהו, אלא הוא חושב שבמצבו, המחלה שלו והכל, הוא מאשר לשנתיים, נגיד שזה זמן די סביר.
חנן אהרון: היו מקרים, רבותיי, ואתם לא מתייחסים לעניין הזה, הרבה שנים, וזה אתם צריכים להגיד, דווקא הנכים שתפסו להם את המקומות האלה, אנשים נפטרו, שנים הם נוסעים, שנים, לא שנה-שנתיים, הוא מציג תו חניה---
אורי מקלב: אתה צודק, אבל אתה הולך בדרך הלא נכונה.
חנן אהרון: אז מה עשה אגף הרישוי?
חנן אהרון: בא אגף הרישוי ואמר, 'רגע, בוא נעשה קצת סדר', אמרנו, הרופא אומר שאין צמיתות במקרים האלה, תלוי אם הוא בן 10 או בן 30 או בן 80.
חנן אהרון: אז אין צמיתות במקרים מסוימים, הוא קבע שאין צמיתות, אז אחרי שנה-שנתיים רוצים לקבל את הדוחות הרפואיים, אם אכן השתפר מצבו, אם לא השתפר מצבו, האם הוא חי, האם הוא... פה נתנו רק כדי.
חנן אהרון: זו המטרה וזו המדיניות המוצהרת של משרד התחבורה, אגף הרישוי, בטיפול הזה, כדי לתת לאנשים שמגיע להם ו---
אורי מקלב: המדיניות ברורה, אבל הדרך לא נכונה.
אורי מקלב: גם משרד הבריאות וביטוח לאומי לא אוהבים לתת כסף למי שלא מגיע לו.
אורי מקלב: כשהוא קובע לצמיתות, הוא יודע שברגע שהוא יפסיק לקבל את זה, יש לו את הדרך לדעת, לא על ידי שהוא מזמין אותו כל שנתיים, מתי הוא מפסיק לתת לו.
חנן אהרון: איך הוא יודע?
אורי מקלב: אם אדם לא חי, אז לא יכול להיות---
חנן אהרון: אז היום התחברנו---
אורי מקלב: לא יכול להיות שהדרך כדי לדעת אם מישהו לא זכאי, בגלל שהוא כבר לא חי, תהיה בזה שנקרא לו כל שנתיים.
אורי מקלב: זו לא דרך הישר.
חנן אהרון: זה מה שאמרתי, התחברנו מחשובית, את זה אנחנו עושים מחשובית.
אורי מקלב: זה החלק הזה.
אורי מקלב: עכשיו אותם אנשים שהם זמניים, זה אחוז מסוים, זה אחוז קטן.
אורי מקלב: זה אחוז האלה שהם זמניים בהגדרה, שקיבלו את התאריך, אותם אלה בהגדרה, חולים אונקולוגיים, שמקבלים עכשיו אחוזי נכות, אותם צריך לסמן, הם צריכים להיות במעקב שהם צריכים לקבל זמני---
חנן אהרון: זה בדיוק מה שקורה, זה המצב בשטח.
אורי מקלב: זה לא 3/4.
אורי מקלב: אנשים בני 85, שקיבלו את זה, אם זה לצורך משהו שאתה חושב שזה ישתפר, אני מניח שבגיל 87 המצב שלו לא ישתפר.
אורי מקלב: אם אתה רק רוצה לעקוב אם הוא חי, או שהוא הולך למוסדות, בוא נמצא את הדרך איך אלה שנמצאים במוסדות, אותם אלה, לא יקבלו.
אורי מקלב: מה יעזור לך?
אורי מקלב: אותו אחד, נניח שהוא נמצא במוסד, ושני הילדים שלו משתמשים בזה.
אורי מקלב: אתה מבקש ממנו מסמכים, בשביל לקבל תג חניה שווה לו להביא עוד רופא מומחה ואיך תדע שהוא נמצא?
אורי מקלב: גם היום הוא יביא לך את זה, אתה רק קצת מטרטר את זה, אבל הוא יביא לך גם היום את המסמכים האלה.
אורי מקלב: אתה הרי לא קורא לו, אז מה הועלת בזה שאתה מבקש ממנו עוד פעם מסמכים?
אורי מקלב: אם המטרה היא באמת לצמצם, בגלל שיש לך אחוז מסוים שהמצב שלהם הפיך, אתה קורא לכולם ואתה רוצה ביקורת ---
חנן אהרון: אתה קובע את האחוז הזה, אבל מנין לך שהאחוז הזה הוא אחוז קטן?
חנן אהרון: לא הבנתי.
חנן אהרון: אני מוכן להביא פירוט לוועדה איזה סוג בקשות קיבלו זמני.
חנן אהרון: נבחן את זה.
אורי מקלב: ביטוח לאומי גם נותן זמני למקרים האלה.
אורי מקלב: איך יכול להיות מצב שמשרד הבריאות נתן---
חנן אהרון: אני הקראתי לך, משרד הבריאות נתן לצמיתות את כל התווים, משרד הביטחון, משרד העבודה, משרד האוצר, נפגעי איבה, נתנו לצמיתות, לכולם.
אורי מקלב: נשמע את הרופאה.
עפרה חבקין: קיים פה איזה שהוא פרדוקס.
עפרה חבקין: הצמיתות הזאת היא לא בגלל שאנחנו החלטנו תמיד על צמיתות.
עפרה חבקין: לדעתי הפרופורציה של רבע לצמיתות והשאר לא, היא כנראה הנכונה.
עפרה חבקין: אני אומרת את זה מידע רפואי.
עפרה חבקין: מה שקורה, זה שהמוסד לביטוח לאומי, לצורך תגמול, לא מכיר בכיסא גלגלים אם לא כתוב לצמיתות, זה קיים אצלו בנוסח, 'לצמיתות'.
עפרה חבקין: הם עצמם מזמנים אנשים קטועי רגליים, שבאמת זה צמיתות, לוועדות חוזרות כל שלוש וחצי שנים.
עפרה חבקין: בכל החלפת רכב, הם מזמנים.
עפרה חבקין: אני לא יודעת לענות לך למה, אני לא מייצגת את המוסד לביטוח לאומי, אני יכולה להגיד לך איך זה נראה במראה שלנו.
עפרה חבקין: כשכתוב 'צמיתות' במסמך של ועדת ניידות של משרד הבריאות, זה כדי שבן האדם יקבל את הזכויות שלו בביטוח לאומי וזה לא תמיד בגלל שהרופא חושב שזה צמיתות.
עפרה חבקין: הם לא משלמים על זמני.
אורי מקלב: מה היו עושים בחלם?
אורי מקלב: כשהגשר היה מקולקל, היו בונים בית חולים מתחת לגשר, במקום לתקן את הגשר.
עפרה חבקין: לכן רציתי להגיד את זה, שהפרופורציה הזאת לא מבטאת את הנכות, היא מבטאת מענה למשהו אחר.
עפרה חבקין: אני חושבת שחשוב שזה ייאמר.
אורי מקלב: כמה לפי דעתך---
עפרה חבקין: אני מבקשת להגיד כמה מלים על ההיסטוריה.
עפרה חבקין: הנושא הזה היה בעייתי כל השנים, לא היו קריטריונים, כל אחד עשה משהו אחר.
עפרה חבקין: בשנת 2002 הוקמה ועדה שהיתה בראשותי, והשותפים לה היו בריאות, תחבורה והמוסד לביטוח לאומי, הבכירים.
עפרה חבקין: בתחבורה, גב' חוה רוזן, היועצת המשפטית שרובכם מכירים אותה, בביטוח לאומי הרופאה הראשית שהיתה אז, דר' חיה קטן.
עפרה חבקין: המסקנות פורסמו במרץ 2003 והדבר שהכי בלט שם, והוא לדעתי גורר את כל מה שאנחנו שומעים היום, שלא ניתן לקבוע את הדברים האלה על פי מסמכים.
עפרה חבקין: ההמלצה שלנו היתה שצריכים לעשות ועדות, שאנשים צריכים להיבדק, לא ועדות נוספות.
אורי מקלב: על מה דיברתם אז?
אורי מקלב: על הנכות של ניידות, או לגבי תגים?
עפרה חבקין: לא נכות לניידות, התגים.
עפרה חבקין: האם הבן אדם עונה לקריטריונים של חוק חניה לנכים וצריך להמליץ לו על תג, זה צריך להיות פר בדיקה, וזה לא יכול להיות רק מניידות, כי יש הרבה נכים אחרים, מועמד להשתלת לב, חולה סרטן, שבכלל לא מגיע לניידות ועדיין הוא זקוק לתג נכה.
חנן אהרון: במסגרת אותה בדיקה זה ייבדק.
עפרה חבקין: לא כל מי שהוא בעל תג נכה מקבל אותו מכורח נכות בניידות.
עפרה חבקין: אמרנו שנכי ניידות בוודאי צריכים.
אורי מקלב: יכול להיות גם ניידות זמנית.
אורי מקלב: יש תו נכה שהוא לאו דווקא מניידות.
אורי מקלב: גם תג הנכה יכול להיות זמני וגם בניידות יכול להיות זמני.
אורי מקלב: אבל חולה סרטן, יכול להיות שהוא רק תו נכה, בלי ניידות.
אורי מקלב: הוא נכה---
עפרה חבקין: אין לו בעיית ניידות, אבל הוא חולה סרטן.
אורי מקלב: אבל הוא גם זמני.
אורי מקלב: יכול להיות במקביל אותו חולה אונקולוגי, שהוא לא רק נכה זמני, הוא גם ניידות וגם הניידות היא זמנית, מפני שהמחלה שלו פגעה בניידות שלו.
אורי מקלב: אתם בודקים את הכל.
עפרה חבקין: אנחנו לא בודקים.
אורי מקלב: מה שאת אחראית.
אורי מקלב: הוועדה שלך היתה צריכה לבדוק בכלל ולהגדיר מי שהוא נכה.
עפרה חבקין: לתת פתרון כולל.
אורי מקלב: אתם מטפלים רק בניידות?
עפרה חבקין: אנחנו לא מטפלים בניידות, אנחנו קבלני משנה לניידות לביטוח לאומי, רק ניידות.
אורי מקלב: אנחנו שואלים, במסגרת שאתם עושים את הבדיקות עכשיו, לקבוע לו גמלה לניידות, למה יחד עם זה אתם לא תבדקו גם האם הוא זכאי לתגי חניה?
עפרה חבקין: זה הם מקבלים, אוטומטית.
עפרה חבקין: זכאי ניידות הם לא הבעיה.
עפרה חבקין: במסגרת הוועדה הזאת דיברנו על שני דברים שהם מאוד חשובים; אחד, הפרדה בין זכאות לתג, והפטור מאגרת רישוי, שהיום זה הולך אוטומטית, כל אחד פטור גם מאגרת רישוי, מי שזכאי לתג, אבל זה לא רלוונטי לדיוננו היום.
עפרה חבקין: דיברנו על זה שחייבת להיות בדיקה, ואמרנו שצריכים ועדות לנושא הזה.
עפרה חבקין: במסגרת אותו דבר שהועלה פה, שאנשים הולכים לכל כך הרבה ועדות וצריך לחסוך להם את זה, בהמשך הדיונים לאורך השנים, הגענו למסקנה שהוועדה שבודקת את הכי הרבה נכים היא הוועדה של נכות כללית במוסד לביטוח לאומי, כי הם בודקים לא רק נכי ניידות, ואמרנו שלוועדה הזו צריך להוסיף עוד שורה בסוף, האם לדעת הוועדה שבדקה כרגע את הבן אדם והעניקה לו איקס אחוזי נכות, האם היא סבורה שהוא עונה לקריטריונים של תג נכה.
אורי מקלב: תסבירי לי למה הוועדה הזאת ולא הוועדה שלכם של ניידות?
עפרה חבקין: מכיוון שבוועדה שלנו יש אורטופד, נוירולוג וכלי דם והיא רק בניידות לפי הסכם, אבל הנכויות שם נורא מעטות, רק נכויות ניידות.
עפרה חבקין: אין לנו רופא פנימי, אין לנו קרדיולוג---
אורי מקלב: יכול להיות שמישהו מגיע לו תג חניה שהוא לא בניידות?
עפרה חבקין: בוודאי, אי ספיקת לב קשה, לא יכול ללכת צעד.
עפרה חבקין: רוב האנשים הם לא ניידות, הניידות זה החלק הקל והפשוט.
עפרה חבקין: חשבנו שבוועדה של נכות כללית, זה המקום הכי נכון, כי הם בודקים את כלל הנכויות, שיקדישו עוד חמש דקות בבדיקה, יתייחסו לנושא הזה ויסמנו.
עפרה חבקין: המוסד לביטוח לאומי, בדיונים שהיו אז, התנגד לעשות את זה, טען שהוא צריך בשביל זה.
עפרה חבקין: .. הם אינם פה ואני לא---
שלומית אבינח: זה לא קשור אליהם.
עפרה חבקין: לא לא-קשור, הם רצו הרבה יותר כסף ממה שלהקים מערך נוסף של ועדות, בתחשיב שנעשה.
עפרה חבקין: זאת אומרת, בשביל להוסיף שורה במערך שקיים, הם רצו יותר כסף מאשר להקים מערך נוסף.
עפרה חבקין: במאמר מוסגר אני אגיד שיש חוות דעת משפטית של ההסתדרות הרפואית, שאסור לרופא לנפק אישור כזה, בלי בדיקת החולה, שזה, כמו שאמרת, מסמכים מרופא מטפל, או מי שיביא מסמך כזה---
קריאה: אסור לרופא מה?
עפרה חבקין: לנפק אישורים כאלה, בלי בדיקת החולה, רק על פי בדיקת מסמכים.
אורי מקלב: אישור של מה?
עפרה חבקין: אישור זכאי לתג חניה, שתנועתו בדרכים ללא רכב תסכן את בריאותו.
עפרה חבקין: כי פה יש פרשנות של מסמכים רפואיים, שאם מישהו מביא כזה מסמך, או מישהו מביא כזה מסמך, עלול או להיות מקופחים או להיות כאלה שמקבלים את זה כשלמעשה הם באמת לא צריכים את זה.
עפרה חבקין: אני חושבת היום, שוב גם היום, שזה חייב להיות לאור בדיקה והמקום הכי מתאים זה מי שבודק את מרב הנכים, שזה נכות כללית.
אורי מקלב: היום, כשהם מנפיקים את התעודות האלה בלי בדיקה, בעצם מה אומר החוק?
עפרה חבקין: כמו שהיה במשרד הבריאות, זה היה בלי בדיקה, בלי קריטריונים, הנכים כעסו מאוד.
עפרה חבקין: היה שלב---
אורי מקלב: זו הכותרת שלנו כעת.
אורי מקלב: אתם צריכים לזמן את האנשים, זה מה שהיא אומרת.
אורי מקלב: לא תהיה בעיה עם משרד הרישוי בחולון, למה אין לכם שם עמדה, חוץ מזה, אנחנו נסדר לכם 30 מקומות חניה עכשיו לנכים, זה ישמש את העובדים.
חנן אהרון: אני רוצה לומר שבזמנו, לפני שנתיים והרבה לפני כן, הוועדות במשרד הבריאות---
עפרה חבקין: לא היו ועדות.
חנן אהרון: לא ועדות, הלשכה המחוזית, מי שהיה נותן את זה, היה לוקח הרבה זמן.
עפרה חבקין: ודאי שלוקח.
עפרה חבקין: היה לנו ב-2008 1,800 פניות לחודש ארצי, פניות לתגי חניה.
עפרה חבקין: אני לא יודעת כמה יש היום.
אורי מקלב: אבל למה חניה?
אורי מקלב: אבל זה היה אוטומטי, ברגע שמישהו קיבל אצלכם ניידות---
עפרה חבקין: לא הנפקה, האישור.
חנן אהרון: מי שביקש אישור לתג חניה, היינו צריכים לקבל את האישור ממשרד הבריאות.
חנן אהרון: אמרתי, עד גיל 65 היינו חייבים, על סמך האישור במשרד הבריאות אנחנו הנפקנו תג.
עפרה חבקין: לא כאלה של ניידות, אני מדברת על כל השאר.
חנן אהרון: ברור לי.
חנן אהרון: היינו עוברים דרכם, זה היה לוקח הרבה זמן.
חנן אהרון: היא אמרה את זה, לא חלילה אני מבקר, מכורח המציאות זה לקח.
חנן אהרון: אנחנו קיבלנו את זה ללא תוספת כח אדם, ללא תוספת כלום, אמרו 'אתם עושים את זה'.
חנן אהרון: זה מה שהסברתי, שזו היתה החלטה.
חנן אהרון: אנחנו מעסיקים היום סטודנטים במיוחד, הם עובדים בזה.
חנן אהרון: הקמנו יחידה מיוחדת בחולון, המרכז למידע ובקרה, יחידה לטיפול במוגבלי ניידות.
חנן אהרון: זאת אומרת בדיוק בשביל הסיפור הזה, שיתעסקו רק עם זה יום ולילה.
חנן אהרון: כל היחידה מורכבת מסטודנטים כי אין לנו עובדים, לא קיבלנו, אמרו 'אתם מטפלים', אבל בלי עובדים.
חנן אהרון: הבאנו סטודנטים, בתקציב.
חנן אהרון: עכשיו הגיע מצב, עשינו את זה ארצית, זאת אומרת במקום שהנכים, או מי שהיה רוצה, היה מגיע למשרד הרישוי ועומד שם בתור שעתיים, וצריך לחכות וזה, עשינו משלוח ישירות מכל הארץ, יחידה אחת מטפלת בנושא הזה, זה מרכז את הכל שם, אין שם בעיה של ביורוקרטיה, להעביר מפה ניירות ופה שכחנו, וההוא לא שלח מהמשרד, וזה הולך מצוין.
חנן אהרון: אנשים לא ימתינו יותר, מרגע זה זה עניין של שבועיים, שבועיים וחצי, עד שהוא קיבל את התג.
חנן אהרון: זאת אומרת עשינו פה איזה שהיא מהפכה מבחינת הזמן.
אבי סלומה: לי לקח 40 יום.
חנן אהרון: את המקרה שלך אני לא מכיר, אני מוכן לבדוק אותו.
חנן אהרון: אם פעלנו לא כשורה, אתנצל עליו, אבל אני לא מכיר את המקרה, אני לא רוצה לענות על זה.
חנן אהרון: אני לא מכיר, אני צריך לבדוק.
חנן אהרון: נראה עם מי דיבר, עם מי היה, אבל חכו, היום לא צריך לבוא אלינו ולא צריך לבוא למשרד, הכל הולך ישירות.
חנן אהרון: אנשים מקבלים את התג, אני אומר לך, תוך שבועיים, שבועיים וחצי.
חנן אהרון: יש לנו עכשיו קצת בעיה עם התקציב---
אורי מקלב: אתם צריכים לבדוק את הבקשה שלו?
חנן אהרון: אנחנו מקבלים את הבקשה, את כל הטפסים מעבירים לשלושת הרופאים.
חנן אהרון: אלה באים אלינו במיוחד, הוא בא, יושב, כל יום.
חנן אהרון: בודק את האישורים אחד לאחד---
אורי מקלב: אלה שהם או תשובה שלילית או---
חנן אהרון: או נדחה, או שהוא אומר 'תביאו לי מידע נוסף'.
אורי מקלב: ומי שקיבל תשובה חיובית, במקום, תוך שבועיים---
חנן אהרון: תוך חמישה ימי עבודה הוא קיבל את התו הביתה, עם מספרי הרכב והכל.
חנן אהרון: זה מה שאני אומר, היום הקלנו את העניין, אנחנו שיפרנו את המצב.
חנן אהרון: לקחנו את זה על עצמנו בלית בררה---
אורי מקלב: זה מה שמשרד התחבורה יודע לעשות.
חנן אהרון: עשינו את זה כמו שצריך.
חנן אהרון: עכשיו אנחנו מרחיבים יותר מזה, ובזה אני מסכים איתך, *5678, אנחנו רוצים במקום שהוא יתקשר אלינו ואין מי שיענה לו, כי אין לנו זמן לענות לטלפונים, אנחנו מרחיבים את השירות במענה הטלפוני, שם נוכל לתת מידע.
חנן אהרון: היום ניתן מידע, למשל 'זה עבר לוועדה', איפה הטפסים נמצאים, האזרח יודע מה קרה עם הבקשה שלו.
אבי סלומה: אמרו לי 'תקבל מכתב', מה כתוב במכתב?
אבי סלומה: לא---
חנן אהרון: צריך לפתור את העניין של אלה שמוגבלים, שלא יכולים לדבר.
חנן אהרון: אני מסכים, תמיד יש בעיות.
חנן אהרון: אבל קודם כל, כלל האנשים יכולים להתקשר, אנחנו נרחיב את השירות עוד ממה שקיים היום, נגיד בדיוק מתי התג נשלח, מתי זה, ניתן שירות, מה שאפשר בטלפון.
אורי מקלב: ראית את המכתב שקיבלנו היום.
חנן אהרון: ראיתי, אנחנו נבדוק אותו.
חנן אהרון: יש גם תסקיר חוק, ביוזמת משרד התחבורה, מלפני כשנתיים.
חנן אהרון: עד שעברנו את כל ארגוני הנכים, זה לא היה פשוט.
חנן אהרון: שם אנחנו צריכים לעשות רפורמה מקיפה שתעזור לכל.
חנן אהרון: אז קודם כל יהיה תג אחד, לא שניים לשני כלי רכב.
חנן אהרון: אם יש תג אחד, יש כפול שניים, אתם יודעים מה שקורה.
חנן אהרון: רק לילדים קטינים, אנחנו ניתן לשני ההורים, שני ההורים רשאים לקבל, אבל כל השאר יהיה תג אחד.
חנן אהרון: זה בגדר הצעה.
חנן אהרון: אנחנו המלצנו את זה.
חנן אהרון: אמרנו ביטול הזכאות לנכים שחוסים במוסדות ציבור.
חנן אהרון: המלצנו לבטל---
עפרה חבקין: זה לא רק קשישים במוסדות סיעודיים, יש הרבה אנשים במסגרות של מוסדות והיתה הצעה אולי להשאיר במוסד חמישה תגים, משהו כללי.
עפרה חבקין: אם מוציאים מישהו הביתה, לתת למשפחה את התג, אבל לא שהמשפחה תחזיק באופן קבוע תג, כשהנכה---
אורי מקלב: אין סיכוי להעביר את זה.
שלומית אבינח: אבל זה לאו דווקא קשישים.
חנן אהרון: זו המלצה שלנו בתסקיר החוק.
חנן אהרון: אנחנו מנסים כבר שנתיים, היום זה נמצא איפשהו במשרד המשפטים.
חנן אהרון: אנחנו מבחינתנו ישבנו עם כל הגורמים, הכנו, זה עבר, זה נמצא במשרד המשפטים, לא יודע איפה זה מתעכב ואנחנו מבחינתנו העברנו את זה.
אורי מקלב: יש לכם יעד בכמה לצמצם את התגים?
חנן אהרון: אנחנו רוצים---
אורי מקלב: סודות מהחדר, האם הבטחתם ל---
חנן אהרון: אני אתן לכם את הנתון עד עכשיו.
חנן אהרון: עד אוקטובר 2010, זה מה שהיה לי, 21,423 בקשות, מינואר.
שלומית אבינח: אתה מדבר על בקשות חדשות או גם חוזרות?
חנן אהרון: לא, בקשות חדשות זה 11,245 במשך תשעה חדשות.
חנן אהרון: חדשות, בלי קשר לקיימות שמחדשים.
אורי מקלב: זה בעצם 10,000 זה החידוש ו-11,000 זה חדשים.
אורי מקלב: זה לא כולל את הזמניים?
חנן אהרון: לא, אמרנו שבשנה יש בערך 25,000, 11,000 מתוכם חדשים.
חנן אהרון: רבותיי, כ-2,200, 2,300 בקשות חדשות בחודש.
חנן אהרון: תחשבו רגע על העניין.
חנן אהרון: כל אזרח בישראל היום, אני קצת מגזים, זורק ומנסה את מזלו, ואנחנו מאשרים אותו ו---
אורי מקלב: מה זה 10,000 האחרים?
חנן אהרון: זה המחדשים.
חנן אהרון: כזה שנגמר לו אחרי ארבע, חמש שנים.
קריאה: כמה מקבלים תג חניה?
חנן אהרון: נדחו, מתוך ה-11,000, 3,011.
חנן אהרון: דרך אגב, לא קיבלנו אף ערעור.
חנן אהרון: אם אנחנו כבר מדברים, בואו נשים את הנתונים פה על השולחן.
חנן אהרון: אף אחד לא ערער.
חנן אהרון: האזרחים יודעים הכל היום, אל תעשו מהאזרחים מטומטמים, הם יודעים.
חנן אהרון: אני מקבל עשרות פניות על דברים אחרים, תאמינו לי, מאנשים שלא ציפיתי.
קריאה: יש נימוקים?
חנן אהרון: יש נימוקים, כי הוא שלח מרופא המשפחה שתנועתו בדרכים.
חנן אהרון: הבן שלו אמר לו 'תשמע...'.
חנן אהרון: אני מכיר אנשים, רבותיי, בן 83, הוא מתקשה לחנות בשוק, יש לו חנות, אז הוא צריך למצוא לו תג, אז הוא שולח כבר מאה פעם, ועוד פעם דוחים אותו, והוא רואה אותי והוא אומר 'מה עם הרגל שלי?
חנן אהרון: קשה לי'.
חנן אהרון: עכשיו הוא שולח והולך לקרדיולוג, אבל הלב שלו בסדר, ברוך ה'.
חנן אהרון: אני אומר לו, 'שהלב שלך יהיה בסדר, סע במונית, הרבה יותר טוב, רק שתהיה בריא'.
חנן אהרון: עכשיו תראו, נדרש מידע נוסף, 2,000.
חנן אהרון: שלח ל-2,000 איש, מידע נוסף.
חנן אהרון: עבר פעם שנייה, 200.
אורי מקלב: בערעורים.
חנן אהרון: סך הכל אושרו 5,600, מתוך ה-11,000.
אורי מקלב: לא פעם שנייה, אחרי שביקשתם מסמכים נוספים.
אורי מקלב: אז ה-3,000 שנדחו, זה כאלה שנדחו, או ביקשתם השלמת מסמכים?
חנן אהרון: נדחו.
חנן אהרון: מתוך ה-11,000 נדרש מידע נוסף, 2,000.
חנן אהרון: סך הכל אושרו 5,652 ואושרו לצמיתות 500.
חנן אהרון: כאשר מתוך ה-5,652 שאושרו, לשנה אושרו 2,200, כאלה מחלות זמניות, לשנתיים אושרו 1,900, למעלה משנתיים 965, לצמיתות 500.
חנן אהרון: אלה הם הנתונים.
חנן אהרון: אני אומר לכם שהרופאים שם, מאחר ואני מכיר, אני ידעתי מה היה לפני כן, אני יודע מה שיש היום.
חנן אהרון: דיברתי עם דר' גולדר, הוא אומר לי 'אני יושב בדחילו ורחימו', זה אדם שהכסף לא בדיוק מעניין אותו, יש לו מספיק, ברוך ה', הוא בא ועושה, ואנחנו לפעמים אומרים לו 'תשמע, תראה...', והוא יושב שם ממש על בקשה-בקשה ובוחן אותה ובודק אותה, והוא עושה את זה רק כדי.
חנן אהרון: .. הוא אומר לי 'אני צריך שבאמת מי שזכאי.
חנן אהרון: ..', שזה לא יהיה פרוץ, שלא תהיה זילות.
חנן אהרון: בציבור היום יש זילות, הם רואים מה שקורה עם התווים, הם באים לשוק, רואים את כל אלה שחוזרים עם הסלים ויש לו תו חניה לנכה, כי אמא שלו איפשהו שם בבית.
חנן אהרון: הם רואים את זה, אז כולם רוצים.
חנן אהרון: אתה עומד בכחול-לבן בשוק, או בחניה לנכה בלי כסף ביום שישי.
חנן אהרון: אתה יודע מה זה בשוק מחנה יהודה?
חנן אהרון: אני מחפש שם שעות חניה, אין.
חנן אהרון: ואני רואה כמעט הכל תווים, תווים.
חנן אהרון: הוא בא בבוקר, הוא גם הולך לשבת בבית קפה, כי יש זמן, יש תג.
חנן אהרון: אנשים רצים, כי זה הרבה כסף, פה יש להם זמן לכל הדברים האלה.
חנן אהרון: צריך למנוע את זה.
חנן אהרון: זה תפקידנו, זה מה שאנחנו עושים.
אורי מקלב: אבל בכל אופן 5,600 אושרו כבר, מעוד 2,000 ביקשו מידע נוסף.
אורי מקלב: בסך הכל 25% נדחו.
אורי מקלב: זה אומר שבין 50% ל-75% זכאים.
חנן אהרון: זכאים, אבל חלק קיבלו לשנה, החלק הגדול זה שנה וחלק---
אורי מקלב: זה אחד מתוך שלושה.
אורי מקלב: תודה שמתוך ה-3,000 גם יכול להיות שיש אחוז לא קטן שכן מגיע להם, אבל נדחו.
חנן אהרון: לא, כמעט ולא.
אורי מקלב: הם עוד יגישו ערר, אתה עוד תיפגש איתם, אם עוד לא עשו את זה.
חנן אהרון: הוא לא רואה אותם פיזית.
חנן אהרון: על סמך זה---
אורי מקלב: התכוונתי שייפגש איתם בבקשה השנייה שלהם.
חנן אהרון: אנחנו לא מקבלים עררים.
חנן אהרון: אני רוצה לומר עוד משהו בעניין הזה, פה זה יצא לטובה, כי נכה שיש לו רישיון נהיגה, היו כאלה עם רישיון נהיגה, אמרתי את זה למנהלת הוועדה, שאלתי לפני כמה שנים... זה מעיד על כך שיכול להיות שבאמת חלק ממי שצריך.
חנן אהרון: ואדם היה כותב שם, כדי לקבל את התו, כל מיני מחלות מצרים.
חנן אהרון: כשאנחנו היינו בודקים את זה, היינו מאשרים לו תו, אף אחד לא שם לב לעניין.
חנן אהרון: אחרי שקיבלנו קצת, אמרנו, 'רגע, יש לו רישיון נהיגה.
חנן אהרון: אם יש לו את כל המחלות האלה, איך בכלל הוא נוהג?
חנן אהרון: ', רישיון נהיגה בתוקף.
חנן אהרון: בשנה או שנה וחצי האחרונה הוא מונחה על ידינו, אם יש מישהו שיש לו רישיון נהיגה והוא רואה שמצבו שם, עם כל הניירות, בשביל לקבל את התו---
אורי מקלב: הוא כותב בבקשה ש'אני עיוור'.
אורי מקלב: זה כמו השוטר שנותן לו דוח והוא לא מבין אותו, אז הוא אומר לו 'טוב, תלך' והוא הלך, אז הוא אמר לו...
אורי מקלב: בסוף אתה רואה שהוא אומר שהוא לא שומע, הוא לא הבין על מה הוא מה מדבר אותו.
אורי מקלב: אז אתם אומרים, כל כך הרבה.
חנן אהרון: זה מזכיר לי את הבדיחה שעצרו מישהי בארצות הברית, בת 90, נוהגת במהירות 180 קילומטר לשעה, היא נוסעת מבסוטה, אז השוטר אומר לה 'מה קורה פה?
חנן אהרון: מה זה?
חנן אהרון: תציגי לי בבקשה רישיונות', היא אומרת 'אתם לא מתביישים?
חנן אהרון: אתמול לקחתם לי את הרישיון, עכשיו אתם רוצים לראות אותו?
חנן אהרון: ' את אלה, אדוני היושב ראש, אנחנו שולחים אותם לבדיקות במב"ד.
חנן אהרון: במכון הרפואי לבטיחות בדרכים הוא מקבל מכתב 'נא להתלות את רישיונו דחוף, מסוכן לציבור'.
חנן אהרון: הוא בא אחר כך, או שהוא בורח, שלא נראה אותו יותר וגם הרישיון הלך, אבל שיפסיקו לשלוח לנו, כי יבינו שיש קשר, אז אי אפשר סתם לכתוב מחלות, או שבמקרים האלה הוא בא ושולח מכתבים חדשים לתו, או למב"ד, שם הוא מביא רופאים אחרים, שהוא לא היה אצלם, שמצבו השתפר, 'לב חדש ברא לי אלוהים', יש לו לב חדש בלי השתלה.
חנן אהרון: אנחנו עומדים על השיבר.
חנן אהרון: זה נראה אולי שאנחנו קשוחים, אנחנו אטומי לב.
חנן אהרון: לפי הכותרת של הדיון, של ביטול תווי חניה לילדים, הוצגנו אולי באיזה אופן שמשרד התחבורה עכשיו מתעלל חלילה בילדים נכים.
חנן אהרון: אנחנו מלאי רגישות בדברים האלה, ההיפך, בגלל הרגישות הרבה הזאת לנכים, ולא בהצהרה ולא בסיפורים, אנחנו עושים כל מאמץ.
חנן אהרון: אני אומר לך שיש לנו הרבה קיצוצים באגף הרישוי, ובמחלקה הזאת של הנכים אנחנו לא מקצצים.
חנן אהרון: אם אדם ממתין לרישיון נהיגה עוד חצי שעה, אז לא יודע ,אין לי כח אדם, אבל בזה אנחנו לא מוותרים על העניין כדי שאנשים יקבלו את התווים, כי זה באמת עניין רגיש.
חנן אהרון: זה במקרה הזה.
חנן אהרון: אפשר לתקוף אותנו על כל המקרים שאנחנו אטומים אולי, לא יודע, אבל במקרה הזה אנחנו עושים ככל יכולתנו ולא אנחנו ש---
אבנר עורקבי: אבל יש דוגמאות.
חנן אהרון: עם מקרים נקודתיים, שהיו בעיות, אני אומר שוב, וזה הרופא אמר, אם יסתבר שבטעות, אולי, קורה, שהיתה בקשה שלא ראו שזה הטופס הזה וההוא, תשלחו אלינו, נדון בהם שוב, ואם הוא זכאי, הוא יקבל.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך במישור הערכי של העניין, כנגד המתחזים האלה, שבאמת כולנו רוצים להילחם במתחזים האלה, מכיוון שבמקרה הזה זה לא רק מתחזים שמפריעים למערכת וגוזלים ופוגעים בהונאה במערכת, אלא הם פוגעים באותו אחוז, שהם רוב המקרים, שהם כן נכים.
אורי מקלב: אבל צריך, כנגד המקרים שאתה מספר, כל המתחזים, אני אתן לך את המקרים שמה זה לאמא ומה זה לנכה להביא אישורים רפואיים, ההתמודדויות האלה, ועוד טופס ועוד טופס והרבה ועדות.
אורי מקלב: רק הטופסולוגיה לבד מוציאה אותם מדעתם, ואחרי זה כמה עלויות זה ללכת לרופאים.
אורי מקלב: אתה יודע מה זה היום לקבל תור לרופא מומחה?
אורי מקלב: אתה יודע כמה זמן זה?
אורי מקלב: איזה טרטורים וכמה שעות לחכות.
אורי מקלב: אתה יודע עם מה הורים לילדים נכים צריכים להתמודד?
אורי מקלב: בכמה מישורים?
חנן אהרון: אז שאדוני היושב ראש יציע פתרון ואני אשמח לאמץ אותו.
אורי מקלב: לכן אני אומר שמנגד יש דרך המלך, מה צריך להנחות אותנו.
אורי מקלב: אני מאוד מעריך ויודע שכל כוונתכם היא למנוע, המטרה באה לצמצם לטובתם אפילו, אבל לא מפריע לך עכשיו זה שהוא חונה במחנה יהודה, אלא מפריע לך שהנכה שרוצה לבוא למחנה יהודה לא יכול לחנות.
חנן אהרון: נכון.
חנן אהרון: זו הסיבה.
אורי מקלב: עם כל זה, לא יכול להיות שזה כובד המשקל.
אורי מקלב: אנחנו באים כאן להציף את הדברים, כדי לאזן בין הדברים.
אורי מקלב: יש לי עוד שתי שאלות, אבל למנהלת הוועדה יש פריבילגיה.
שלומית אבינח: אתם אמרתם בדיון שאם הייתי מעבירה את הפניות הקודם, אז אנחנו מוחקים את השמות מצנעת הפרט, אבל המקרים פה מעידים על הכלל.
שלומית אבינח: אני חושבת, מניסיון, גם מניסיון של שנים בוועדה, אפשר לתת מחשבה נוספת, במיוחד לגבי ילדים, מחלות ילדים.
שלומית אבינח: נכה מבוגר שונה, לדעתי, מילד נכה.
שלומית אבינח: היו לנו דיונים על התפתחות הילד, התורים שם מאוד מאוד ממושכים, כלומר יש פה בעיה מערכתית שלא משרד התחבורה יפתור אותה, תור לרופא התפתחותי לוקח שלושה וארבעה חודשים.
שלומית אבינח: זה שאתם דורשים כל שלוש שנים, או כל שנתיים, מה שתחליטו, את כל האישורים מעודכנים, אני חושבת שצריך לשנות פה שינוי מחשבה מאוד מערכתי לגבי נכויות של ילדים שהן לא הפיכות.
שלומית אבינח: כמו שהיה לנו בנושא של מס הכנסה, שבגיל 19 קיבלו הורים לילדים נכים שנגמרה להם נקודת הזיכוי, הילדים פתאום הבריאו.
שלומית אבינח: אני חושבת שפה צריכה להיות מחשבה שנייה, לגבי מחלות ילדים.
שלומית אבינח: הרשימה היא ארוכה, יש טורט ויש קוגן, ויש עוד כל מיני מחלות, שהשיפור לא חל.
שלומית אבינח: זו פשוט מחשבה נוספת, שנייה, כדי להקל על ההורים.
אורי מקלב: צריך להגדיר סוג נכויות וסוג מחלות.
שלומית אבינח: שהן לא הפיכות.
שלומית אבינח: עכשיו, כנוהל, לא לחכות לחוק.
ערן בן טובים: ויותר חשוב בקטע הזה, כמו רט וכיוצא בזה, שלפעמים בשביל המסמכים אנחנו לא מגלים את כל הדברים, כדי שהילד יתקדם לבית ספר אחר או משהו כזה.
ערן בן טובים: אתם צריכים להיות טיפה יותר רגישים ולהבין, רט לא ישתנה, אנגלמן לא ישתנה, יש להם כללים קבועים.
ערן בן טובים: זה שאין לי ניידות, בגלל שאני רוצה שהילדה תלמד בבית ספר מסוים, זה לא אומר שהילדה בריאה, זה לא אומר שהילדה כבר הולכת.
אורי מקלב: הוא יגיד לך, אולי לא נעים לו אבל אני אגיד לך את זה; אולי יכול להיות שהוא לקח את הילד שלו ושם אותו במוסד, איך אני אדע?
אורי מקלב: גם כשיושבים אנשים---
ערן בן טובים: לרט יש את ההגדרה שלו, לאנגלמן יש את ההגדרה שלו.
אורי מקלב: מבחינת משרד התחבורה, אם אתה היום מעביר את הילד שלך למוסד, אתה לא עושה את זה, לא אתה, אבל אנשים, משרד התחבורה אומר 'אני לא רוצה לתת לו תו נכה, הוא נמצא במוסד'.
שלומית אבינח: אבל הוא מוציא את הילד מהמוסד, מוציא לטיפול.
אורי מקלב: אני לא אומר שהוא לא צריך לתת, אבל הדרך, תמצא, דרך משרד הבריאות, מי מממנים ילדים שנמצאים במוסדות ותכניס אותו ברשימה.
אורי מקלב: בעידן המחשוב, אנחנו חייבים להשתמש ביתרון שאנחנו אולי יודעים הכל.
אורי מקלב: היום מי שכותב שהוא עיוור, אנחנו מיד מעכבים לו את רישיון הנהיגה, אבל מצד שני אנחנו גם מבקשים שתשתמשו במידע כדי להקל, כדי שהמידע לא יחול על כל הציבור.
אורי מקלב: אנחנו בקלות מבקשים מאנשים 'תביאו מסמכים', 'תוכיח, תביא טפסים'.
אורי מקלב: זה גם הרבה על המערכת.
אורי מקלב: בסופו של דבר הוויכוח הזה הוא לא איתכם, הוא בעיקר עם ביטוח לאומי, ביטוח לאומי מקובע עם התפיסה הזאת שהוא לא יוצא ממנה.
אורי מקלב: כל הצוותים שלו זה כל הזמן בשביל למדוד את הטפסים ועוד ועדות, למצוא את הרמאים.