GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: ולא ביקשנו, אנחנו ביקשנו על נושא של עורכי הדין, שאנחנו תמיד יש לנו את החששות, כשאנחנו מוציאים דברים החוצה, במיוחד נושא של גבייה החוצה, אנחנו יכולים להיתקל בהרבה דברים, כשגם אותו הגוף שמזמין את זה יותר מעניין אותו רוחב הגבייה ועומק הגבייה, ולא דווקא התנהלות תקינה למול החייבים .
משה בר: לגבי עורכי דין שהם לוקחים, הם לוקחים את המשרדים שהם יודעים שהם יתנהגו בצורה בלתי הוגנת עם האזרחים והם עושים את מה שהם רוצים.
משה בר: לאזרח אין שום מילה בכל הנושאים האלה.
משה בר: ואני, יש לי הוכחות גם על זה.
משה בר: על כל דבר שאני מוציא פה, אני אביא גם הוכחות.
אורי מקלב: אנחנו באמת רוצים לבדוק, האם יש כאן שיטת גבייה אגרסיבית מול אנשים, מול חייבים.
אורי מקלב: את זה בדיוק אנחנו מבקשים לבדוק.
אורי מקלב: יש עוד מישהו מהפונים או מישהו שרוצה?
אורי מקלב: הוא לא הגיע, רן, כנראה, קודם כל ניתן לרשות השידור.
אורי מקלב: בבקשה, אבי כץ.
אבי כץ: ראשית, עכשיו מותר לי למחות.
אבי כץ: אנחנו נמצאים פה בכנסת, במקום שפה מחוקקים את החוקים ואדוני בעצמו ציין שהוא מחזיק מקלט טלוויזיה ועל זה הוא נדרש.
אבי כץ: מה לעשות שאנחנו גובים אגרה על פי אחזקה.
אבי כץ: זה מה שהחוק מחייב, וכל עוד שהוא מחזיק, הוא חייב באגרה.
אבי כץ: מטעמיו שהוא טוען הוא חושב שהוא פטור, שהוא לא צריך לשלם, אבל הוא צריך לשלם, בגלל זה שהוא גם הצהיר פה, שהוא מחזיק.
אבי כץ: עכשיו, לעצם העניין שאדוני טען, גם אשיב לו.
אבי כץ: משרדי עורכי הדין נבחרו אצלנו על פי מכרז.
אבי כץ: ואנחנו לא בחרנו לפי צבע עיניים את המשרדים ולפי דעות קדומות.
אבי כץ: יש אצלנו ועדת מכרזים, שבחנה את כל הפניות של עורכי הדין ועל סמך הפניות האלו, אנחנו בחרנו את עורכי הדין.
אבי כץ: יש לנו כיום, תשעה עורכי דין ועוד ארבעה משרדים שעבדו איתנו והפסיקו את ההתקשרות איתנו.
אבי כץ: אבל מטבע הדברים, נשארו אצלם תיקים, שהם ממשיכים לטפל.
אבי כץ: בסך הכול שלושה עשר משרדי עורכי דין כאשר תשעה פעילים כיום בהסכם איתנו, שנבחרו שוב.
אבי כץ: אני מדגיש, נבחרו במכרז כדת וכדין.
אורי מקלב: כמה שנים הם כבר נמצאים?
אבי כץ: ההעסקה של עורכי דין, זה התחיל אצלנו בשנת 2006.
אבי כץ: אנחנו, על פי כללי המכרז, יצרנו מעגל של עורכי דין.
אבי כץ: בשנת 2010 בחרנו את תשעת המשרדים שאנחנו עובדים איתם היום.
אבי כץ: וזו שנה ראשונה---
אורי מקלב: מ2006 עד 2010 התהליך---
אבי כץ: מ2006 היתה לנו התקשרות איתם.
אבי כץ: הסכם של שלוש שנים ועוד שנה אחת הארכנו לרובם.
אבי כץ: אנחנו הארכנו לארבע שנים וב2010 אנחנו בחרנו מתוך המאגר של עורכי הדין תשעה עורכי דין, שניים מהם היו בשנתיים האחרונות ועוד שבעה חדשים לגמרי.
אבי כץ: זה לגבי מספר עורכי הדין.
אבי כץ: עכשיו, אדוני ביקש חלק מהדברים יש לי הערות---
אורי מקלב: אם תוכל לציין את הפרמטרים, שהם צריכים לעמוד במסגרת יחסי ציבור.
אבי כץ: הכול, את כל העובדות אני אציין,אדוני.
אבי כץ: אדוני ביקש להתייחס מהפרט אל הכלל.
אבי כץ: אני לא יודע על איזה מקרה אתה מדבר, אם תיתן לי אותו, אני אתייחס ספציפית---
אורי מקלב: לגבי שורה וחצי, שרק אנחנו ככה נטעם: "בטלפון איימו על החייבים שיפנו ללשכה להוצאה לפועל.
אורי מקלב: הפונה ביקשה לקבל אסמכתא בכתב, אך בקשתה לא נענתה.
אורי מקלב: כשפנתה לרשות השידור, לאגף הגבייה בטלפון, בעצמה, נענתה ביחס מזלזל.
אורי מקלב: צעקות וניתוק טלפון".
אורי מקלב: זה לרשות השידור, מאז שהפונה פנתה לוועדה, היא ממשיכה לקבל טלפונים יומיומיים ממשרדי עורכי דין, שתטפל בגביית החוב, שמציעה לה לסגור את החוב ואף מתמקחת איתה.
אורי מקלב: והפונה הצהירה שהייתה ברשותה טלוויזיה רק בשנים 2005-2007.
אורי מקלב: לפיכך, מדובר בחוב של 800 שקל עם התוספות, ולא בחוב שהגיע כמעט לארבעת אלפים שקל.
אבי כץ: זה על פי דעתה, ואני רוצה רק לסבר את האוזן של כולם.
אבי כץ: בדרך כלל המכתבים שאנחנו מקבלים מאותם פונים, שהם חייבים לנו כמה שנים, הם באותו סגנון.
אבי כץ: הם מתייחסים לדובר ומי שדיבר איתם, טון הדיבור, צורת הפנייה.
אבי כץ: רק לעצם תשלום האגרה הם לא מוכנים.
אבי כץ: ואז הפניות שמגיעות אליכם הן בסגנון הזה, שאתה מתאר אותם.
שלומית אבינח: אז מה, בן אדם משקר?
אבי כץ: זה את אמרת.
שלומית אבינח: לא, אני שואלת.
שלומית אבינח: אתה אומר ש---
אבי כץ: זו דרך הפנייה שלהם.
אבי כץ: יש לי כאלה דוגמאות לאין ספור, ואני יכול להציג בפניכם.
אבי כץ: אבל זו הדינאמיקה של אותם פונים.
אבי כץ: אני, אין לי את התגובה, שאם הוא פנה למשרד עורכי דין, מן הדין היה גם לקבל את התגובה של משרד עורכי הדין שדיבר, ולשמוע גם מהם.
שלומית אבינח: אבל הם הגישו בכתב, אז איך ייפנו?
שלומית אבינח: מה שמצוין בפנייה, יכול להיות שאתה לא יודע מה שכתוב, מה שמצוין.
אבי כץ: בסדר, אני אקח את זה, ואני אעביר את זה לתגובה.
אבי כץ: אני אעביר לתגובה.
שלומית אבינח: אני מטפלת בפניות ציבור, מה שאני אומרת זה שצריכים לקבל מכתב בכתב.
שלומית אבינח: היה לנו נושא דומה עם מד"א, שגם כן עלה.
אבי כץ: גברתי, אני אתייחס לפרט באופן... חבל, כי אני לא יודע את המקרה, ואני, חבל שאני---
שלומית אבינח: אבל כבר ענו.
שלומית אבינח: כנראה ש---
משה בר: זה הסגנון שלהם, שהם אפילו לא רוצים לשמוע ליושבת ראש, למנהלת הוועדה.
משה בר: זה הסגנון.
אבי כץ: אני אמרתי, אין לי את המקרה.
אבי כץ: אני אבדוק אותו, ואני אענה.
אורי מקלב: קודם כל, אני מציע שלא תהיה כל כך דרוך.
אורי מקלב: אני רואה, שאתה גם קצת בלחץ.
אורי מקלב: אתה יכול קצת להרגיע.
אורי מקלב: אנחנו לא הוצאה לפועל ואתה גם לא חייב, אז אתה יכול להרגיש שאתה לא חייב, שאתה מרשות השידור, אז אתה יכול להרגיש רגוע יותר ונינוח יותר ולא עורכי דין מדברים איתך.
אורי מקלב: וזה לא צריך להיות כאן מיד להגיב.
אורי מקלב: אנחנו בסך הכול רוצים, יש לך גם את האפשרות להגיד את הדברים, ובמידה שהדברים באמת מתנהלים, אנחנו מצפים לשמוע ורוצים לשמוע.
אורי מקלב: אנחנו שואפים לשמוע שהדברים מתנהלים באמת נכון ובצורה טובה.
אורי מקלב: זה גם נרשם, הדברים.
אורי מקלב: גם יש לך את האפשרות להתבטאות.
אורי מקלב: אנחנו נגן עליך אם מישהו יפריע לך.
אורי מקלב: אבל במסגרת דיון, ככה קטן יותר, אנחנו מאפשרים, גם בוודאי, למנהלת הוועדה, לשאול איזושהי שאלה.
אבי כץ: אין בעיה.
אורי מקלב: היא בסך הכול---
אבי כץ: לא באתי בכללי הוועדה, אני לומד.
אבי כץ: אני אשיב על כל השאלות, גם לפנייה של הגברת, אני אתייחס.
אורי מקלב: תתייחס באמת להכל.
אורי מקלב: גם לחוזה שלכם, מה אתם דורשים מעורכי הדין ביחס---
אבי כץ: לידיעה כללית, אני רק אציין שאנחנו גוף שמטפל בשני מיליון בתי אב, שמדובר כמעט בכל אזרחי מדינת ישראל.
אבי כץ: זה גוף גדול, לקוחות רבים ומטבע הדברים נופלות פה ושם טעויות ושגיאות.
אבי כץ: ואני שמח שהגברת ציינה שאין לפניות תלונות רבות, משני מיליון לקבל מאה אלף זה זניח.
אבי כץ: אם כי אנחנו מתייחסים לכל פנייה באופן ראוי.
סלעית קולר: אנחנו פשוט לא הגורם שבדרך כלל מתלוננים.
אבי כץ: בסדר.
אבי כץ: ציינת, אז אני רק אומר שאני שמח.
אבי כץ: היא ציינה שאין הרבה פניות.
אבי כץ: זה שני מיליון אזרחים.
אבי כץ: החובה על תשלום אגרה הוא על פי מי שמחזיק במקלט.
אבי כץ: כל מי שמחזיק במקלט הוא חייב בתשלום האגרה.
אבי כץ: לצערנו, לא כל מי שמחזיק במקלט משלם אגרה.
אבי כץ: יש לנו בכל זאת כשש מאות אלף אזרחים שלא מילאו את החובה, שהודיעו לנו שמחזיקים מקלט.
אבי כץ: לכן הטיפול מולם הוא טיפול מתמשך ואיטי.
אבי כץ: אנחנו עכשיו גם בוחנים אפשרות לצאת במכרז כנגד אותה קבוצה גדולה של שש מאות אלף.
אבי כץ: כל זאת על מנת להגיע למצב שכולם שווים בפני החוק.
אבי כץ: כולם משלמים את האגרה, שמממנת את השידורים.
אורי מקלב: שש מאות אלף זה חייבים של שנה אחת?
אורי מקלב: של כמה שנים?
אבי כץ: שש מאות אלף אזרחים שלא מופיעים אצלנו כמי שעל פי החוק צריך להודיע, שמחזיקים מקלט טלוויזיה.
אבי כץ: ואותם שש מאות אלף מעולם לא הודיעו שיש להם מקלט טלוויזיה ואנחנו לא יכולים לגבות מהם אגרה, אלא לאחר שאנחנו מוצאים כל מיני---
שלומית אבינח: איך אתם יודעים שיש להם טלוויזיה?
אבי כץ: אנחנו לא יודעים.
אבי כץ: אנחנו משערים.
קריאה: מאיפה המספר שש מאות אלף?
אבי כץ: לפי הסטטיסטיקה תשעים---
אורי מקלב: כמה בתי אב יש להם פלוס מינוס?
אבי כץ: תשעים אחוז מאזרחי מדינת ישראל מחזיקים מקלט טלוויזיה.
אבי כץ: לפי הלמ"ס תשעים אחוז מבתי אב מחזיקים מקלט טלוויזיה.
אבי כץ: אנחנו משערים, אותם אלה שלא רשום אצלנו כמחזיקים, שש מאות אלף, שגם פה הכלל הזה קיים.
אבי כץ: בערך, חמש מאות ארבעים אלף---
אורי מקלב: כנראה שהציבור החרדי, הוא לא נחשב בכלל בתי אב.
אבי כץ: הציבור החרדי, אדוני, כל מספר בתי אב, הוא שני מיליון מאה תשעים, אנחנו מנפים מתוך השני מיליון מאה תשעים, מנפים את המאתיים אלף, בערך, שזה הציבור החרדי.
אבי כץ: ואנחנו נוהגים גם לא לשלוח להם אגרות.
אבי כץ: אנחנו נטרלנו אותם.
אורי מקלב: זה לבד עשרה אחוז, כבר.
אבי כץ: זה חוץ מזה.
אבי כץ: לכן לקחתי, חוץ מאלה מהשני מיליון.
אורי מקלב: אה, חוץ מאלה.
אבי כץ: כן, חוץ מאלה.
משה בר: היו"ר, עוד מעט יחייבו אתכם.
משה בר: למה, גם על מחשבים מחייבים.
אבי כץ: אנחנו על מחשבים לא מחייבים.
אבי כץ: אז זה הציבור והציבור הזה, שלא קיים אצלנו---
אורי מקלב: כמה חייבים יש לכם?
אורי מקלב: אנחנו רוצים להתרכז בנושא הזה.
אורי מקלב: לא מבקשים סקירה כללית על כל הנושא.
אורי מקלב: אני מכוון אותך, אנחנו רוצים לדעת על אלה שחייבים.
אורי מקלב: כמה אנשים חייבים?
אורי מקלב: מה ההיקפים של החובות?
אבי כץ: אנחנו מדברים על מאתיים אלף בתי אב חייבים.
קריאה: שש מאות אלף, שאנחנו בכלל לא פונים אליהם.
אורי מקלב: לא להתייחס לשש מאות אלף, שהם עדיין לא נמצאים במאגר, שלא נרשמו בכלל, הם עדיין לא רק חייבים אלא טרום בכלל, אין להם שמות.
אורי מקלב: אני יודע שיש שש מאות אלף מכוח הלמ"ס, נתונים---
שלומית אבינח: יש גם בתי עסק עם מחשבים.
לנה קרביץ: זה קיים בנפרד, כי זה בתי עסק.
אורי מקלב: אנחנו מדברים, אני אומר, אבי, שלא כל החייבים נמצאים עדיין במאגר החייבים שלהם, יש שש מאות אלף שלא חייבים.
אורי מקלב: מתוך נקודת הנחה שיש כך וכך בתי אב, כך וכך מחזיקים, עדיין שש מאות אלף לא רשומים.
אורי מקלב: זה לא הנושא שלנו.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על אלה שכן נמצאים אצלנו במאגר והם חייבים.
אורי מקלב: הם לא משלמים.
אורי מקלב: הם לא שילמו שנה, לא שילמו שנתיים.
שלומית אבינח: אני שאלתי איך יודעים?
שלומית אבינח: איך יודעים שיש להם מקלט?
שלומית אבינח: את זה אני שאלתי.
אבי כץ: את שאלת על הקבוצה של השש מאות אלף, לא על הקבוצה של---
אורי מקלב: סליחה, הוא קיבל חיוב הביתה מטעם רשות השידור.
אורי מקלב: הוא קיבל חיוב.
אורי מקלב: הוא לא הודיע שאין לו מקלט.
אורי מקלב: ועכשיו, מכיוון שלא הודיע, הוא בעצם חייב.
אורי מקלב: ואם הוא חייב ולא שילם, אז עכשיו, יש תהליך של גבייה לאחר---
אבי כץ: לא, לא, לא.
לנה קרביץ: שש מאות אלף לא קיבלו הודעה.
לנה קרביץ: ..
אבי כץ: שש מאות אלף, תראה, מדובר במיליון שש מאות אלף שהם חייבים שאנחנו יודעים עליהם, אותם שש מאות אלף, שציינתי אותם, כולל בניפוי, הם לא אזרחים שאנחנו שולחים להם חיוב.
אבי כץ: לאותה קבוצה אנחנו שולחים מדי שנה, פעמיים בשנה, שולחים להם מכתב שאנחנו קוראים לו, מכתב גישור, שבו אומרים 'על פי החוק, חלה עליך חובה על תשלום אגרה, אם אתה מחזיק במקלט, אנא שלם את האגרה'.
אבי כץ: אם אתה מחזיק, מצוין בהדגשה, אבל לא, זה לא חיוב.
אורי מקלב: והיה והוא לא ענה, מה קורה הלאה?
אבי כץ: לא פועלים כנגדם.
אבי כץ: עוד פעם שולחים.
אבי כץ: עכשיו, מועד התשלום השני הסתיים ב31 ביולי.
אבי כץ: גם שלחנו להם עוד פעם הודעה, 'תדע לך שאם יש לך מקלט---
שלומית אבינח: מדובר על המאתיים אלף?
שלומית אבינח: השש מאות אלף?
אבי כץ: לא, השש מאות אלף.
אורי מקלב: עכשיו, מה קורה אם הוא לא עונה?
אורי מקלב: אז לא נפתח נגדו---
אבי כץ: בינתיים שום דבר.
אבי כץ: לא מוגדר כחייב.
שלומית אבינח: מתי מוגדר כחייב?
לנה קרביץ: הוא לא מוגדר כחייב, אנחנו לא פועלים כנגדם.
אורי מקלב: אז מתי כן?
לנה קרביץ: אז עכשיו תדבר רק על החייבים.
אבי כץ: חייבים זה כאלו שבמהלך השנים, בעבר, הם הודיעו שיש להם מקלט.
אבי כץ: אנחנו קיבלנו הודעות מסוחרים שמחזיקים, שמודיעים לנו שמחזיקים מקלטים.
אבי כץ: ונוצר קובץ של חייבים, זה הקובץ של החייבים.
אורית תורג'מן: כל סוחר חייב להודיע לנו כשאת קונה היום בשקם אלקטריק, חייב לשלוח אלינו.
אורית תורג'מן: קנתה, תעודת זהות כך וכך, ביום זה וזה נשלח לביתה.
אורית תורג'מן: כל הפרטים מגיעים אלינו ואנחנו מתחילים לחייב.
שלומית אבינח: שקם אלקטריק זו רשת גדולה, אבל כל החנויות הקטנות.
אורית תורג'מן: כל סוחר יש חובה---
אבי כץ: בואי נגדיר ככה, גם פה יש לך חייבים שלא מודיעים לנו.
אבי כץ: 'בסט ביי' למשל, הם סירבו להודיע לנו, כמו אזרחים רגילים.
אבי כץ: אבל כל סוחר, על פי החוק, הוא חייב להודיע.
אבי כץ: מדי חודש הוא אמור להודיע, לשלוח לנו רשימה מסודרת, מי קנה, מתי קנה, איזה סוג מקלט קנה, וזה הולך אלינו למחשב.
אורי מקלב: האח הגדול.
סלעית קולר: זה מס.
סלעית קולר: לא, לא, לא, זה לא מה שאתה חושב.
סלעית קולר: צריך להבהיר.
סלעית קולר: להבדיל ממד"א ומכבי אש שהם גורמים חיצוניים, שקיבלו סמכות לפי פקודת המיסים.
סלעית קולר: פה מדובר במס שהוא מס, שמוטל על כל אזרחי המדינה בתנאים מסוימים, בדיוק כמו מס הכנסה והמע"מ.
סלעית קולר: ולכן, יש להם סמכות לקבל דיווח.
אורי מקלב: אני לא אומר שהם לא פועלים על פי חוק.
אורי מקלב: אני מאמין שבעידן שאנחנו נמצאים---
אבי כץ: אז אמרתי לך, ככה אנחנו יודעים.
אבי כץ: ככה נוצר הקובץ של החייבים.
משה בר: אדוני היו"ר, חוץ מהמגזר הערבי, שאליו הם לא ניגשים בכלל.
קריאה: טוב, זה ידוע.
קריאה: גם רשויות המס הרגילים.
משה בר: אנחנו משלמים את המחיר שלהם.
אורי מקלב: אני רואה, חשבתי שכולם יודעים איך זה נעשה---
אבי כץ: לכן עשיתי את זה כללי.
אורי מקלב: אבי, לפני זה, בן אדם קנה, אני קניתי מכשיר.
אורי מקלב: בעצם לא, אני משתמש, נתתי לבן שלי.
אורי מקלב: אבל אני נהפך לחייב.
אורי מקלב: אצל הבן שלי המכשיר התקלקל והוא זרק אותו.
אורי מקלב: ואני קניתי לו מתנה ליום הנישואים מכשיר, אני לא משתמש.
אורי מקלב: ואני ממחר...
אורי מקלב: השקם אלקטריק, לפי מי דווחו?
אבי כץ: אתה קנית?
אבי כץ: אנחנו פונים אליך ואז אתה מודיע לנו שהמקלט, לפי החוק, גם שאתה מעביר מקלט ממך למישהו אחר, אתה גם צריך להודיע לנו, על מנת---
אורי מקלב: זה בכלל לא הגיע אלי, לא העברתי.
אורי מקלב: אני קניתי מתנה.
אסף וינינגר: הוא רכש טכנית.
אבי כץ: אז אנחנו פונים אליך.
אורי מקלב: הוא גיהץ, ביקש, אבא, תן לי את הכרטיס.
אבי כץ: פונים אליך, ואתה מודיע לנו שהמקלט הוא לבן שלך.
אורי מקלב: ואני מפסיק להיות חייב.
אבי כץ: לא חייב.
לנה קרביץ: על מקלט אחד ישלם רק בן אדם אחד.
סלעית קולר: הבעיה היא בדיוק פה.
סלעית קולר: מתעוררת בדיוק פה.
סלעית קולר: עוד לפני שהגענו לשלב הבא.
אורי מקלב: כשלא עונים וכשלא מתייחסים לזה, ואז נהיים חובות כהוגן, והוא אומר, מה אתה רוצים ממני.
אורי מקלב: ואם זה מגיע... אוקי.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להתחיל מ-א' ב'.
אורי מקלב: ואם זה מגיע אחרי חמש שנים, אז בכלל... ואם אדם לא חי, אז בכלל נהיה הרבה יותר גרוע, והוא לא זוכר אם הוא כן העביר, לא העביר, ואז זה נהפך לדברים וותיקים ולא תמיד עורכי הדין מעוניינים לשלוח את זה מהר.
אורי מקלב: אני אספר לכם דברים, לא עליכם.
אורי מקלב: אני רק אספר לכם על אחרים, מה שהיה.
אורי מקלב: אני אספר לכם, עורכי הדין בכלל מחזיקים אצלם את החשבון.
אורי מקלב: הם לא ממהרים.
אורי מקלב: אנחנו נתקלנו בעבר בהרבה אירועים, כשרשות השידור עצמה לא הגיעה לבן אדם, מגן דוד אדום, עליהם מותר לדבר, הם כבר היו פה על השולחן כמה פעמים, הם לא שולחים, הם לא השיגו בן אדם, והנה עורך הדין, פעם ראשונה שבה אדם קיבל חיוב, זה היה אחרי חמש שנים.
אורי מקלב: הוא אומר, אני בכלל לא יודע, לא זוכר, אני שילמתי, למה אני צריך לקבל?
אורי מקלב: צריך לשלם שכר טרחת עורך דין?
אורי מקלב: אתם פניתם אלי בכלל?
אורי מקלב: אתם אמרתם?
אורי מקלב: חשבון אחד שלחתם אלי?
אורי מקלב: הם הצליחו להשיג עורכי דין.
אורי מקלב: התברר גם כן שעורכי הדין, מכיוון שאצלם הריבית היא גבוהה מאוד והשכר טרחה עולה במשך הזמן, ההשקעה הכי טובה זה להשקיע אצל עורכי דין, והשכר שהם מקבלים אחרי שישה חודשים ואחרי עשרה חודשים---
סלעית קולר: זה הוגבל.
סלעית קולר: רשות המיסים הגבילה את זה.
שלומית אבינח: בסדר, כי אנחנו עשינו את זה.
שלומית אבינח: זה בזכותנו.
שלומית אבינח: אבל ממה זה התחיל?
שלומית אבינח: מזה שחיכו.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם, למה זה חשוב לנו מאוד?
אורי מקלב: מטבע הדברים, למה, שעכשיו רשות השידור באמת תחשוב על הצד השני של האזרח.
אורי מקלב: אני צריכה, רשות השידור, או כל משרד אחר, אני רוצה לקבל כמה שיותר מהחובות שלנו.
אורי מקלב: עכשיו, איך הם מתייחסים לאזרח?
אורי מקלב: זה לא העסק שלי.
אורי מקלב: זה גם לא אני.
אורי מקלב: מי שיבוא אלי במכתב, אני אומר, זה עורכי דין, לא אני מתעסק בזה.
אורי מקלב: הם בכלל, גם כשרוצים לבוא ולהתמקח על מחיר, לא עושים את זה ברשות השידור, עושים את זה מול עורכי הדין, זה לא שעושים את זה מול רשות השידור.
אורי מקלב: טוב, אני קיבלתי מכתב מהעורך דין, אז אני עכשיו רוצה להתמקח.
אורי מקלב: מי שיודע, איך עושים עורכי דין, יודעים.
אורי מקלב: קודם כל, הוא מקטין את הרווח של האחוזים שלו.
אורי מקלב: למה שיסכים לזה?
אורי מקלב: אם במקום שלושת אלפים הוא מקבל רק אלפיים מהחוב הזה, למה שיהיה מעוניין?
אורי מקלב: הוא צריך כמה שיותר.
אורי מקלב: לא רק להגיע לחייב, אלא כמה שיותר לגבות.
אורי מקלב: מכיוון שבאיזשהו מקום, זה נגזרת מהחוב שלו.
אורי מקלב: עכשיו, אנחנו נתקלנו גם כן ברשויות, שהגיעו להסכמות עם עורכי דין, ומצאו עורכי דין טובים.
אורי מקלב: ואמרו, אנחנו נשלם להם טוב, כדי שיעבדו טוב.
אורי מקלב: ומתברר שיש עורכי דין אחרים, שהם לא פחות טובים, והיו מוכנים לקחת, התעריף שלהם היה הרבה יותר זול, אני עוד לא הגעתי בכלל לרשות לאכיפה בגבייה.
אורי מקלב: אנחנו הגענו גם במסגרת עורכי דין.
אורי מקלב: אני אומר לכם, מידע אישי חינם, אני הייתי בעיריית ירושלים הרבה שנים.
אורי מקלב: היא גם מפעילה עורכי דין.
אורי מקלב: אנחנו כחברי מועצה גם כן קיבלנו תלונות.
אורי מקלב: אנחנו הורדנו את ההסכמים לפחות מחמישים אחוז, שינינו את כל השיטה של הגבייה, והגבייה לא נפגמה בכהוא זה.
אורי מקלב: נכון שהיו משרדי עורכי דין שלא נהיו משרדי עורכי דין גדולים מאוד ורווחיים מאוד.
אורי מקלב: הם הרוויחו קצת פחות, עורכי הדין, אבל עם כל זה, כולם רצו להיות עורכי דין טובים מאוד.
אורי מקלב: אנחנו עשינו להם פרמטרים של יחס.
אורי מקלב: איך צורת הגבייה?
אורי מקלב: האם קודם כל מכתב?
אורי מקלב: כמה מכתב עולה?
אורי מקלב: מכתב ראשון, מה התעריף שלו?
אורי מקלב: מה התעריף של זה אחרי?
אורי מקלב: פתח תיק, לא פתח תיק, מה הזמן שהוא... זה שהעירייה, הרשות לא עשתה מאמץ, במקום לחפש ולשלם לתושבים ולחפש במקום אחר, ורק העורך דין עשה את זה ועל זה הוא כבר צריך לשלם מאתיים חמישים שקלים, זה לא היה מקובל עלינו.
אורי מקלב: זה לא היה מקובל שרק על הפעולה הזאת.
אורי מקלב: אמרנו זה לרשות עצמה, ואם אתם לא רוצים לעשות את זה, אין לכם את הכוח אדם?
אורי מקלב: אז תקבעו תעריף נמוך מאוד לאותו משרד עורכי דין והדוגמה הטובה זה הרשות.
אורי מקלב: אבל אני לא רוצה לערבב שתי רשויות.
אורי מקלב: גם בחלק הזה יש הרבה מה לעשות.
אורי מקלב: אחרי זה בביקורת, בבקרה על היחס של עורכי הדין.
אורי מקלב: תדע לך, אתה גם תראה את זה, מי שמתלונן לנו, הוא מטלפן לעורך דין, הוא שולח מכתב לעורכי דין, שהעורך דין הזה, אתה לא התנהגת בסדר, או שלפעמים הוא רשות השידור, האם יש בקרה ויש מדדים של שביעות רצון, האם אתם רשות מסודרת שרוצה מאוד מאוד להיטיב עם אזרחיה, היא עושה ביקורת, או שהיא מפעילה סקר של שביעות רצון.
אורי מקלב: סקר של שביעות רצון מעורכי הדין.
אורי מקלב: זה שירות שנותנים.
אורי מקלב: גם חייב, בסופו של דבר, אנחנו רוצים לצאת מנקודת הנחה, וזה מה שחשוב לנו, שגם חייב, בסופו של דבר, גם בגלל שיכול להיות הרבה טעויות, גם בגלל שיכול להיות שהוא לא קיבל, גם בגלל שיש כאלה וכאלה, ויש, גם ונניח, שהוא מתקשה מאוד לשלם והוא לא יכול לשלם, הוא צריך לקבל את היחס שלו.
אורי מקלב: במקרה הזה, אנחנו לא רואים בחייב, כאחד, בשלב הראשון שלו, אנחנו לא רואים אותו, כחייב.
אורי מקלב: בשלבים יותר מאוחרים, אנשים, שהם באמת מרדנים באופי שלהם, הם לא רוצים לקבל, הם סרבנים באופי שלהם.
אורי מקלב: אלא יש להם מסלול אחר.
אורי מקלב: אנחנו היום מאשרים בחוק, ברשות הגבייה, נמצאת פה, מסלולים יותר קשים לכאלה שתוך שנתיים, היה תוך חמש שנים, אנחנו רוצים לזהות את הקשים, ולהתייחס לאנשים הפשוטים, אנשי העם, שמתקשים, והם טוענים שהם לא חייבים.
אורי מקלב: טוב, אז מישהו מכם רוצה---
אבי כץ: אני רוצה להגיד עוד כמה משפטים.
אבי כץ: אני רוצה שיובן כאן שאנחנו כגוף ציבורי, כל כללי המינהל הנהוגים על גוף ציבורי חלים עלינו ואנחנו מחילים אותם גם על עורכי הדין ומבחינת גבייה, הוגדר כאן מצב קשה.
אבי כץ: פניות, שיטות חריגות שהפעלנו.
אבי כץ: אנחנו לא פועלים בשיטות חריגות.
אבי כץ: כדי שאדוני יבין את מסלול העבודה שלנו.
אבי כץ: אנחנו שולחים הודעה בתחילת השנה ומודיעים מה גובה האגרה לשנה החדשה, ובמסגרת האפשרויות שיש לחייב הוא יכול לשלם את התשלום, בתחילת השנה בשני תשלומים.
אבי כץ: בינואר וביולי.
אורי מקלב: מה קרה לאותו אחד שלא שילם?
אבי כץ: אחד שלא שילם, אנחנו מפעילים עליו את הקנס.
אבי כץ: לפי החוק, מדי חודש מעלים לו עוד עשרה אחוז קנס פיגורים, ושולחים לו, עד חמישים אחוז, חמש הודעות שוטפות על כך.
אבי כץ: עשרה אחוז, עשרים אחוז, שלושים אחוז, ארבעים, חמישים.
אבי כץ: ממצים את ההליך הזה באופן מלא, ובסופו של דבר, גם לגבי חייבים, לפני שהעברנו לעורכי הדין את החובות, גם לגבי חייבים, אנחנו מקפידים לשלוח הודעות לחייבים.
אבי כץ: אנחנו קוראים לזה ריכוזי חובות.
אבי כץ: שלוש ארבע חמש פעמים בשנה.
אבי כץ: כל חודשיים.
אבי כץ: אומרים לו, זה החובות שלך, שיש לך.
אבי כץ: צברת, תבוא לשלם.
אבי כץ: נוכל---
שלומית אבינח: שולחים בדואר רשום?
אבי כץ: לא שולחים.
אבי כץ: אין חובה לשלוח בדואר רשום.
אבי כץ: אנחנו שולחים לאזרח, ואזרח יכול להגיב.
אבי כץ: ואתה הגדרת נכון מקודם, את ה---
אורי מקלב: רק לכתובת הרשומה אצלכם?
אורי מקלב: אם בן אדם היה מאושפז חמישה חדשים.
אורי מקלב: עבר תאונת דרכים והוא לא שילם.
אבי כץ: כשהוא פונה אלינו אנחנו מוותרים לו על קנסות.
אבי כץ: יש לנו סמכות על פי חוק לוותר לו על קנסות ואנחנו מאוד מקלים על אזרחים שיש להם בעיות, בעיות כלכליות או בעיות רפואיות או כל מיני בעיות אחרות אישיות.
אורי מקלב: איזה סמכות אתם נותנים תנים לעורכי דין?
אבי כץ: רגע.
אבי כץ: עכשיו, מה שקורה בסופו של דבר, כשאנחנו מחליטים להעביר לעורכי דין, אבל אנחנו בחרנו במיוחד במשרדי עורכי דין שעוסקים בגבייה ולא בחרנו חברות גבייה, בגלל הפן הזה, שאתה מציין אותו, שמשרדי גבייה אין להם את האחריות כמו, בכל זאת, משרד עורך דין יש לו את האתיקה המקצועית שלו והוא פועל על פי אתיקה מקצועית ואילו חברת גבייה, אז הוא ישלח את המוציאים לפועל, והאנשים שעובדים אצלו בקבלנות.
אבי כץ: ופה יש לו אינטרס לרווח.
אבי כץ: עורך דין, יש לו חובות משלו, מעבר לחובות שאנחנו מטילים עליהם.
אבי כץ: מעבר לחובות אנחנו מקפידים על כך, לתת להם הדרכה מלאה, על הנהלים שלנו, על החוקים שלנו, על סדר העבודה, על סדר הפניות, על טיפול בתכתובת, במענה טלפוני ואנחנו עושים להם את הבקרה הזו.
אבי כץ: הם מקפידים להכשיר את האנשים שלהם.
אורי מקלב: תן לנו מילה על הבקרה שלכם.
אורי מקלב: יש לכם איזה יחידה כזאת---
אבי כץ: יש לנו.
אבי כץ: נהגנו שמידי שלושה חדשים אנחנו פונים למשרד עורכי הדין ומבקשים מהם לקבל את הדרך, שהם ידריכו על פי ספר הנהלים שלנו, איך הדריכו את העובדים.
אבי כץ: הם עושים להם מבחנים.
אבי כץ: כל עובד חייב לעבור מבחן ידע, מבחן הכרה.
אורי מקלב: העובדים שלכם?
אבי כץ: העובדים של עורכי הדין.
אבי כץ: גם שלנו, חוץ מזה.
אבי כץ: אבל הם עוברים מבחני ידע ואנחנו בודקים את התוצאות.
אבי כץ: ואנחנו מקפידים, שכל אלה שנמצאים במוקדי שרות, יהיה להם ציון לפחות של שבעים וחמש ומעלה.
אורי מקלב: מה המחיר, מה התעריף של מכתב של עורך דין?
אבי כץ: כל הנושא של השכר טרחה, אני אתן ללנה, שהיא תפרט יותר.
אבי כץ: אבל, אני אגיד רק מילה אחת, שכל השכר טרחה שנגבה בהסכם עם עורכי דין, הוא על פי התעריף של לשכת עורכי הדין, מוגן בהסכם ואסור להם לעבור על זה.
אבי כץ: ולנה תוכל לפרט.
אורי מקלב: אני כבר אומר לך על זה, שזה חבל.
אורי מקלב: בגלל שגם אם יש תעריף של עורכי דין, גם משרד עורכי דין, הוא לא חייב להגיע---
אבי כץ: אנחנו גובים סכומים נמוכים מאלה שאפילו מתירים---
אורי מקלב: גם לשכת עורכי הדין, שמצהירים, אנחנו לא---
אבי כץ: וגם משרדי עורכי הדין.
אבי כץ: אני רוצה להסביר.
אורי מקלב: כל הרשויות, מאלה שהיו בביקורת, אלה שטיפלו בדבר הזה, הם חתכו מהתעריפים לחמישים אחוז ואף פחות.
אבי כץ: חמישים אחוז ואף מתחשבים בפונים, כי הם מקבלים באופן אישי את הפניות של הלקוחות.
אבי כץ: זה יש לו בעיה כזו וכזו, האם אתה מוכן להוריד קנסות?
אבי כץ: להשלים להם?
אורי מקלב: גם בתאגידי המים.
אורי מקלב: אפילו שלחנו שמה, גם היה איזה בקרה, וגם שמה לקחנו מכתב של 25 שקלים---
אבי כץ: אנחנו לא מפעילים את ה---
אורי מקלב: מכתב לא עולה כסף?
אבי כץ: של עורך הדין, כן.
אבי כץ: לנה תפרט לך את זה.
אורי מקלב: בסדר, אז אני רוצה את אריק כהן.
לנה קרביץ: אני אקצר ואני אתייחס להיבט המשפטי בלבד.
לנה קרביץ: אני לא מכירה שוב את הפנייה הזו, שאתם מדברים עליה.
שלומית אבינח: סליחה, מה זה לא מכירה?
שלומית אבינח: יש לי פה תשובה שהתקבלה והועברה אלינו.
שלומית אבינח: אז עם כל הכבוד---
לנה קרביץ: תשובה לא מאיתנו.
לנה קרביץ: אני מבינה שזו תשובה שלה, המכתב שלה
שלומית אבינח: אז מאיפה התשובה?
אבי כץ: זה הועבר אלינו.
אורית שרף: זה רק אומר שזה הגיע ללשכת מנכ"ל והועבר לאבי.
אורית שרף: האם יש פה תשובה?
אבי כץ: אין תשובה.
אורי מקלב: מתי התאריך?
שלומית אבינח: אם ידעתם שיש דיון---
לנה קרביץ: אם היו אומרים לנו שאנחנו צריכים להביא את זה איתנו, היינו מתכוננים למקרה.
אבי כץ: זה בעיון של הרשות.
אבי כץ: זה בסדר.
שלומית אבינח: יש פה פנייה של הוועדה, אז זו לא התייחסות.
לנה קרביץ: הפנייה היחידה, שקיבלתי היא מאסף ועניתי על השאלות שהתבקשתי.
אורי מקלב: אסף שואל מבחינה מחקרית.
אבי כץ: רק שתדעי, אני רק אתמול בערב חזרתי מחוץ לארץ.
אבי כץ: הוא דיבר איתי מחוץ לארץ.
אבי כץ: ואני אמרתי, אני אכבד.
לנה קרביץ: הפנייה הזו, אני רוצה להסביר---
אבי כץ: סליחה, למה להתמקד בפרט הזה?
אבי כץ: אנחנו נבדוק את זה.
שלומית אבינח: מנהלת הלשכה עונה שזה התכבד בתשובה בלי להעביר את זה לטיפול?
שלומית אבינח: אני לא מבינה.
לנה קרביץ: לא.
לנה קרביץ: אין דבר כזה, אנחנו מקבלים פניות---
שלומית אבינח: אז בקשה.
אורי מקלב: אני מאחל לכם שאתם לא תצטרכו להגיע לוועדה לפניות הציבור עוד פעם.
אורי מקלב: אבל כל ועדה--
אבי כץ: 25 ביולי.
אבי כץ: אפילו לא עברו שבועיים.
אבי כץ: אני אטפל בזה, הייתי בחוץ לארץ עד אתמול בערב.
אורי מקלב: אבל אתה מגיע לוועדה, אתה שואל למה קוראים לי לוועדה?
אורי מקלב: ההגדרה היא, כרגיל, בוודאי לפניות הציבור.
אורי מקלב: כל פנייה שלה, בשונה מוועדות אחרות, שיכולות לקחת נושא---
אבי כץ: אתה צודק.
אבי כץ: לא היה לי זמן לשאול את השאלות האלו כי הבוקר באתי לעבודה.
לנה קרביץ: אני גם מבינה, שהחומר שהועבר לקראת הוועדה, זה החומר שנאסף---
שלומית אבינח: סליחה, מה את מתגוננת?
שלומית אבינח: סליחה, אני מרגישה פה---
לנה קרביץ: אני מתגוננת?
לנה קרביץ: את לא נותנת לי להשלים משפט.
לנה קרביץ: הוא נתן לי זכות דיבור, את לא נותנת לי להשלים משפט אפילו.
שלומית אבינח: זה שבן אדם היה בחוץ לארץ והגיעה פנייה מהוועדה לפניות הציבור, אז אולי אתם פעם ראשונה בוועדה, אבל כשמגיעים לדיון בוועדה לפניות הציבור, אני חושבת, לא אבי, זה לא תפקידו של אבי, אבל מנהלת הלשכה, כשהוא חזר מחוץ לארץ, צריכה להכין את זה.
שלומית אבינח: הנה, תדע לך שהגיעה פנייה.
שלומית אבינח: זו התנהלות שאני מבינה שצריכה להיות.
לנה קרביץ: טוב.
לנה קרביץ: אני מהלשכה המשפטית ואני רציתי להתייחס להיבטים המשפטיים ולא---
אבי כץ: הבוקר אני הספקתי לשבת איתה חצי שעה לפני שבאתי לוועדה.
אורי מקלב: היום זה יום הנכה.
אורי מקלב: היום הם מפגינים.
משה בר: סליחה, אני רוצה רק מילה אחת לרשות השידור, מילה, אני צריך לצאת להפגנה.
משה בר: אני מודיע חגיגית פה, בישיבה הזאת שההפגנה הזאת, היא תיגמר.