GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה בר: והפגנת האהלים, ההפגנה השנייה תהיה נגד סגירת רשות השידור, ואני מבטיח לכם חגיגית, אנחנו נסגור אתכם.
אבי כץ: אני מאחל לך בהצלחה.
קריאה: הבעיה היא שלא ישדרו את זה ואז זה לא ייגמר.
משה בר: שלא ישדרו.
משה בר: ערוץ 10 וערוץ 2, הם כל הזמן אומרים, שהערוץ הזה מיותר.
קריאה: הם סתם אומרים, שזה מיותר.
קריאה: אבל לא משנה.
קריאה: למה הם אומרים את זה?
קריאה: פרצופו של ערוץ אחד---
משה בר: אני מצטער שאני צריך לעזוב.
אורי מקלב: אני מאחל לכם בהצלחה במאבק.
אורי מקלב: אתם יודעים לעשות מאבקים.
אורי מקלב: איך אומרים?
אורי מקלב: אחרים אומרים מפגינים ואתם נאבקים.
משה בר: הם יתחילו עם הנכים, אז הם לא יוכלו לשדר בכלל ואת זה הם לא יודעים.
אורי מקלב: אנחנו לא נראה אתכם היום, אז נתגעגע.
אורי מקלב: אתה יכול לקחת איתך שני בקבוקי מים.
סלעית קולר: אני מתנצלת.
סלעית קולר: אבל אני בהחלט אעקוב אחרי הדיון הזה.
אורי מקלב: בסדר גמור, מאה אחוז.
אורי מקלב: הנושא שלך, אנחנו גם נתייחס לזה.
אבי כץ: אם יש לך משהו מיוחד, את יכולה לפנות אלי.
אורי מקלב: זה לא כל הנושא, אבל כל פעם שאנחנו שומעים, שאין תשובות לאזרחים---
אבי כץ: היא אומרת שמקבלים תשובות.
אורי מקלב: אומרת סלעית דבר אחד, שכשלא מקבלים תשובה, בסופו של דבר זה מגיע לעורך דין.
אורי מקלב: כשאדם לא מקבל תשובה---
משה בר: אנחנו דורשים את זה.
משה בר: זה היה בועדת הכספים.
שלומית אבינח: משה, די.
שלומית אבינח: באמת.
משה בר: הוא שאל אותי שאלה.
אורי מקלב: כל שאלה שהוא שואל אותך אתה חייב לענות?
אורי מקלב: בקול?
אורי מקלב: מה שקורה בסוף, אדם קיבל פנייה, חוב, שלח אליכם.
אורי מקלב: זה שהוא לא קיבל תשובה, הוא חשב שהוא כבר את שלו הוא עשה, 'אני לא קניתי.
אורי מקלב: לי אין טלוויזיה.
אורי מקלב: לא היה לי בשנים האלה, ואין לי.
אורי מקלב: אני קניתי את זה בכלל לבן שלי'.
אורי מקלב: הוא לא קיבל תשובה, הוא הבין שהוא גמר עם העניין.
אורי מקלב: וזה גם נשכח.
אורי מקלב: אנחנו כולנו בני אדם, אנחנו יודעים שאנחנו שוכחים את הדברים, ואחרי כמה שנים, הוא מקבל, או אחרי שנתיים, שלוש, הוא מקבל מכתב מהעורך דין.
לנה קרביץ: זה לא יעבור לעורך דין, זה העניין.
לנה קרביץ: כי בהנחה, ושוב, אני עושה צעד קדימה.
לנה קרביץ: בהנחה שהוא שלח לנו מכתב ולא טופל, נניח, קורה, יש טעות.
לנה קרביץ: אבל ברגע שמתקבל מכתב, זה מצוין במערכת הממוחשבת.
לנה קרביץ: ברגע שזה מצוין במערכת הממוחשבת, זה לא יועבר לעורך דין.
לנה קרביץ: הנזק היחיד לאזרח, שזה גם נזק, אבל זה הנזק היחיד, זה שהוא לא קיבל תשובה.
לנה קרביץ: כלומר, נכון, התעורר עוד חמש שנים בהנחה שטעינו ולא התקבלה תשובה, אז אנחנו נענה לו, או נפנה אליו, או יכול להיות אפילו שנוציא לו דרישה, שזה הכי חמור.
לנה קרביץ: אבל הדרישה עדיין תהיה מרשות השידור, זה לא יעבור למשרד עורכי הדין.
שלומית אבינח: באיזה מקרים זה כן יעבור לעורך דין?
לנה קרביץ: כאשר אני פניתי לאזרח, או בוצע למשל ביקור בית ונמצאה טלוויזיה והוא לא משלם.
לנה קרביץ: כלומר, הוא מסרב לשלם את הכול.
אורי מקלב: אחרי כמה זמן פיגור אתם מדברים עם עורכי דין?
לנה קרביץ: מעל שנה.
לנה קרביץ: אנחנו מקפידים.
לנה קרביץ: גם בהיבט הזה, אני כבר אציין---
אורי מקלב: זה יוצא לא כדאי החמישים אחוז.
אורי מקלב: אם נפנה בחודש אחרי, שהוא לא שילם לעורכי דין.
אורי מקלב: זה גם לא נאה וגם לא נקבל את החמישים אחוז.
לנה קרביץ: אנחנו לא עושים את זה.
לנה קרביץ: אבל גם מהשיקול הזה, שהאזרח ישלם יותר על ריבית ועל הצמדה מאשר על החוב.
אורי מקלב: וגם על ההיקפים.
אורי מקלב: כמה חובות לציבור נמצאים, אם אתם יודעים, בידי עורכי הדין?
לנה קרביץ: אז אני רוצה, שנייה לפני זה, להתייחס להיבט המשפטי.
לנה קרביץ: בכל זאת, אני מהלשכה המשפטית.
לנה קרביץ: כל עורכי הדין שאנחנו עובדים איתם, התשעה החדשים במיוחד, נבחרו במכרז, ואנחנו לא סתם בחרנו תשעה משרדים, ולא פחות, כי רצינו לפזר את החובות.
לנה קרביץ: אנחנו פנינו מהלשכה המשפטית, ששותפה,יש לנו עורכת דין שמטפלת במכרזים ספציפית.
לנה קרביץ: היא היתה שותפה לזה.
לנה קרביץ: אבל עקרונית
אורי מקלב: זה לא קל לעשות מכרז כזה.
לנה קרביץ: כן.
לנה קרביץ: אנחנו בנינו את המכרז הזה, ובחרנו תשעה עורכי דין.
לנה קרביץ: לא סתם בחרנו תשעה עורכי דין, כי רצינו לפזר את החובות, שלא ייווצר מצב שעורך דין אחד, שהוא אגרסיבי במיוחד, מקבל לידיו את החובות, מצליח בגביה שלהם, ואז, כל התיקים מועברים אליו, בגלל שהוא טוב, מבחינה מקצועית טוב, לא מבחינה שירותית.
לנה קרביץ: מבחינה מקצועית.
לנה קרביץ: לא רצינו את זה ולכן, פיזרנו את התיקים.
לנה קרביץ: זה קודם כל.
לנה קרביץ: בי"ת, כל המשרדים שנבחרו, נבחרו לאחר שהתקיים איתם ראיון עבודה.
לנה קרביץ: הם הגיעו לראיון ללשכה המשפטית ולאגף הגבייה והתקיים ראיון.
לנה קרביץ: לא עשינו את זה סתם, אלא, כי רצינו להתרשם.
לנה קרביץ: עכשיו, במאמר מוסגר, אני אגיד כמובן, בלי שמות והכול, אבל אני כבר יכולה להגיד שהיו משרדים גדולים שלא נבחרו בגלל שאנחנו יודעים שהם משרדים אגרסיביים, ואנחנו אמרנו, הם טובים בגבייה מבנקים, מחברות סלולר.
לנה קרביץ: זה בערך התחום שבדרך כלל מגיע למשרדים גדולים.
לנה קרביץ: היו משרדים שלא בחרנו ופסלנו אותם.
לנה קרביץ: גם, כלומר, בגלל הניקוד.
לנה קרביץ: זה היה כמובן הכול מנוקד, אבל בין היתר, מההתרשמות שלנו, בראיון, כי ידענו והתרשמנו שהם משרדים אגרסיביים, ואנחנו כרשות מנהלית, גם רצינו לשמור על השם הטוב שלנו, מעבר לגבייה מוצלחת.
אורי מקלב: זה חשוב מה שאמרתם עכשיו.
אורי מקלב: עורכי הדין שלא נבחרו, היו גם פרמטרים כאלה, אלה שלא בחרתם עכשיו---
לנה קרביץ: היתה התרשמות.
לנה קרביץ: זה עכשיו אני מדברת איתך על המכרז החדש.
לנה קרביץ: היתה התרשמות בראיון.
לנה קרביץ: במסגרת ההתרשמות הזאת, חלק מהעניין היה שאנחנו מתרשמים איך הם גובים, האם הם דיברו רק על ההצלחה שלהם, שאנחנו טובים בגבייה, ואנחנו נגבה כל שקל---
אורי מקלב: איך הם מחלקים את הגבייה בין הגובים?
אורי מקלב: לפי סכומים, לפי אזורים?
לנה קרביץ: לפי מחוזות.
לנה קרביץ: ובכל מחוז יש מספר עורכי דין.
לנה קרביץ: כלומר, זה מפוזר.
אורי מקלב: אתם מחלקים בין---
אבי כץ: היו מספר פרמטרים, והמחיר היה רק שלושים אחוז מתוך זה.
אבי כץ: העמלה, לא המחיר.
לנה קרביץ: והייתה התרשמות בראיון וההתרשמות היא חלק מהעניין.
לנה קרביץ: בנוסף, אני רוצה להגיד שנבחרו רק---
אורי מקלב: כל העמלה שם זה רק מעצמו.
אבי כץ: לא, אנחנו משלמים את העמלה מתוך התשעה משרדים ---
לנה קרביץ: אנחנו משלמים הוצאות ממשיות.
אורי מקלב: כן, ועמלה.
אבי כץ: ומתוך התשעה משרדים, שניים מהמשרדים הציעו עמלה אפס, שני אחוז או אחוז וחצי.
אבי כץ: והיתר הציעו בין חמישה לשישה אחוזים.
שלומית אבינח: ואתם משלמים לכולם לפי מה שהציעו?
אבי כץ: כן, לפי מה המכרז, משלמים לפי העמלה, שמי שזכה לפי העמלה ש---
לנה קרביץ: אבל זה גם מדורג.
לנה קרביץ: זה לא בדיוק, זה גם מדורג לפי גובה החובות.
אורי מקלב: יש מצב שעורכי דין, חלק מקבלים חלק לא מקבלים.
אבי כץ: לא, הם מקבלים השלב הבא.
אבי כץ: מאיתנו מקבלים את העמלה הזו, שציינתי אותה.
אורי מקלב: זה בטח היה פרמטר בניקוד גם כן.
אבי כץ: שלושים אחוז.
לנה קרביץ: רצינו גם להוסיף שבחרנו בעורכי דין, כמו שאבי אמר, ולא בחברות גבייה, גם בגלל החשש שחברת גבייה הפועלת בצורה אגרסיבית, כי זו כל הפרנסה שלהם, זה בעצם הגבייה המוצלחת, וגם לא חלים עליהם כללי האתיקה של לשכת עורכי הדין.
לנה קרביץ: ובכל זאת זה אחד מהכלים שלנו לרסן ולבדוק ולבקר את עורכי הדין.
לנה קרביץ: בעניין הפניות.
לנה קרביץ: כמו שאמרתי, אנחנו נתייחס לפניות.
לנה קרביץ: אגף הגבייה יתייחס לפנייה הספציפית הזאת, אבל אני רוצה להגיד בכללי, ברגע שהפניות מגיעות אגף הגבייה מטפל בהם.
לנה קרביץ: יש לא מעט פניות שמועברות אלינו ללשכה המשפטית.
לנה קרביץ: בין אם זו פנייה מעורך דין, ובין אם זו פנייה שהסתבכה או עברה כמה שלבים, ואנחנו מקפידים לענות.
לנה קרביץ: כמובן שיש טעויות, אבל אנחנו בדרך כלל מקפידים לענות.
לנה קרביץ: אנחנו נמצאים בקשר רציף עם נציבות תלונות הציבור.
לנה קרביץ: גם אנחנו משתדלים, אבל שוב, טעויות קורות, אבל צריך להתייחס תמיד מבחינת האחוזים, כמה טעויות קורות, מסך הפניות, מסך הגבייה.
אורי מקלב: עכשיו בוא נראה דברים---
לנה קרביץ: דברים משפטיים.
לנה קרביץ: אני אתייחס ואני אקצר.
לנה קרביץ: אני רוצה גם לציין שמדובר במס.
לנה קרביץ: אנחנו שוכחים, אבל אנחנו פועלים מכוח החוק וזה מס מכוח התקנות.
לנה קרביץ: ואדוני, משה דיבר, שאין פטור לנכים או הפטור הוא חלקי.
לנה קרביץ: אנחנו פועלים לפי התקנות.
לנה קרביץ: מה שהתקנות קובעות, אנחנו פועלים.
לנה קרביץ: עכשיו, יותר מזה, מתעוררות אצלנו לפעמים מחלוקות לעניין הפטור.
לנה קרביץ: למי?
לנה קרביץ: האם להעניק או לא?
לנה קרביץ: ואנחנו מנסים להרחיב כמה אנחנו יכולים.
לנה קרביץ: אבל, אל לנו לשכוח, שאנחנו רשות מנהלית.
לנה קרביץ: ואסור לנו לתת פטור איפה שהוא לא קיים, כי אסור לי לעשות את זה.
לנה קרביץ: כי אם אני אתן לאחד, אני כמובן צריכה לתת לכל האחרים.
אורי מקלב: מס, זה נכון שזה חוב.
אורי מקלב: אבל, יש בזה גם כמה שאנחנו--- שלומית אבינח: אחרי שנה זה עובר לעורך דין?
לנה קרביץ: אחרי שנה זה עובר לעורך דין.
שלומית אבינח: מי שאזרח מספיק זמן, באמת---
אורי מקלב: אז הוא יקבל מינימום שלוש הודעות.
לנה קרביץ: מינימום.
לנה קרביץ: לפחות, הוא יקבל יותר.
לנה קרביץ: אני רוצה להסביר את התהליך בשתי מילים.
אורי מקלב: הבעיה היא, שזו לא היתה הכתובת שלו.
אורי מקלב: לא הגיע.
אורי מקלב: מה שקורה, עורכי הדין מסתכלים על מרשם אחר, ואריה בטח תיכף ירחיב, אנחנו יודעים את זה.
אורי מקלב: אנחנו יודעים את זה שעורכי הדין, לפעמים כל הפעולה שלהם, אנחנו יודעים את זה, גם ממגן דוד אדום, פעם ראשונה שנתקלתי בחוק הזה, הוא אומר, אף פעם לא קיבלתי הודעה וזה לא אנשים שאומרים.
אורי מקלב: פשוט היתה כתובת אחרת, זה לא היה מקום שהוא גר.
אורי מקלב: הם שולחים לכתובת אחרת, הבן אדם לא קיבל הודעה, גם בן אדם, לא רק בגלל שהוא עבר דירה.
אורי מקלב: הכתובת הרשומה בגלל סיבות כאלה ואחרות, זה בכלל לא אותה כתובת.
אורי מקלב: נניח, שלחו לכתובת הפינוי, שזה בכלל לא הכתובת שלו, שבמקרה היה שמה וזה לא הכתובת שלו.
אורי מקלב: הכתובת שלו האמיתית היא בכלל במקום אחר.
אורי מקלב: אני לא מתייחס אליהם.
אורי מקלב: אני מתייחס למקרים אחרים.
אורי מקלב: אנחנו מדברים אפילו בעירייה, שכאילו הוא תושב המקום, שהכתובות, יש שני סוגי מרשמים וכשהוא רוצה ומחפש מרשם אחר, הוא מיד במחשב.
אורי מקלב: הוא מיד פונה.
אורי מקלב: כל הפעולה של עורכי הדין היתה, וזה אנחנו נדרשנו כמה פעמים.
אורי מקלב: למה את הדברים, את התהליך הזה, צריך לעשות על ידי עורכי דין?
אורי מקלב: למה התהליך הזה צריך לעלות מאתיים שקל או מאתיים חמישים?
אורי מקלב: ולמה זה לא צריך להיות שזה בעצם הרשות לגבייה, שהוקמה בתוקף הנסיבות.
אורי מקלב: זה בעצם הבסיס של הדברים.
אורי מקלב: ואנחנו רוצים, שהתעריפים יהיו יותר זולים.
לנה קרביץ: אני רוצה להתייחס לכך.
לנה קרביץ: על מנת איכשהו להקל על האזרח, שבכל זאת, צריך לא לשכוח, שאנחנו מתייחסים אל החייבים, אלה שאנחנו יודעים, שיש להם חוב.
לנה קרביץ: ועדיין, כמו שאמרת חייב הוא לא פושע, הוא לא עבריין.
לנה קרביץ: ולכן כדי להקל עליהם, קודם כל התחלנו עם ההליך המקוצר, שהוא נחשב לידידותי יותר לאזרח, דרך ההוצאה לפועל ודרך ההליכים, אנחנו גם בודקים את העניין של גביית קנסות דרך הרשות לגביית קנסות.
לנה קרביץ: כל הפעולות האלה, נועדו להקל על האזרח.
לנה קרביץ: גם על רשות השידור, כמובן.
לנה קרביץ: אבל גם לאזרח.
אורי מקלב: אריה, אתה תוכל להסביר לנו מה זה?
אריה כהן: המרכז לגביית קנסות הוקם.
אריה כהן: מיכל כספי, שהיא אחראית על מרכז לגביית קנסות.
אריה כהן: שם זה יותר קשה.
אריה כהן: אנחנו היינו אצלה והכללים הם יותר קשוחים.
אורי מקלב: הם הרבה יותר זולים.
אריה כהן: יותר---
אורי מקלב: בשלבים הראשונים הם ודאי יותר זולים.
לנה קרביץ: הנה, הוא יסביר בהרחבה, אבל אני אומרת שאנחנו עושים, בודקים את כל הפעולות שיכולות להקל גם על הרשות, אבל גם על האזרח.
לנה קרביץ: לעניין ההוצאות.
לנה קרביץ: אנחנו, בהסכמים עם עורכי הדין, התעקשנו שהתשלום על מכתב התראה ועל הפעולות יתחלק בצורה מדורגת בהתאם לגובה החוב.
לנה קרביץ: ולמה?
לנה קרביץ: כדי שהאזרח לא יגיע למצב שהוא משלם שלוש מאות שקל על החוב ומאתיים ארבעים ותשע, נדמה לי מותר לפי לשכת עורכי הדין, על מכתב ההתראה.
לנה קרביץ: התעקשנו.
לנה קרביץ: זאת היתה הצעה שלנו ואנחנו התעקשנו להכניס את זה.
לנה קרביץ: ועורכי הדין, היו כאלה שפנו ואמרו, אבל זה סכום נמוך מדי.
לנה קרביץ: ואנחנו התעקשנו להשאיר את זה, ולעשות את זה מדורג.
לנה קרביץ: כדי שהאזרח ישלם את רוב הכסף על החוב עצמו, כמובן, על הקרן, ולא יטילו עליו הוצאות.
לנה קרביץ: אין לי מה להוסיף על הפנייה הספציפית הזאת, כי אנחנו נבדוק אותה.
אורי מקלב: מה גובה החובות שנמצאים בידי הציבור?
לנה קרביץ: הממוצע של החוב הוא בסביבות ארבע אלף שקל, אני חושבת, סך הכול החובות הם---
אבי כץ: מדובר בחובות מצטברים של בערך מאתיים חמישים מיליון שקל.
אבי כץ: חלק מהחובות, כבר יש חמישים ושישה אלף תיקים, שנמצאים בידי משרדי עורכי הדין.
אבי כץ: ועוד ארבעים אלף תיקים שנמצאים אצל עורכי הדין.
אבי כץ: גם אלה שהפסיקו לעבוד איתנו.
אבי כץ: אבל הם לא יכולים לטפל בהם, בגלל שמדובר בחובות משנת 2000 עד 2004, ואנחנו נוהגים לקחת חובות עד שבע שנים בגלל חוק ההתיישנות.
אבי כץ: ויבוא האזרח ויגיד, אני שבע שנים שמרתי קבלה.
אבי כץ: אין לי קבלה.
אבי כץ: אז אנחנו נוהגים לקולא עם הנושא הזה.
אורי מקלב: מה זה לקולא?
אורי מקלב: אתם לא יכולים לגבות.
אבי כץ: יכולים.
אבי כץ: ניסינו.
אבי כץ: אפשר לגבות, כן.
אבי כץ: לא חל על זה התיישנות.
אבי כץ: אבל אנחנו לא רוצים להסתכן.
אורי מקלב: כמה מתוך המאתיים חמישים מיליון כמה זה קרן וכמה זה ריביות?
אורי מקלב: וכמה שכר טרחה?
אורי מקלב: אתם לא יכולים לדעת, והרי---
אבי כץ: זה מתחלק.
אבי כץ: מדובר בקנסות שמצטברים של חמישים אחוז בערך חצי חצי.
שלומית אבינח: מאיזה שנים זה?
שלומית אבינח: משבע שנים אחורה?
שלומית אבינח: המאתיים חמישים?
שלומית אבינח: זה שבע שנים אחורה?
אבי כץ: פלוס מינוס.
אבי כץ: זה מאה עשרים וחמישה מיליון שקל קנסות ומאה עשרים וחמישה שקל קרן.
אורי מקלב: המאתיים חמישים מיליון זה החוב לרשות השידור.
אורי מקלב: הציבור חייב יותר.
אורי מקלב: עדיין, אם אנחנו נוסיף גם את שכר הטרחה של עורכי הדין, אז הסכום יהיה הרבה יותר.
אורי מקלב: רשות שידור, היעד שלה זה מאתיים חמישים מיליון, שהם יודעים, שמתוך זה הוא עושה בערך חצי חצי, עם חמישים אחוז.
אורי מקלב: הציבור חייב הרבה יותר מכיוון שהציבור גם צריך לשלם את שכר טרחת עורכי דין.
לנה קרביץ: שכר טרחה אנחנו משלמים עמלה מהסכום.
אבי כץ: גם מה שאזרחים משלמים לעורכי דין.
אבי כץ: את השש מאות שבעים---
אורי מקלב: אנחנו שואלים היום, כמה החובות היום של הציבור.
אורי מקלב: כמה אנחנו חייבים?
אורי מקלב: חמש מאות מיליון, מאתיים חמישים זה לרשות השידור, שמתוכם בערך מאה עשרים וחמש זה ריבית.
אורי מקלב: בלי, לא מדובר כאן, לא על שכר טרחה.
אורי מקלב: כשאנחנו קיבלנו את הנתונים ממגן דוד אדום, הם קיבלו את זה מתוך משרד עורכי הדין.
אורי מקלב: הנתון שמביאים לנו, הם לא קיבלו אותו.
אורי מקלב: הוא לא הביא לי אותו מתוך המשרדים של עורכי הדין, הוא גם לא הכין את עצמו, מתוך תשעה עורכי דין, ואמר להם, כמה החובות של... הוא בא, הוא הסתכל מתוך המחלקה שלו, מתוך רשות השידור, הוא אמר, חייבים לי מאתיים חמישים מיליון.
אורי מקלב: אני חושב שבשלב הזה אנחנו נעבור לאריה.
אבי כץ: עוד דקה.
אבי כץ: אני אוסיף עוד משפט.
אבי כץ: אדוני הגדיר את התופעה מרדנים.
אבי כץ: זה בדיוק המילה.
אורי מקלב: סרבנים, מרדנים אבל לא משנה.
אבי כץ: זו המילה נכונה כי אצלנו יש להם---
אורי מקלב: אבל לא כולם כאלה.
אבי כץ: --- את האופציה.
אבי כץ: אלה רוב הציבור ואלה שמגיעים, יש להם את האפשרות לשלם ללא קנסות.
אבי כץ: הוא מקבל הודעה לבית.
אבי כץ: , גם אם הוא לא מקבל הודעה, הוא יכול להתקשר לקבל.
אבי כץ: אבל בסך הכול, מי שמגיע לעורך דין, זה מי במשך שנים הוא סירב לשלם והוא זלזל בהודעה ששלחנו.
אורי מקלב: לא בשביל זה כינסנו את הוועדה.
אורי מקלב: אנחנו מכנסים את הוועדות בשביל אלה שאומרים, לא קיבלנו ולא היה שלנו.
אורי מקלב: ואני גם שואל כאן, לא קיבלנו תשובה.
אורי מקלב: מדוע אותה אזרחית שפנתה אלינו, למה היא היתה צריכה לקבל טלפון ממשרד עורכי הדין?
אורי מקלב: למה היא לא קיבלה את זה דרך מכתב?
לנה קרביץ: בהקשר זה אני רוצה להגיד, מה שהתחלתי להגיד איך זה פועל.
לנה קרביץ: אני אסביר לך איך זה עובד.
לנה קרביץ: הכלל הוא שבינואר מתגבשת האגרה.
לנה קרביץ: מהראשון בינואר, כמה החובה לתשלום האגרה.
לנה קרביץ: מאותו הרגע, כל חודש יוצאת חובת ההודעה.
לנה קרביץ: דרישה לתשלום.
לנה קרביץ: כל חודש.
לנה קרביץ: רק לאחר חצי שנה אנחנו בכלל יכולים להעביר את זה לעורכי דין.
לנה קרביץ: אלא שעד היום לא עשינו את זה, כי אמרנו שהחוב הוא כל כך נמוך---
אורי מקלב: שנה שעברה מה עשיתם?
לנה קרביץ: שנה שעברה, אז אוקי, אז רק משנה שעברה התחלנו לעשות את זה.
אורי מקלב: לנה, אנחנו לא מדברים על זה.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על זה עכשיו, כשהם פונים כבר, עורכי הדין, האם פונים בעל פה, בטלפון, או שפונים בכתב?
אורי מקלב: המפגש הראשון של האזרח עם העורך דין, האם זה בטלפון?
לנה קרביץ: בדרישה לתשלום, כמובן בכתב.
אורי מקלב: בסדר, אז המובן צריך להיאמר גם כן.
אבי כץ: מה שלנה אומרת---
לנה קרביץ: כמובן שבכתב.
לנה קרביץ: אבל ניסיתי להגיד את זה לפני זה.
לנה קרביץ: הם מקבלים פניות מרשות השידור.
לנה קרביץ: ולא אחת וגם לא שתיים.
לנה קרביץ: כלומר, לאזרח יש המון המון זמן לפנות אלינו ולנסות ולשלם את החוב.
לנה קרביץ: בלי ריבית בלי הצמדה.
אבי כץ: מה שלנה אומרת שעל פי החוק אין חובה לשלוח אפילו הודעה.
אבי כץ: אין חובה.
אבי כץ: זה הגיע לבג"ץ.
אבי כץ: ובג"ץ אמר את דברו, שאין חובה לרשות השידור לשלוח הודעה.
אבי כץ: יש חובה לשלם.
לנה קרביץ: וגם אין חובה להמתין לפני שאנחנו מעבירים לעורכי הדין, ואנחנו עושים את זה.
אורי מקלב: בואו נשמע את אריה, ואחרי זה אנחנו נדע פחות או יותר.
אריה כהן: אני אנסה לענות כאן על כמה דברים.
אריה כהן: קודם כל, אני אתן קצת נתונים.
אריה כהן: בין השנים 2007 ל2011 נפתחו תשעים ושלוש אלף חמש מאות שבעים וארבע תיקים בהוצאה לפועל.
אורי מקלב: הנתונים שקיבלתי עד עכשיו, איך זה יכול להיות, שיש רק חמישים אלף תיקים שהם בטיחות---
אבי כץ: לא שלנו.
אבי כץ: הוא מדבר בכללית, מה שאצלו.
אושרת תורג'מן: לא.
אושרת תורג'מן: הוא אמר שיש חמישים אלף, ועוד ארבעים אלף מהשנים הקודמות.
אושרת תורג'מן: אז סך הכול זה תשעים אלף.
אריה כהן: אבל אני רציתי לדבר גם על אותם ארבעים אלף.
אריה כהן: יש היום תיקים פתוחים, שבעים אלף תשע מאות ועשר אלף תיקים פתוחים.
אריה כהן: מתוך התיקים האלה, אלפיים מאה וארבעים רק נפתחו במסלול המקוצר.
אריה כהן: אני רק רוצה רגע להבהיר מי אנחנו, אנחנו הרשות לאכיפה וגבייה, אנחנו הרשות, שבראש הרשות יושב מר בגין.
אריה כהן: אני הסמנכ"ל המקצועי ברשות הזו.
אריה כהן: הרשות הזו הופרדה מהרשות השופטת, שהייתה פעם ליד בתי המשפט .
אריה כהן: ואנחנו היום הרשות המבצעת.
אריה כהן: אנחנו הרשות המבצעת, יש לנו את שני הגופים.
אריה כהן: אחד, המרכז לגביית קנסות והשני ההוצאה לפועל.
אריה כהן: שני התחומים האלה.
אריה כהן: תיכף גם נדבר על הנושא של גביית קנסות.
אריה כהן: מבחינת התיקים, אמרתי נפתחו מסלול המקוצר אלפיים מהתיקים.
אריה כהן: מאוגוסט 2009, מאז שלמעשה על פי החוק התחיל לעבוד המסלול המקוצר.
אורי מקלב: זה קצת מדי, לטעמך?
אריה כהן: זה קצת מדי.
אריה כהן: מאוד מעט.
אריה כהן: אנחנו, גם דרך אגב, כבודו, דיברנו עם השר ליצמן.
אריה כהן: היינו אצלו, אצל המנכ"ל.
אריה כהן: דיברנו איתו על מד"א.
אריה כהן: ואנחנו יצרנו,שגם מד"א יבואו ויבדקו פה.
אריה כהן: הם לא רצו.
אריה כהן: עכשיו, נכון להיום, על פי הנתונים אצלנו, יש שנים עשר עורכי דין שמייצגים.
אריה כהן: כאשר, אפשר לראות ברשימה, למעשה יש ארבעה חמישה עורכי דין, ממה שאני צירפתי, שהם למעשה, אחד מעורכי הדין, מחזיק עשרים וארבע אלף תיקים מתוך התשעים ושלוש אלף, אחד מחזיק עשרים אלף, והשני ארבע עשרה.
אריה כהן: הם, דרך אגב, גם עורכי דין גם לגופים ציבוריים אחרים.
אריה כהן: זאת אומרת, לפלאפון ודברים כאלה.
אריה כהן: הם גם עורכי דין שנותנים גם את השירות לגופים האחרים.
אריה כהן: אותם עורכי הדין.
אריה כהן: סך הכול החובות, נכון להיום, הפעילות האחרונה, זה החובות והבדיקה של התיק.
אריה כהן: למעשה הם נמצאים על שלוש מאות שלושים מיליון שקל.
אריה כהן: כאשר צריך להבין שהיום עם ההוצאות ועם כל הדברים הנוספים זה כמעט מכפיל את עצמו מבחינת החובות.
אריה כהן: יכול להגיע בין החמש מאות ושש מאות מיליון.
אריה כהן: העדכני לעכשיו, זה החובות, אם אנחנו מדברים על צמיחה, אם מדברים על תיקים, שנפתחו ב2007 אז זה סכום החוב שהיה ב2007.
אריה כהן: זה לא החוב עכשיו, העדכני, עם הוצאות של---
אורי מקלב: ואתה אומר שזה מכפיל את עצמו?
אריה כהן: אני אגיד למה, תיק בהוצאה לפועל, ברגע שהוא נפתח, יש שני מסלולים.
אריה כהן: מסלול אחד, הוא המסלול החדש, שבו... והוא היה בפיילוט.
אריה כהן: נגמר הפיילוט בראשון בשמיני ונתנו ארכה.
אריה כהן: עכשיו בועדת חוקה לעוד שנה.
אריה כהן: המסלול הזה הוא למעשה מסלול שבא לתת לתיקים, שהם עונים לקריטריונים.
אריה כהן: זה תיקים עד עשרת אלפים שקל.
אריה כהן: בתיקים האלה אין ייצוג של עורך דין, למעט בתיקים שנקראים תיקי... אין ייצוג של עורך דין.
אריה כהן: בתיקים האלה יש אגרה קבועה והאגרה היא שישים שקלים.
אריה כהן: זה מקסימום הוצאות, שניתן להוסיף בתוך התיקים האלה.
אריה כהן: לעומת תיק רגיל, שהולך למסלול של עורך דין.
אריה כהן: אז, כמו שאמר פה הסמנכ"ל, מר כץ אמר, למעשה זה הולך לפי התעריף של לשכת עורכי דין.
אריה כהן: תיק שנפתח על חמש מאות שקל, הוא נפתח על הקרן.
אריה כהן: של קרן חוב של חמש מאות שקל.
אריה כהן: החוב הפסוק, כעבור בערך סדר גודל של שלושים יום, מגיע שלושים, ארבעים יום, יכול להגיע לאלפיים שקל.
אריה כהן: עכשיו, למה?
אריה כהן: מכיוון, שא: על התיק הזה יש אגרה של פתיחת התיק, על התיק הזה יש ריביות והצמדות זה מגיע בערך לתשע מאות שקל.
אריה כהן: ועל התיק הזה, איך שנפתח התיק, במידה ויש בו ייצוג של עורך דין, נזקף לעורך דין, לפי התעריף של לשכת עורכי הדין, נזקף לו שכר טרחה א'.
אריה כהן: ב: כעבור עשרים ואחד יום, או שלושים יום, תלוי לפי סוג התיק, במידה ואדם לא טען ולא ניסה לבוא ולהסביר את החוב, כעבור עשרים ואחד או שלושים יום, במידה ועורך הדין עשה פעולה אחת בתיק, נזקף לו שכר טרחה.
אריה כהן: שכר טרחה א' וב'.
אריה כהן: זה מגיע לממוצע אלף שקלים נוספים.
אורי מקלב: אז החוב בת החמש מאות שקל, בעצם נתת דוגמה של חמש מאות, אבל אני צריך לקחת דוגמה של עשרת אלפים.
אורי מקלב: עד עשרת אלפים שקל, אמרת שזה יכול להיות במסלול---
אריה כהן: הם צריכים להחליט כרגע, האם הם רוצים לבוא במסלול המקוצר.
אריה כהן: זו ההחלטה שלהם, של רשות השידור
אורי מקלב: כרגע לא חייבים אלא התובעים
אריה כהן: ולכן צריך להחליט.
אריה כהן: המסלול הזה הוא מסלול אופציונאלי, הוא לא מסלול חובה.
אריה כהן: רשות השידור צריכה לבוא ולהחליט האם היא רוצה ללכת עם המסלול הזה.
אריה כהן: הם החליטו שהם הולכים.
אריה כהן: דרך אגב, מהנתונים שבגבייה שלנו, הגבייה היא בערך פי שתיים בנושא של רשות השידור מול עורכי הדין בגבייה.
אריה כהן: אבל, מה שכן צריך להגיד, המסלול, ואנחנו עובדים איתם יפה מאוד בקטע הזה של רשות השידור, יש מה לשפר.
אריה כהן: ואני גם אגיד עוד מעט.
אריה כהן: אבל---
אורי מקלב: מה זה נקרא הצלחה?
אורי מקלב: שהולכים על המסלול הקצר יותר?
אריה כהן: רוב התיקים הם למעשה, אמרתי, רק אלפיים ארבע מאות, ומתוך התשעים ושלוש אלף, רוב התיקים למעשה נמצאים אצל עורכי הדין.
אורי מקלב: למה זה יפה?
אורי מקלב: זה נקרא לא יפה, מבחינתך.
אריה כהן: אמרתי שאנחנו עובדים איתם במסלול המקוצר בצורה יפה.
אריה כהן: בקטע של התיקים, באלפיים תיקים איתם.
אורי מקלב: אני שואל למה זה רק אלפיים?
אריה כהן: זו החלטה שלהם, שהם מחליטים.
אורי מקלב: ההוצאה לפועל, אנחנו קצת גם כן לומדים את העניין.
אורי מקלב: אני לא יושב הרבה בוועדת חוקה, אני קצת יותר בקי בחלק הזה.
קריאה: אתם דיברתם על מאתיים חמישים מיליון, במקום לדבר על שלוש מאות מיליון.
קריאה: כל הטבלה זה רשות השידור
אריה כהן: אני מדבר רק על הקרן ועל הפתיחה של התיק.
אריה כהן: זה יותר גדול , אני אמרתי.
אסף וינינגר: לא, לא, הוא לא כולל הוצאות גבייה.
אסף וינינגר: ובתיקים בהוצאה לפועל זה כולל.
אורי מקלב: אפילו שאתה מדבר רק על גבייה ראשונית, אמרת שבשלוש מאות שלושים אתה כולל זמן הפתיחה, נגיד אתה פתחת ב2007.
אורי מקלב: כמה זה היה אז, אבל כול הוצאות כבר---
אריה כהן: כולל, רק אם היה פה שכר טרחה א' וזה לא כולל הוצאות נוספות, שאם עשו הליכים, תוך כדי זה מוסיפים.
אורי מקלב: תסביר את הפער של בין המאתיים חמישים לשלוש מאות שלושים.
אורי מקלב: למה יש פער?
אורי מקלב: אתה הרי גם לא מחשיב את הקנסות ואת השכר טרחה.
אורי מקלב: איפה הפער של בין המאתיים חמישים לשלוש מאות שלושים.
אורי מקלב: זה סך הכול עשרים וחמישה אחוזים.
אריה כהן: אני לא יודע מהיכן הם לקחו את הנתונים.
אריה כהן: אצלי, התיק, ברגע שהוא נפתח, אמרתי החוב, איך שהוא נפתח בנוסף, הסכום זה אגרה ריבית והצמדה מיום יצירת החוב ועד הפתיחה של התיק, ושכר טרחה א'.
אריה כהן: במידה והתיק הזה מיוצג, ורוב התיקים שלהם מיוצגים, אז נזקף שכר טרחה.
אריה כהן: ואני מניח שכאן הסמנכ"ל לא לקח את---
אורי מקלב: זה שלוש מאות שלושים, שאתה מניח שזה חמש מאות ושש מאות.
אורי מקלב: זה בגלל הדברים האלה?
אריה כהן: שכר טרחה ב' שנוסף בתיקים.
אריה כהן: ואם---
אסף וינינגר: זה, אף על פי שהנתון שלכם לגבי סחר חובות, נכון לתאריך הפעילות האחרונה, הוא שלוש מאות שבעים---
אריה כהן: במידה ויש פעילות.
אריה כהן: אבל יש הרבה תיקים שאין בהם פעילות.
אריה כהן: תיק של הוצאה לפועל במסלול המקוצר, ברגע שהוא נפתח, הוא נפתח בתיק שנקרא תובנה.
אריה כהן: רוב התיקים שלהם נפתחים כתיקי תובנות.
אריה כהן: בתיק הזה הם צריכים קודם כל לשלוח התראה לאדם.
אריה כהן: ההתראה שהם שולחים, הם שולחים לו מה החוב והם שולחים לו את זה בדואר רשום.
אריה כהן: הם שולחים לו את ההתראה בדואר רשום ואז הם מגיעים אלינו.
אריה כהן: רק אחרי שלושים יום מהמועד שבו הם שלחו את ההתראה.
אריה כהן: והם אומרים, האדם לא הגיב, לא שילם, והם מבקשים לפתוח את התיק.
אריה כהן: ברגע שהם פותחים את התיק אצלנו, אנחנו מחויבים על פי חוק לשלוח עוד פעם.
אריה כהן: זה למעשה לא התראה, זו אזהרה.
אריה כהן: והפעם אנחנו שולחים לאדם אזהרה ואנחנו שולחים לו את זה בדואר רשום, עם אישור מסירה.
אריה כהן: לא שולחים לו את זה בדואר רשום, כמו שכאן, אלא בדואר רשום עם אישור מסירה ורק לאחר שיש מסירה בתיק, אנחנו למעשה יכולים להתחיל לפעול.
אריה כהן: זאת אומרת, האדם קיבל פעם ראשונה התראה מהם, שזה הם מוציאים אותו לפי הנוסח של החוק, כעבור שלושים יום הם יכולים לבוא ולפתוח את התיק בהוצאה לפועל.
אריה כהן: תיק במסלול המקוצר.
אריה כהן: המחוקק לא נתן לבצע בו הליכים, מה שנקרא הליכים אגרסיביים.
אריה כהן: זאת אומרת, בתיק הזה ניתן לעשות הליכים שאנחנו קוראים להם יחסית מידתיים, לא ניתן להוציא צו מאסר, לא ניתן להוציא צו הבאה על החובות האלה, לא ניתן לעשות עיכוב יציאה מן הארץ, לא ניתן לבצע הגבלות כנגד האדם.
אריה כהן: זאת אומרת, חלק מהדברים שהמחוקק נתן, כמו שכבודו היה שותף לזה איתנו, בתיקון עשרים ותשע, לא ניתן בתיק הזה.
אריה כהן: מה שכן קיים לעורכי דין שלהם, שפועלים לא במסלול המקוצר.
שלומית אבינח: אז איך הם מחליטים מה עובר אליכם ומה עובר ללשכת עורכי הדין?
שלומית אבינח: מה עובר לתשעת המשרדים.
שלומית אבינח: כלומר, מי מחליט לאן עובר החוב?
לנה קרביץ: עד עכשיו עבדנו רק במשלם המיסים.
לנה קרביץ: לאחרונה עשינו פיילוט של אלפיים תיקים.
שלומית אבינח: ולפי מה החלטתם?
שלומית אבינח: עד עשרת אלפים שקל?
שלומית אבינח: כלומר, לפי הסכום?
שלומית אבינח: לפי מה החלטת?
אורית שרף: קודם כל, מרכזנו את זה למקום, כדי שזה יהיה ריכוזי, וזה היה פיילוטים מסוימים בלבד ואנחנו נבחן את התוצאות, ונראה באמת---
אורי מקלב: כשהוא מדבר על תשעים אלף, מה זה תשעים אלף ההוצאה לפועל האלה?
אריה כהן: היום נשארו שבעים אלף תיקים.
אריה כהן: נסגרו עשרים ושניים אלף.
אורי מקלב: אבל אם זה מסתובב אצל עורכי הדין, מאיפה הגיעו התיקים האלה?
אורית שרף: אלפיים תיקים למסלול המקוצר.