GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמי בן-דרור: נאמר שלרשויות המקומיות יש הכנסות מפרסום שמתבצע בסככות, אבל זה דבר כל כך מזערי ושולי.
עמי בן-דרור: זה לא אמצעי שייתן אפשרות אחזקה לרשויות.
עמי בן-דרור: אם לרשות יש אפשרות, היא מתחזקת.
עמי בן-דרור: אם אין לה תקציב והיא לא יכולה לשלם משכורות לעובדים, היא לא תוכל להחזיק את הסככה.
דוד כהן: חני מונין אמרה שיש מונופול וכי אגד צריך להוריד את מחירי הנסיעה.
דוד כהן: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל אתמול בבוקר נפל דבר ויש מתחרים לאגד, אבל המתחרים האלה קיימים בקו מודיעין-תל-אביב.
דוד כהן: משרד התחבורה נותן זיכיון וכשהוא נותן זיכיון הוא נותן בתחילת הקו דגל, בקצה הקו דגל ובאמצע הוא אומר איפה עובר המסלול.
דוד כהן: משרד התחבורה – ואני לא מלין על כך – לא מעודד לבנות תחנות מרכזיות.
דוד כהן: לא רק זה אלא אותו מרגלית שנוסע ממודיעין לתל-אביב לא נכנס לאף תחנה ויש לו רק עמודים ותמורת זה הוא גם מוריד במחיר.
דוד כהן: אגד משלמת עבור שכר-דירה פלוס ארנונה לרשויות המקומיות בגין התחנות מרכזיות סכום של 220 מיליון שקלים בשנה כאשר מולי מתמודד קו מודיעין-תל-אביב שלא משלם ארנונה ושכר-דירה.
דוד כהן: במקרה כזה אין לי ספק שאפשר להוזיל את המחיר, וגם אני יכול להוזיל את המחיר בסיטואציה הזאת אבל כאן אנחנו משחקים משחק שהוא לא בכוחות שווים.
דוד כהן: התחרות החלה כבר לפני חמש שנים מבחינת דיונים ומשא ומתן.
דוד כהן: אגד, כפי שידוע לכם, בשיתוף עם אותם בעלים פרטיים, אמרה שהיא רוצה לתת שירות טוב יותר ולכן היא בונה תחנות.
דוד כהן: עשינו את זה באשדוד, עשינו את זה ברמלה, עשינו את זה בירושלים, עשינו את זה בחצור, עשינו את זה ברחובות וכולי.
דוד כהן: הקמנו פרוייקטים רבים.
דוד כהן: אם אנחנו מדברים על אשדוד, באשדוד בתחנה המרכזית, כמו שכולכם זוכרים, הייתה במרכז העיר ולא שילמנו כסף.
דוד כהן: התחנה עלתה לאגד אפס שקלים בשנה.
דוד כהן: אגד אמרה שהיא רוצה לשרת את הציבור ולכן היא מוכנה לשלם שני מיליון שקלים על-מנת שהאנשים ייכנסו למקום מקורה ואפילו יהיה להם מקום לקנות כריך במקום.
דוד כהן: לפני מספר שנים החלה מדיניות הפרטה כך שאנחנו נמצאים באי-ודאות ולכן עצרנו את התוכניות לגבי החלפת תחנות.
דוד כהן: בהרצליה הייתה כוונה להחליף תחנה אבל היא בוטלה, בצומת רעננה הייתה אמורה להיות מוקמת תחנה יפהפייה עם מיזוג, התחנה המרכזית בחדרה עמדה להיות מוחלפת.
דוד כהן: כל התחנות שקיבלו בכתבה ציון גרוע, יש תוכניות לגביהן.
דוד כהן: התפיסה לגבי תחנה מרכזית היא תפיסה שעברה מן העולם.
דוד כהן: כידוע לכם בכל העולם התשתית היא בבעלות הרגולטור והוא זה שהוא בעל התשתית והוא זה שנותן לזכיינים ואומר להם שהם ישלמו דמי שימוש.
דוד כהן: בכל העולם הממשלה מחזיקה בתשתית ואומרת שכל אחד ישלם דמי שימוש בגין הכניסה.
דוד כהן: היום התשתית היא בבעלות פרטיים ואגד הוא השוכר העיקרי של המקום.
דוד כהן: התחנה המרכזית בעפולה שייכת לחברה שנקראת מפעלי תחנות.
דוד כהן: החברה היא חברה בורסאית שמוחזקת על-ידי אשטרום, גרנית, ציבור וחברי אגד אבל לא אגד.
דוד כהן: בעקבות הכתבה שפורסמה נפגשתי עם ראש עיריית נס-ציונה כי בכתבה נאמר שהתחנה שם היא גרועה.
דוד כהן: אמרתי לראש העיר שאנחנו באי-ודאות כי יכול להיות שקווי נס-ציונה ורחובות יוצאו, אבל למרות זאת אמרתי שאני מוכן שראש העיר ייתן הצעה, יאמר לי כמה זה עולה, יאמר לי בכמה הרשות משתתפת וגם אני אשא בחלק מההוצאות למרות שאני חי באי-ודאות ויכול להיות שעוד שבועיים לא יהיו לי הקווים האלה.
דוד כהן: אמרתי לו שלמרות זאת אני מבין את הצרכים ואני מוכן.
דוד כהן: דרך אגב, הוא אמר לי באותה סיטואציה שהשירותים בתחנה נקיים אבל הוא רוצה לשפר את פני התחנה מבחינה ויזואלית.
דוד כהן: אמרתי לו שאני מסכים לזה.
דוד כהן: כשאמרתי לו שצריך לשלם כסף אמר ראש העיר שנוותר על התחנה ונשים שתי סככות בצד ימין ושתי סככות בצד שמאל.
דוד כהן: אני הסכמתי כי זה חוסך לי שכר-דירה וארנונה בגובה של חצי מיליון שקלים בשנה פלוס תקן של בן-אדם בשירותים שעולה לי 150 אלף שקלים.
סופה לנדבר: אנחנו נצביע לשר התחבורה ונתייחס לאותם סעיפים אותם אנחנו חושבים שצריך לתקן.
סופה לנדבר: נפנה לשר בבקשה להקים את הסככות, ולא רק את התחנות, על-חשבון משרד התחבורה.
סופה לנדבר: נמליץ לשר התחבורה לתת לחברה מסוימת זיכיון לפרסומות כאשר חלק מהסכומים שהחברה שתזכה במכרז תקבל יועברו לתחזוקת הסככות.
סופה לנדבר: אנחנו פונים לשר התחבורה ומבקשים הקפאת מחירי הנסיעה באגד ודן.
סופה לנדבר: לאור המצב הנוכחי, העלאת תעריפי הנסיעה לא במקום.
סופה לנדבר: המצב שנוצר הוא מצב אבסורדי כאשר מדובר ב700- מיליון נוסעים שאין להם למי לפנות ולהתלונן.
סופה לנדבר: בוקר טוב לכולם, אנחנו נמצאים כאן בוועדה לפניות הציבור, גברת שלומית קולמן מימיני היא מנהלת הוועדה, גברת יפעת שי היא חוקרת ומכינה את החומר לישיבות שלנו, והנושא של היום: פניות לגבי בדיקת חתימות על שוברי כרטיסי האשראי.
סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו מספר פניות, אחת מהן פניה של גברת סימה כהן-בלום.
שלומית קולמן: לא הועברה הפנייה הזו.
שלומית קולמן: אתם חילקתם אותה והיא לא הועברה, כי העניין סודר, אבל זה מעיד על תופעה מסוימת.
שלומית קולמן: הוא שמע שיש דיון והוא שלח את הפנייה.
שלומית קולמן: אז נקריא את זה לפרוטוקול: "חברת הכנסת לנדבר הנכבדה, מצ"ב העתק הצהרתי ללאומי קארד בקשר לעסקה בכרטיס הויזה שלי.
שלומית קולמן: כפי שתראי בכתוב, גם הכרטיס וגם תעודת הזיהוי שלי היו אצלי, לא אבדו, לא נמסרו לאחרים ולא נגנבו.
שלומית קולמן: לאחר שהתקשרתי לויזה, הופניתי לרשת החנויות בה בוצעה העסקה ומשם לחנות עצמה.
שלומית קולמן: לאחר פנייה נוספת, קיבלתי את הטופס המצ"ב ולאחר מילויו הוא נשלח חזרה לויזה.
שלומית קולמן: לאחר כשבועיים-שלושה, קיבלתי הודעה מויזה שהתשלום הוחזר לחשבוני ונמשכת כעת חקירה בנושא.
שלומית קולמן: מדובר על סכום שנגבה ממנו בגובה של 14,900 ש"ח".
סופה לנדבר: אתם מבינים שהמקרה הזה הוא לא מקרה חד-פעמי.
סופה לנדבר: המקרים האלו קרו וכנראה אם אנחנו לא נעשה סנקציות ולא נחליט שבחקיקה הנוכחית יהיה סעיף מסוים שמשנה את המצב - אני חושבת שהמצב הנוכחי הוא לא מצב תקין.
סופה לנדבר: אתם יודעים שיש אלינו לא פנייה אחת, גם היו מאמרים על העניין, שאפשר היום לקחת אחד מכרטיסי האשראי, להיכנס לחנות, לרכוש מה שאתם רוצים בסכומים קטנים וגדולים, ובעצם אף אחד לא בודק את החתימות ואף אחד לא מבקש היום תעודה מזהה.
סופה לנדבר: אתם יודעים שכנראה לא רק כתבות היו על העניין, שאפשר לחתום עם חתימות שונות, ובעצם נעשו בדיקות ב24- נקודות ורק בנקודה אחת ביקשו תעודה מזהה, ביתר המקומות החתימות היו שונות ולא חתימות ששייכות לכרטיס אשראי מסוים.
סופה לנדבר: גם בשידור חוקר האחרון ב6.1.02- בערוץ 2, בעקיפין העלו את הנושא.
סופה לנדבר: זה היה פרחי דינה שנקראו בשידור "דינה קומבינה", ואתם כנראה גם מכירים את הסיפור, שנרכשו פרחים בסכומי עתק ובעצם הייתה שם קומבינה של דינה, אבל גם אף אחד לא בדק ואף אחד לא הסתכל וקרה מה שקרה, נוסף לכל הקומבינציה הזאת.
סופה לנדבר: הייתה גם כתבה, כפי שכבר אמרתי, שב24- נקודות מכירה חתמו על רכישה בכרטיסי אשראי שאינם שייכים לאנשים שעשו את הקנייה.
סופה לנדבר: מתוך כל המקומות שנבדקו, רק במקום אחד סירבו לאשר את העסקה, ביתר המקומות לא הסתכלו בכלל מי קונה, איך קונים, עם איזה כרטיס אשראי, למי שייך כרטיס האשראי הזה, בעצם חגיגה בעניין הזה.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שבעצם, לפי הבדיקה של גברת יפעת שי, בשוק נמצאים כ3.5- מיליון כרטיסי אשראי, כש47.5%- מהם שייכים לישראכרט, לאומי קארד - 18.5% וכ.א.ל.
סופה לנדבר: - 34%.
סופה לנדבר: שימוש בכרטיס אשראי גדל בשנים האחרונות כמעט ב13%-.
סופה לנדבר: חברת כ.א.ל.
סופה לנדבר: בבעלות בנק דיסקונט, בינלאומי ופישמן - טוב, זה כנראה לא רלוונטי לישיבה.
סופה לנדבר: אתם יודעים שעסקאות גדולות אתם עושים ומה שבעצם נמצא אצלנו, שכאשר בעצם לא מחייבים את הכרטיס, או הלך לאיבוד, החברות לוקחות מבן אדם בן 30 עד 450 ש"ח על אובדן כרטיס, וזה סכומי עתק לדעתי.
סופה לנדבר: זאת אומרת, תמיד מי שסובל יותר זה בעצם הלקוח של הבנקים.
סופה לנדבר: אני רוצה לשאול את הנוכחים, למה המצב הזה נמשך בשוק?
סופה לנדבר: למה בעצם כאשר בן אדם מגיע ורוכש ומשלם עם כרטיס אשראי, בעצם ההסכם שקיים עם אותם בעלי עסקים שלא בודקים את הרשימות, לא בודקים למי שייך הכרטיס - זה לדעתי מצב לא תקין ואנחנו צריכים לתקן אותו.
סופה לנדבר: מי רוצה להתייחס?
דוד עידן: המכון שאני עומד בראשו, המרכז למחקרים צרכניים, ערכנו את הבדיקה הזו עבור ידיעות אחרונות, כפי שאנחנו עושים את מרבית הבדיקות של ידיעות אחרונות.
דוד עידן: בעצם, כפי שהזכירה יושבת ראש הוועדה, לידיעות אחרונות הגיעו פניות של לקוחות על העניין הזה, ואז בעצם הגיעה אלינו הפנייה לעשות איזה שהיא בדיקה מקיפה, וכך עשינו.
דוד עידן: שיטת העבודה הייתה בעצם די פשוטה - אנחנו פיזרנו את הסוקרים שלנו - פה ציינו 24 נקודות, בפועל הפרישה שלנו הייתה בקרוב ל50- נקודות, רשתות שיווק משמעותיות בארץ שבדרך כלל כל אזרח במדינת ישראל פוקד אותם אחת לשבוע לפחות, אם זה רשתות המזון הגדולות, חשמל, ביגוד וכן הלאה.
דוד עידן: למעשה כל חברות רשתות המזון היו, חברות החשמל, עשה זאת בעצמך, מסעדות, ספרים, כמעט כולם נכללו ברשימה שנבדקה ונסקרה, כאשר שיטת העבודה הייתה בעצם לקחת כרטיסי אשראי של זכר, שמשתמשת בו בעצם סוקרת, כדי שלא יהיה מעין - הרבה פעמים אנחנו יודעים, וזה מהמחקרים הנוספים שאנחנו עושים - שהקופאים/קופאיות בדרך כלל נוטים לחשוב שאם גברת מחזיקה בכרטיס על שם של גבר, הרבה פעמים זה בעלה, או אישה שמחזיקה לחלופין כרטיס של בן הזוג האחר.
דוד עידן: בכל מקרה, לכן עשינו הפרדה מאד מאד קיצונית, שגם לא ניתן לחשוב שבטעות הכרטיס שלה.
דוד עידן: קופאי רואה שם של גבר ורואה שמחזיקה את זה אישה, אז הוא צריך להעלות בתאים האפורים שלו את השאלה: רגע, יכול להיות שזה לא תואם.
דוד עידן: במספר נקודות לא קטן, כ8- נקודות, אנחנו אפילו הקצנו את העניין, כאשר נתנו הוראה לסוקרים לשנות את החתימה לשמות מאד מאד פרובוקטיביים, החל מציורים למיניהם וכלה בחתימות כמו יאסר ערפאת, בן לאדן ואחרים.
דוד עידן: בכל הנקודות שנבדקו, הקופאים/קופאיות אפילו לא העיפו מבט בשובר התשלום, הכניסו את זה לקופה, אמרו תודה יפה, ארזו את המוצר, וכך הסוקרים יצאו טובי לב מהחנות, מלבד מקום אחד, שזאת הייתה רשת ספריות הוידאו בלוק באסטר, למרות ששם זה מוזר, למרות שמדובר בסכום קטן, פעוט בדרך כלל, אתה שוכר קלטת וידאו של 18 שקלים, או 40 שקלים, ודווקא שם הם הקפידו לבדוק מי בעל הכרטיס.
דוד עידן: הם אפילו שאלו שאלה: שם, כתובת, מספר טלפון כפי שמופיע להם, כדי לאמת את הזהות של המשתמש עם כרטיס האשראי וכן הלאה.
דוד עידן: כפי שציינתי בראשית הדברים, באף אחת מן הנקודות שבדקנו, וזה היו 49 ליתר דיוק, אפילו לא העלו במקום אחד, ברמז, איזה שהוא ניצוץ של בדיקה, שאלה, שום דבר.
דוד עידן: הכל עבר חלק לחלוטין, וכפי שאמרתי, בסך הכל התוצאות מלמדות שכל עוד חשבון הבנק של בעל הכרטיס מאפשר, אפשר לבצע עסקה כמה שרוצים ואיך שרוצים.
סופה לנדבר: יש לי מספר שאלות, וכאשר אתם תתייחסו, אני בעצם רוצה שתענו על השאלות האלו.
סופה לנדבר: אני רוצה לשאול מה אחוז העסקאות שבוטלו בעקבות הודעה של צרכנים, על כמה מקרים מדובר?
סופה לנדבר: בכמה מקרים החברות לא מאשרות את ביטול העסקאות?
סופה לנדבר: בכמה נזק מדובר במשך השנה האחרונה?
סופה לנדבר: האם ננקטו סנקציות נגד בעלי העסקים שמהם הייתה תופעה גדולה של ביטולים?
סופה לנדבר: בכמה בתי עסק מדובר?
סופה לנדבר: והאם יש חלוקה של אופי העסקאות, נניח רהיטים, מזון, דברי חשמל והלאה.
סופה לנדבר: האם יש לקוחות כאלה באזורים מסוימים בארץ, ובאיזה מקום זה נמצא.
סופה לנדבר: אלה השאלות שלי, ואני אסביר למה בעצם יש לי את השאלות האלה.
סופה לנדבר: לדעתי, לפי מה שלמדתי את החומר ולפי מה שלמדתי את הכתבות והפניות אלינו, אפשר היום להגיע לחנות, לבצע עסקה, ובמצב היום במשק, לבצע לקנות משהו ולהגיע לאיזה שהוא הסכם עם בעל עסק.
סופה לנדבר: בעצם מישהו כאילו נותן את הכרטיס שלי, קונה עם הכרטיס הזה, החתימה לא שלי, אני אחר כך תובעת מחברת כרטיסי האשראי להחזיר לי כספים והכספים האלה גם קיבל בעל העסק.
סופה לנדבר: אז ביטול מסוים מצביע על פשע מסוים, ואני גם רוצה שתתייחסו לעניין.
ברוך אלפיה: אני רוצה כמה הבהרות, כי נימת הדברים כמו שהוצגה בהתחלה מראה תמונת מצב לא מדויקת.
ברוך אלפיה: אז קודם כל נתחיל בזה שגם על פי החוק - וכך למיטב הבנתי נוהגות כל החברות - לקוח שנגנב לו הכרטיס, אבד לו, זויף לו, עסקות שהוא לא עשה, מזוכה במלוא ערכן של העסקות והוא לא נפגע.
ברוך אלפיה: למיטב הבנתי, אני לא מכיר בשוק היום, מהחברה שלי, אבל נדמה לי שגם מחברות אחרות, לקוחות שלא זוכו, כלומר שאמרו להם: לא רוצים לזכות אתכם, אם נגנב להם הכרטיס.
ברוך אלפיה: לכן זה עונה גם לשאלה הראשונה שלך, שבאופן הכללי לגמרי ניתן לומר שכל לקוח שמעיד כי כרטיסו אבד או נגנב, או זויף, למעט אם יש ראיות אחרות, אז הוא מזוכה בגין העסקות שלא בוצעו על ידו.
סופה לנדבר: והוא משלם 30-450 ש"ח?
ברוך אלפיה: אני אסביר גם את זה.
ברוך אלפיה: מה שכתוב בחוק מדויק מאד.
ברוך אלפיה: מה שצריך לבדוק זה באיזה נסיבות לקוח משלם השתתפות עצמית.
ברוך אלפיה: אם תעייני טוב בחוק, תראי שהוא משלם השתתפות עצמית בנסיבות שהוא יודע שאבד לו הכרטיס והוא לא דיווח.
ברוך אלפיה: לא בנסיבות שאבד לא הכרטיס.
ברוך אלפיה: ברוב המקרים, מעל 98% מהמקרים, לקוחות מודיעים מיד שאבד להם הכרטיס.
ברוך אלפיה: מנתון שיש לי משנה שעברה, שכתבתי אותו למשרד המשפטים - אני לא זוכר את המספר המדויק, אבל מדובר בכמה עשרות אלפי שקלים בודדים שמצליחים לחייב לקוחות, כי הם ממש התרשלו בלא לדווח שהכרטיס אבד.
ברוך אלפיה: לא מדובר על זה שהוא לא יודע, כי אם הוא לא יודע, הוא לא משלם כלום.
ברוך אלפיה: מדובר על זה שהוא יודע שאין לו כרטיס בכיס והוא מחליט לא להרים טלפון ולהודיע.
ברוך אלפיה: למה?
ברוך אלפיה: כי הוא עסוק עכשיו.
סופה לנדבר: אתה יודע, בן אדם יודע שהלך לאיבוד כרטיס אשראי שלו והוא לא מרים טלפון?
סופה לנדבר: לא רץ לטלפון?
ברוך אלפיה: כן, יש כאלה.
ברוך אלפיה: אין לי פה את הנתון, אבל אני אומר שזה בשוליים של השוליים.
ברוך אלפיה: לקוחות משלמים השתתפות עצמית בשוליים של האירועים.
ברוך אלפיה: רוב רובו של הנזק - ויתקנו אותי חברי מחברות אחרות - נופל על חברות האשראי ולא על הלקוח, זה פשוט כדי לשים דברים על דיוקם.
ברוך אלפיה: מראש אני רוצה לומר שהיוזמה שלכם ברוכה - אני לא נגדה - אבל אני גם רוצה לשים את הדברים בפרופורציות.
ברוך אלפיה: כמובן יש את המצב שבו לקוח עשוי לתת את הכרטיס לאשתו ולהגיד אחר כך: זה לא חתימה שלי, וזו בעיה ובאמת צריך להתמודד איתה, אבל החלטתי להגיד את הדברים כדי לשים אותם בפרופורציות.
ברוך אלפיה: אני לא מכיר את המקרה של לאומי קארד, אבל צריך לזכור שברקע הדברים יש מושג שנקרא: עסקות במסמך חסר.
ברוך אלפיה: עסקות במסמך חסר הן לא עסקות בכרטיס, הן עסקות באמצעות הטלפון, בלי חתימה, בלי כרטיס, וזה עולם אחר לגמרי, שלגביו בכלל לא חלה השתתפות עצמית, שם הלקוח לא משלם כלום.
ברוך אלפיה: אז זה עולם בכלל אחר.
שלומית קולמן: לוקח חודשיים עד שהוא מקבל את הכסף.
ברוך אלפיה: הוראות החוק אומרות, נדמה לי, 15 יום מתלונתו, אז אם איזה חברה לא עומדת בחוק, אז צריך לאכוף את החוק, אבל החוק מגדיר במפורש שצריך להחזיר לו את הכסף, עם הצמדה ועם ריבית כחוק, כדי שלא ייפגע.
ברוך אלפיה: בקשר לשאלות שאת ביקשת עליהן תשובות, אז כמו שאמרתי - אני אומר על החברה שלי, אבל כל אחד יעיד על חברתו - לקוח שמתלונן שגנבו לו או זייפו לו כרטיס, מזוכה בגין כל העסקות.
ברוך אלפיה: אין כמעט מצבים, למעט אם יש לנו חשד שהלקוח פועל בכוונת מרמה, ואם אני אגיד שזה 15-20 אירועים בשנה זה כבר הרבה, וכל השאר זה לא כך, אז הלקוח מזוכה בגין העסקות.
ברוך אלפיה: סכומי הנזק - אף חברה לא תבוא ותשים פה על השולחן את סכום הנזק שלה, אבל הסכומים מוערכים בין 100-150 מיליון שקל בשנה, לכל החברות.
ברוך אלפיה: ביטולים של עסקות שבאים משום מקום, מה שנקרא - לא גנבו לי את הכרטיס, לא זייפו לי את הכרטיס ויש פתאום עסקה, אז צריך לבדוק אם זה עסקה כמו שהקראת בהתחלה - מה שנקרא: הזמנה טלפונית, שאין בה נוכחות של כרטיס - שם המצב הוא נורא קל, כי זה המצב.
ברוך אלפיה: המצב היותר קשה, שיש נוכחות של כרטיס, שיש חתימה על שובר, והלקוח אומר: אני לא עשיתי ואני לא יודע מה זה.
ברוך אלפיה: אז אולי זה אשתו?
ברוך אלפיה: אולי זה הבן שלו?
ברוך אלפיה: האם גם אז אנחנו רוצים שהוא לא ישלם תמורת העסקה רק בגלל שהחתימה לא דומה?
ברוך אלפיה: ואני אומר עוד פעם, אני מסכים עם היוזמה שלך, אבל עלולה להיות פה איזה א-סימטריה - האישה קונה בכרטיס של בעלה והבעל אומר: זו לא חתימתי.
ברוך אלפיה: אז הוא לא ישלם תמורת העסקה?
סופה לנדבר: אז צריכות להיות שתי חתימות: של הבעל ושל האישה.
ברוך אלפיה: הכרטיס הוא אישי, אי אפשר שתי חתימות, יש עליו שם אחד.
ברוך אלפיה: ההשתתפות העצמית - רק בשביל להזכיר - נקבעה בשנת 1986 ועד היום היא לא עודכנה, אף על פי שיש סמכות לשר המשפטים לעדכן אותה.
ברוך אלפיה: ואם לוקחים את המספרים של 75 שקלים ו450- שקלים ומנסים לעשות להם התאמה למדד, זה לא עולה הרבה, זה מגיע למשהו כמו 200 שקל, ה75- שקלים, וחרף כל זאת עדיין מרכיב ההשתתפות העצמית הוא בשולי-שולי השוליים של הנזקים שנגרמים.
ברוך אלפיה: אגיד עוד שבתי עסק בהחלט לא מקפידים על שמירת החתימה, הם אפילו לא הופכים את הכרטיס לצד השני, ואם הם הופכים אז הם לא שמים לב איזה קשקוש יש מאחורה.
ברוך אלפיה: אספר על אירוע אישי שלי באנגליה, שעשיתי טסט עם קצין הביטחון של C
סופה לנדבר: אני רוצה לשאול אותך קודם כל מה הפעם האחרונה ששלחתם הודעה לבתי עסקים על מה שנאמר כאן?
ברוך אלפיה: כל בית עסק חדש מקבל את זה במעמד ההצטרפות, ופעם בשנה אנחנו מוציאים את זה לכל בתי העסק עוד פעם.
ברוך אלפיה: בנוסף לזה, אנחנו משתתפים בהדרכה פעילה.
ברוך אלפיה: נגיד אם רשת הקו-אופ עושה הדרכה למנהלי סניפים, או לסגני מנהלי סניפים, או לקופאית ראשית, או אפילו לקופאיות, אנחנו משתדלים לשלוח נציג שלנו, עד כמה שזה ניתן.
שלומית קולמן: הדרכה למה?
שלומית קולמן: להשאיר את הכרטיס עד לחתימה?
ברוך אלפיה: הם מדריכים לצרכים שלהם, אנחנו מבקשים שיתנו לנו רבע שעה או חצי שעה להשתלב בתוך ההדרכה ולהסביר איך מכבדים כרטיס אשראי.
שלומית קולמן: האם ההוראה שלכם היא לשמור את הכרטיס אצל הקופאי עד החתימה?
ברוך אלפיה: ההוראה שלנו היא להשוות חתימה.
ברוך אלפיה: איך היא רוצה לעשות את זה - אנחנו יכולים להמליץ לה, אנחנו לא יכולים להגיד לה.
ברוך אלפיה: אבל זה חלק מהחוזה.
שלומית קולמן: למה אתם לא יכולים להגיד?
שלומית קולמן: כי החוק לא מאפשר?
ברוך אלפיה: לא כי החוק לא מאפשר, כי בסך הכל, מי שנותן בסוף את ההוראות זה הקו-אופ, לא אנחנו לקופאית.
ברוך אלפיה: אנחנו יכולים להמליץ ולפתח מדיניות - והנהלת הקו-אופ מאד רוצה.
ברוך אלפיה: עובדתית, תכנסו לקו-אופ ותראו מה עושה הקופאית, היא לא מסתכלת, היא עושה ככה ומחזירה.
שלומית קולמן: נכון.
ברוך אלפיה: אז המאמצים האלה הם מאד מאד קשים.
ברוך אלפיה: אני יודע שגם חברות אשראי אחרות פעילות בתחום הזה, אבל זה מאד קשה.
סופה לנדבר: אתה יודע, משהו מוזר לי בכל מה שאמרת, אני אסביר לך מה מוזר.
סופה לנדבר: אתה מדבר בקלות על 100-150 מיליון שקל נזקים.
ברוך אלפיה: בכלל לא בקלות.
סופה לנדבר: ככה נראה לי.
סופה לנדבר: אתה יודע, הזעקה צריכה להיות לא מהוועדה לפניות הציבור ולא מהחוקרים של ידיעות אחרונות, הזעקה הייתה צריכה לקום מהחברות.
סופה לנדבר: אם אתם בקלות מאשרים את הנזק של 150 מיליון שקל - אני זוכרת שלפני מספר ימים, בעקבות מה שקורה היום במדינה, אנחנו נלחמנו כדי להחזיר 40 מיליון למשרד התרבות, כדי שהתרבות של מדינת ישראל לא תחזור למאה של פראי אדם - אתה עברת ככה בקלות.
ברוך אלפיה: לא, בכלל לא.
ברוך אלפיה: אז בואי נדבר על חברת כ.א.ל., כי אני לא מוכן לדבר בשמם של חברות אחרות.
ברוך אלפיה: לפני זה אני אומר דבר - ישנו מצב היום שכתוצאה מהעובדה שהתרגלנו לקבל שירות טוב מהבנקים, כרטיסים מגיעים ללקוח מבלי שהלקוח חתם עליהם.
ברוך אלפיה: זאת אומרת, חלק מהבעיה של השוואת החתימות היא העובדה שיש כרטיסים, בחלקם הנמוך מאד, אבל הם קיימים, לא חתומים בכלל.
ברוך אלפיה: חלק מהטענות של הלקוחות זה שהם לא רוצים לחתום, כדי שלא יזייפו להם את החתימה.
ברוך אלפיה: מה שהם עושים בעזרת אי החתימה, הם עוזרים לגנב לזייף את החתימה שלהם.
ברוך אלפיה: נניח שקוראים לו דוד משה והוא לא חתם את "הקשקוש" שלו, אז הגנב כותב:
ברוך אלפיה: דוד משה ובאותו רגע, אם בית עסק יחליט לבדוק חתימה, אז זו החתימה: דוד משה.
ברוך אלפיה: כל הנהלים של הבנקים אומרים שיש חובה לחתום על הכרטיס במעמד הפקיד.
ברוך אלפיה: ישנם מצבים אחרים של אנשים שמקבלים את השירות באמצעות שליח, ואז הפקיד לא יכול לראות שהוא חותם, ואז הלקוח מחליט להתחכם.
ברוך אלפיה: אבל זה אירועים בשוליים, הם קיימים.
ברוך אלפיה: בכל מקום שבו אנחנו מוצאים שעל פי הצהרת הלקוח הכרטיס שלו היה חתום והחתימה היא כמו שהוא מציין לנו במסמך - כי אין לנו את הכרטיס - אנחנו מבטלים את העסקה לבית העסק.
ברוך אלפיה: אמרתי קודם, בתי עסק גוררים אותנו לבתי משפט, בין 3-5 פעמים בחודש אנחנו נמצאים בבית משפט לתביעות קטנות בעניין הזה, כדי לשכנע את בית המשפט שפעלנו על פי החוזה ועל פי ההסכם.
ברוך אלפיה: אני לא יכול להעיד על חברות אחרות - אני חושב שזה דומה - אבל אנחנו בהחלט מבטלים עסקות, כך שה100-150- מיליון שקל זה הנזק הכולל.
ברוך אלפיה: מתוכו כל חברה מנסה לאכוף את תנאי החוזה על בתי העסק, כשבאמצע נמצאים שיקולים משיקולים שונים, אבל בסך הכל כן מנסים לאכוף את החוזה, כן זה קשה, אבל נעשים מאמצים.
ברוך אלפיה: המספר הוא לא סופי, מה שאת רואה כ100- מיליון, זה לא הסכום שנרשם בספרים, הוא יותר נמוך.
ברוך אלפיה: כמה הוא יותר נמוך?
סופה לנדבר: אתה אמרת בין 100-150 מיליון שקל.
ברוך אלפיה: גבירתי, השאלה על מה אנחנו מסתכלים: מה החברות רושמות בספרים, או מה הגנבים עושים לשוק.
ברוך אלפיה: הגנבים עושים נזק לשוק בין 100-150 מיליון שקל, זו העובדה.
שלומית קולמן: כולם ניזוקים, גם הצרכנים, גם חברות האשראי, למה לוקח חודשיים עד שהוא מקבל את הכסף?
ברוך אלפיה: גבירתי, המילה חודשיים אינה מדויקת, אני לא מכיר את המונח הזה שיש לאיזה שהיא חברה לזכות אחרי חודשיים.
שלומית קולמן: חודש אחרי שהוא מגלה שהעסקה בוצעה, כשהוא מקבל את הפירוט.
ברוך אלפיה: גבירתי, צריך לשלוח לו מכתב, הוא צריך לחתום על הצהרה, צריך להזמין את השוברים, יש חברות מבוטחות, שצריכות לקבל את כל הדוקומנטים, כולם פועלים על פי החוק.
ברוך אלפיה: מה שכתוב בחוק אנחנו עושים.
ברוך אלפיה: המילה חודשיים היא פשוט לא נכונה.
ברוך אלפיה: אני לא מכיר מצב שבו יש לי את כל החומר על השולחן ואני מחליט לזכות בעוד חודשיים כדי לפגוע בלקוח.
שלומית קולמן: אני מדברת שלקוח מגלה שנעשתה עסקה שלא על ידו, כשהוא מקבל את הפירוט הביתה.
ברוך אלפיה: מהרגע שהוא גילה והוא דיווח, זה לא לוקח חודשיים, אני מצטער מאד, אני לא יודע מאיפה הנתון הזה.
ברוך אלפיה: זה פשוט לא נכון.
סופה לנדבר: הנתון הזה מפניות - יש לנו פנייה.
ברוך אלפיה: גבירתי, צריך לבדוק את זה באמת.
ברוך אלפיה: תראי, אני אגיד עוד פעם על כ.א.ל. - לנו יש, באירועים גנובים ומזוייפים, יש מעל 20,000 אירועים בשנה.
ברוך אלפיה: אם נגיד שזה פרופורציונלי לחברות, אנחנו מדברים על סדר גודל של 70-80,000 אירועים בשנה.
ברוך אלפיה: כמה מכתבים יש שלקח אירוע חודשיים?
ברוך אלפיה: 50 מכתבים?
ברוך אלפיה: 100 מכתבים?
ברוך אלפיה: אנחנו מדברים על 80,000 אירועים, בכולם החברות עומדות בדרישות החוק.
ברוך אלפיה: אני לא אומר שאין בעיה, אני רק אומר שאני לא מכיר מדיניות שאומרת:
ברוך אלפיה: בואו נדפוק את הלקוחות ונזכה אותם בעוד חודשיים.
ברוך אלפיה: זה אירועים חריגים, יכול להיות שהם קורים, אני לא אומר שלא.
ברוך אלפיה: כן, יש אירועים חריגים, אין ארגון שאין בו אירועים חריגים, אבל זה הכל.
סופה לנדבר: ישראכרט.
חדווה גרוס: אני אדבר בשמה של גברת ענת ורונסקי - ענת לא יכולה לדבר.
חדווה גרוס: מה שאנחנו אומרים זה שכרגע ההסדר שיש הוא בעצם מאוזן, ואני אסביר את זה.
חדווה גרוס: גנבים היו וגנבים יהיו - אולי לא נרצה לשמוע, אבל יש גם לקוחות שהם גנבים.
חדווה גרוס: יש גם בתי עסק שהם "מסדרים", רמאים, גם לקוחות, יש מכל הסוגים ומכל המינים.
חדווה גרוס: אני אומר שההסדר שקיים היום הוא מאוזן, כי מצד אחד בית העסק, על פי ההסכם בינינו, מחויב לבצע מספר דברים, בין היתר - ואחד הדברים החשובים - זה אימות החתימה.
חדווה גרוס: הוא מחויב גם לבקש אישור על סכום מסוים, הוא מחויב לבדוק את תוקף הכרטיס - יש מספר פרמטרים.
חדווה גרוס: אחד הדברים שהוא מחויב להם והוא מודע להם, זה אימות החתימה.
חדווה גרוס: בית העסק הוא גם זה שיכול לעשות את הבדיקה, כי הלקוח מגיע אליו לקנייה, הוא רואה את הכרטיס, הוא מבצע את הקניה, הוא נותן לו את הסחורה, הוא בעצם לוקח את הסיכון במידה והוא לא אימת את החתימות.
חדווה גרוס: הצרכן לא ניזוק, לצרכן יש את חוק כרטיסי חיוב, שהוא חוק מאזן ואפשר לומר שהוא לטובת הצרכן.
חדווה גרוס: כאשר יש איזה שהיא בעיה, הלקוח מקבל את ההצהרה, והוא מקבל אותו מספר ימים לאחר החיוב - לא חודש - הוא מקבל אותו מספר ימים לאחר החיוב,
שלומית קולמן: למה?
שלומית קולמן: פעם בחודש מקבלים חיוב הביתה.
חדווה גרוס: כן, פעם בחודש, ואז גם מחייבים אותו.
שלומית קולמן: נכון, ואז הוא גילה בעצם שהורידו ממנו.
ברוך אלפיה: בסדר, מתייחסים לתאריך החיוב, זה כמה ימים אחרי החיוב.
חדווה גרוס: זה לא חודש אחרי החיוב.
חדווה גרוס: חייבו אותו נגיד ב2- לחודש, הוא מקבל את הSTATEMENT- מספר ימים אחר כך.
שלומית קולמן: אם חייבו ב10-, הוא מקבל ב2- של החודש הבא.
חדווה גרוס: למיטב ידיעתי הוא מקבל את ה-STATEMENT מספר ימים לאחר ביצוע החיוב.
שלומית קולמן: תביני מה שאני מדברת - עשו עסקה בשמי, אני לא רצה כל שבוע לכרטיס, כי אני מקבלת את החיוב חודש אחרי, ב2- לחודש אני מקבלת את הפירוט הביתה, עד ה10- לחודש אני מקבלת.
ברוך אלפיה: אז חלפו 10 ימים בין החיוב - אתם טועים, החיוב הוא ב2- לחודש.
חדווה גרוס: אני אומרת: נגיד שבוצעה עסקה ב3- לחודש, העסקה מחויבת ב2- לחודש שלאחר מכן, היא לא מחויבת ב3-.
שלומית קולמן: נכון, ומתי הלקוח מגלה את זה?
חדווה גרוס: מספר ימים - ב5- לחודש, כשהוא מקבל את ה-STATEMENT.
חדווה גרוס: אז הוא מקבל את זה 3 ימים לאחר שהוא חויב בפועל, לא חודש אחרי.
שלומית קולמן: ומתי הוא מקבל את הכסף?
חדווה גרוס: אמנם הוא מקבל את זה חודש אחרי העסקה, אבל הוא מקבל את זה רק 3 ימים אחרי החיוב בחשבון הבנק.
שלומית קולמן: נכון, ומתי הוא מקבל את הכסף בחזרה?
חדווה גרוס: בהתאם לחוק.
חדווה גרוס: יש גם לקוחות שהם רמאים - צר לי לאכזב אתכם, אבל יש גם לקוחות שהם מתקשרים ומתכחשים לעסקאות, כשהם בעצם ביצעו אותם.
ברוך אלפיה: הנושא הוא השוואת חתימות?
ברוך אלפיה: אני לא מצליח להבין את הנימה הצינית.
סופה לנדבר: אני מבקשת ממך, אתה דיברת - הקשבנו.
סופה לנדבר: עכשיו אתה תקשיב ואם תצטרך לשאול, תרים יד ואנחנו ניתן לך אפשרות לשאול.
חדווה גרוס: חייבים לדאוג פה לאיזון גם של הלקוח, גם של בית העסק, של כל הצדדים פה.
חדווה גרוס: לדעתנו ההסדר שקיים כיום מסדיר את האיזון הזה.
חדווה גרוס: צריכים גם לבדוק את הלקוח.
חדווה גרוס: הלקוח מתקשר ומודיע: לא אני ביצעתי, אבל אתם יודעים כמה מקרים היו שלקוח חשב שהוא לא ביצע את העסקה והוא כן ביצע את העסקה?
חדווה גרוס: הוא התבלבל, הוא לא ידע, הוא לא זכר, זה אשתו, זה הבן שלו, הוא לא זכר - יש גם מקרים כאלה.
חדווה גרוס: אז לכן יש פה איזון.
חדווה גרוס: החוק לדעתנו, וגם לדעת הצרכנים אני חושבת, הוא מסדיר את האיזון הזה ופועל לטובתם.
חדווה גרוס: הלקוח מודיע לנו, אין פה עיכוב של חודשיים, בטח שלא, יש על פי החוק את מידת הזמן, בודקים את העניינים, רואים - הרבה לקוחות שוכחים את העסקאות שהם עשו, וכשמז
חדווה גרוס: כירים להם ומביאים להם את השובר הם נזכרים בזה.
חדווה גרוס: מצד שני, בית העסק - בית העסק מחויב על פי ההסכם.
חדווה גרוס: בית העסק, זה אינטרס שלו, הוא יודע שאם הוא לא אימת את החתימות - וזה מה שאנחנו עושים בפועל - הייתה תלונה של לקוח, אנחנו ראינו שבאמת יש הבדל בין החתימות, אנחנו מחזירים לבית העסק את החיוב, מודיעים לו שיש הבדל בין החתימות, יש בתי עסק שמקבלים, יש בתי עסק שתובעים, וכך העניין מוסדר ויש איזון, גם לבתי העסק וגם ללקוחות.
חדווה גרוס: הלקוחות לא נפגעים מזה ואין עם זה בעיה גם עם בתי העסק.
חדווה גרוס: אני אומרת שהדרישה שלכם, או הרצון שיבדקו את תעודת הזהות בכל פעם, לדעתנו זה דבר שיסרבל ויכביד מאד.