GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרינה רובין: אני עכשיו מדברת מאיפה המידע.
מרינה רובין: אז המידע מקובץ שכל עורך דין שמטפל טיפה בדיני עבודה משתמש בו, מתייחס אליו ומסתמך עליו, ואי אפשר לעבוד בדיני עבודה בלי לעבוד עם פסטרנק, פשוט אי אפשר, וכל אחד יודע את זה.
שלמה יצחקי: אני הממונה הראשי על יחסי עבודה, ואני אומר לך שאפשר.
מרינה רובין: בלי פסטרנק?
מרינה רובין: אנחנו נדבר אחר כך, אתה תדריך אותי.
מרינה רובין: עד היום אני לא נתקלתי.
מרינה רובין: זהו קובץ של הסכמים קיבוציים ועד היום לא היה לי מקרה שמה שפורסם בפסטרנק זה לא בתוקף, או שלא נכון.
מרינה רובין: אף אחד לא טרח להודיע להוצאה לאור שההסכם הזה בוטל.
שלמה יצחקי: אבל זה גם לא הסכם קיבוצי.
מרינה רובין: בסדר, מה זה משנה?
מרינה רובין: זה פורסם בפסטרנק.
מרינה רובין: מה זה משנה, אני לא אומרת שזה הסכם קיבוצי.
חנה גרבל: גברת מרינה רובין, האם את חושבת שאני אשלח לפסטרנק כל הסכם שאני עושה?
חנה גרבל: תקנות "מבטחים", כשאני מעדכנת, אני שולחת לפסטרנק?
חנה גרבל: מיהו?
חנה גרבל: אדם פרטי שאני צריכה לממן אותו, שיהיה לו כסף לפרסם?
חנה גרבל: למה?
מרינה רובין: סליחה, אני אומרת שאת צריכה לממן מישהו?
חנה גרבל: אבל את מצפה ממני - את שואלת: איך לא שלחנו לפסטרנק?
מרינה רובין: לא, אני לא שואלת, אני רק אומרת שאף אחד לא טרח וכולם יודעים שזה מקור מידע שכולם מתייחסים אליו.
מרינה רובין: לא רק במשרד שלי הוא נמצא, הוא נמצא על המדף בכל משרד שמטפל.
שלמה יצחקי: אני ממליץ לך שמעכשיו תפסיקי להסתמך על מקורות כאלה - יש קובץ של הסכמים קיבוציים - אני רשם של הסכמים קיבוציים.
מרינה רובין: תודיעו ליועץ המשפטי של ההסתדרות שיספקו לנו ספרות שאפשר להסתמך עליה.
שלמה יצחקי: לא, תודיעי לו את.
שלמה יצחקי: למה אנחנו צריכים להודיע לו? יש קובץ של הסכמים קיבוציים.
מרינה רובין: אני מאד מבקשת לסיים משפט אחד.
מרינה רובין: אני לא הפרעתי לך אף מילה אחת.
מרינה רובין: אני לא ראיתי אף מסמך אחד שמבטל את ההסכם, או שמפסיק את התוקף שלו.
מרינה רובין: לכן אני לא חושבת שאני טעיתי בכך שאני נתתי את המידע הזה למחלקת הפרסום של משרד הקליטה.
חנה גרבל: את לא עשית את עבודתך מלאה, אם כך.
חנה גרבל: למה לא פנית לאנשים שהם צדדים להסכם?
חנה גרבל: אבל בואי נעזוב עכשיו - מאיפה 35%?
סופה לנדבר: 35% בתג"ם .
מרינה רובין: רגע אחד, או שאני אסביר, או שאני לא אסביר.
סופה לנדבר: רבותיי תשמעו, אמנם היא עולה חדשה-ותיקה - אני מכירה אותה רק מלפני מספר דקות, אמנם את שמה שמעתי - אני חושבת שהיא עורכת דין, צריך לכבד אותה וצריך לתת לה לסיים את המשפטים שלה, ואחר כך תדברו אתם.
מרינה רובין: כשגברת ילנה קימלפלד באה אלי עם איזה שהוא טכסט, שהיה כבר מוכן ברוסית, כהכנה לחוברת הזאת - אני לא חושבת שאני ראיתי את כל החלקים של החוברת, ובאמת כנראה חלה איזה שהיא טעות באמצע, כי אני ביקשתי לעשות הגהה על מה שיפורסם ולא קיבלתי את זה, וכנראה חל איזה שהוא בלבול בין חוק שירות המדינה, גמלאות, ששם באמת יש סעיף שאומר שעולה חדש שעובד בשירות המדינה, ובתנאים מסוימים, שנכנס בגיל מסוים והתחיל לעבוד פרק זמן מסוים אחרי עלייתו ארצה, הוא יהיה זכאי ל35%- פנסיה, אפילו שעבד רק 10 שנים - משהו כזה, אני לא זוכרת בדיוק את הסעיף הזה, אבל שם באמת יש עד 35% - לבין מספר האחוזים שתכנית תג"ם יכולה לתת.
מרינה רובין: אני יודעת בוודאות שאני לא קיבלתי להגהה את הטכסט אחרי שאני תיקנתי, ויכול להיות שפה ושם קיצרו ויצא סלט כזה, שהוא בסופו של דבר לא נכון.
מרינה רובין: כי באמת צריך להפריד בין הזכויות לעולים שיש בחוק שירות המדינה, גמלאות, לבין זכויות לעולים שעולים מהסכם תג"ם .
סופה לנדבר: פשוט בחוברת אין הפרדה ורק עכשיו, אחרי שגברת יפעת שי הכינה לנו את החומר, אנחנו מבינים מה זה תג"ם ומה זה עד שנת 1981 היה הסכם כזה ומי קיבל שם - אני לא יודעת על מספרים, שזה 1,300-1,400 - אני ידעתי שהמדינה הוציאה ומוציאה על זה כספים לא קטנים, ובגלל זה, בגלל שזה לא היה כדאי, זה נסגר ועכשיו התנאים אחרים.
טובה פינקלשטיין: סליחה, אני רוצה להעיר על מה שאמרת, גברת מרינה רובין - הדבר איננו קשור להגהה, מפני שאת המשכת לתת את המידע הזה גם אחרי זה, לאורך כל הזמן - את גם התווכחת איתי השבוע.
מרינה רובין: מה זאת אומרת, אני נותנת?
מרינה רובין: אני נותנת מה שפורסם בפסטרנק - אני רק צילמתי מה שפורסם בפסטרנק, לא יותר מזה.
מרינה רובין: זה דבר שפורסם וכל אחד יכול להיכנס לכל ספריה משפטית.
שלמה יצחקי: אל תעשי את זה יותר.
אידה בן שטרית: לא רק שהיא לא תעשה את זה יותר, אנחנו לא נסתמך על גברת מרינה רובין כגורם מוסמך יותר.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שאתם עכשיו צריכים לגלגל את זה רק לכיוון של גברת מרינה רובין, בגלל שהיא סך הכל עברה על כל החומר שהיא מקבלת.
סופה לנדבר: תשמעו, זה מאד מאד קל עכשיו להגיד שגברת מרינה רובין אשמה - יש עוד כמה אנשים שאשמים, אבל אני לא באתי לחפש פה אשמה, אני באתי לתקן את המעוות.
מרינה רובין: סליחה, אני רוצה פשוט לחזור על משפט אחד - זה פורסם בפסטרנק וכל אחד יכול להיכנס לכל ספריה משפטית, לקחת פסטרנק ולצלם בדיוק מה שאני צילמתי.
טובה פינקלשטיין: פסטרנק מקנה זכויות לעולה?
מרינה רובין: סליחה, אני לא אומרת מקנה זכויות או לא מקנה זכויות.
טובה פינקלשטיין: זאת השאלה.
טובה פינקלשטיין: כי אם פסטרנק לא מקנה זכויות, אז בוודאי הפרסום.
סופה לנדבר: גברת מרינה רובין, קודם כל מהיום תתקני את עצמך ואל תפרסמי את זה יותר.
מרינה רובין: כשאני אראה במסמכים שזה בוטל - כן.
מרינה רובין: אני רוצה לראות מסמך.
מרינה רובין: את אומרת שיש לך, אז תני לי בבקשה וזהו זה.
אלכסנדר צינקר: תכנית תג"ם משנת 1973 - אין קשר עם הכתיבה הזאת.
אלכסנדר צינקר: זו תכנית לאנשים אחרים, שלא יכולים לעבוד 10 שנים.
סופה לנדבר: תג"ם היה מתוכנן רק לאנשים שעבדו פחות מ10- שנים, כדי למלא את הזמן.
אלכסנדר צינקר: עוד משהו - אנחנו שלחנו כמה מכתבים לכל המקומות, גם קופות גמל, גם למשרדים, גם להסתדרות, והתשובה היא: אם זה כתיבה לא נכונה, תן לי מסמכים של ביטול.
אלכסנדר צינקר: בכל המקומות, אין תשובה.
אלכסנדר צינקר: ב"מבטחים" אמרו שזה תג"ם.
אלכסנדר צינקר: למה?
אלכסנדר צינקר: אני חושב שאין מסמכים של ביטול הכלל הזה.
אלכסנדר צינקר: אין.
חנה גרבל: אני רוצה להבין - אם הטענה שלך לא מקורה בתכנית תג"ם, אלא מקורה רק בתקנות - בתקנות אין שום - ואף פעם לא היה - המספר 35%.
חנה גרבל: אם הטעון שלהם הוא: אנחנו לא רוצים תג"ם.
חנה גרבל: יש שתי אפשרויות: או שהוא בא ואומר: אני רוצה תכנית תג"ם, וזו התכנית המיוחדת עם ה29%- וזה בוטל.
חנה גרבל: ישנם שני מסלולים שאפשר היה לחשוב עליהם לקבל זכויות מ"מבטחים" ומקרן הפנסיה.
חנה גרבל: מסלול אחד זה תג"ם - תג"ם נתן בשעתו 29% למי שאין לו 10 שנים.
חנה גרבל: הוא לא רוצה תג"ם.
אלכסנדר צינקר: אני לא רוצה תג"ם - תג"ם לא שלנו.
סופה לנדבר: הוא רוצה להסביר לך שהוא לא עושה סלט.
חנה גרבל: אם כך, אם הולכים רק לזכויות ב"מבטחים" - זכויות ב"מבטחים" זה תקנות הקרן.
חנה גרבל: תקנות הקרן זה 2%.
חנה גרבל: אף פעם - אף פעם, בשום מקום לא נתנו 35%, נקודה.
חנה גרבל: אז אף אחד לא הטעה.
סופה לנדבר: תספרי - 3.5% עבור 10 שנים.
חנה גרבל: אבל אף פעם לא היה בקרן הפנסיה 35%.
חנה גרבל: 2% תמיד היה.
חנה גרבל: אני לא יודעת מי הבטיח.
חנה גרבל: רק בגמלאות יש 35%.
חנה גרבל: הסוכנות לא יכולים לקבוע זכויות ב"מבטחים".
חנה גרבל: הם יכולים להגיד מה יש ב"מבטחים"?
טובה פינקלשטיין: סליחה, אם הוא לא מדבר על תג"ם, אז כל מה שאת הוצאת מפסטרנק הוא לא רלוונטי.
מרינה רובין: יכול להיות, אז זה כבר סיפור אחר.
טובה פינקלשטיין: צריך להפריד בין תג"ם ללא תג"ם.
1063: אני רוצה להגיד משהו - אני לא משפטנית.
1063: לדעתי כל ההיבט הוא אנושי יותר מאשר חוקי וסעיפים ומי פרסם ומי אשם.
1063: הם פשוט הוטעו - לדעתי צריך לעזור להם.
1063: הם בנו את כל העתיד שלהם על המידע המוטעה הזה - אני לא אומרת שהוא ניתן להם, אבל ככה הם הבינו.
1063: הרי שעתיים הוא טוען את זה שזה מה שהם הבינו, 35%.
קריאה: את מבינה את המשמעות של מה שאת אומרת עכשיו?
שלמה יצחקי: גברת אילנה כהן, עם כל הכבוד, מה זה?
1063: אני לא מדברת על הצד המשפטי.
סופה לנדבר: רבותיי, לגברת אילנה כהן יש זכות להגיד את דעתה.
שלמה יצחקי: לא, סליחה, היא נציגת משרד העבודה והרווחה.
1063: לא, חלילה, אני מדברת על הצד ההומני, לראות איך לפתור את הבעיה.
1063: אולי הם יבינו שזו טעות, אבל להסתכל על זה יותר מאשר משפטית.
1063: זו דעתי.
סופה לנדבר: רבותיי, תרשו לי, אנחנו מסכמים ככה: אנחנו נפנה למשרד הקליטה, לסגן השר.
סופה לנדבר: אני מבקשת שלא תמצאו עכשיו בגברת אילנה כהן את השעיר לעזאזאל.
סופה לנדבר: אני חושבת שהיא נציגה טובה ומצוינת של המשרד ואתם יכולים להיות גאים בעבודה שלה.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לכם שאני נפגשת איתה לא רק כאן, גם בוועדות שונות, ואני רוצה להגיד שהיא עושה עבודה מצוינת ואתם יכולים להיות גאים בעובדים כמוה.
סופה לנדבר: ועדת פניות הציבור תפנה למשרד הקליטה, לסגן השר יולי אדלשטיין, להוציא פרסום חדש לשנת 2002, שמסביר את המצב הנוכחי והנכון תוך חודש, ולהעביר לנו העתק.
שלמה יצחקי: בהקדם האפשרי.
סופה לנדבר: מה פתאום בהקדם האפשרי?
אידה בן שטרית: חודש זה לא זמן ריאלי.
סופה לנדבר: אז חודשיים, בסדר?
שלמה יצחקי: זה זמן הפגרה.
סופה לנדבר: אם אני אעביר לך את הפגרה שלי, אז אתה תבין שחברי כנסת לא מטיילים.
סופה לנדבר: אני אומרת לך שיותר קל לי להיות כאן 24 שעות מאשר להיות 24 שעות בשטח.
אידה בן שטרית: סליחה, האם את רוצה חוברת נפרדת לנושא הפנסיה, או פרק בתוך חוברת תעסוקה?
שלמה יצחקי: אני מוכן ליזום, עם משרד הקליטה יחד, חוברת של זכויות עובדים ברוסית, לעולים חדשים.
אידה בן שטרית: אתה מוכן לכתוב את החוברת הזאת ואנחנו נישא בכל הוצאות ההפקה שלה?
אידה בן שטרית: אז בוא נסכים שזה מה שיהיה.
אידה בן שטרית: אנחנו נקבל טכסט ואנחנו נפיץ.
שלמה יצחקי: אבל לא תוך חודש.
סופה לנדבר: וכדי לתקן את המצב - פרסום מיידי בתקשורת ברוסית, ברדיו ובכל כלי התקשורת ובעיתונות הארצית - מיידי, על זה שהייתה טעות ואתם מודיעים לאנשים שמשתמשים בחוברת שיש טעות בחוברת.
סופה לנדבר: אני התכוונתי שמשרד הקליטה צריך להוציא פרסום חדש, שנת 2002.
שלומית קואולמן: אבל עכשיו מר שלמה יצחקי אמר משהו אחר לגמרי, זה גם יותר טוב.
סופה לנדבר: אתם עובדים ביחד?
סופה לנדבר: כמה זמן אתם צריכים?
שלמה יצחקי: תוך חודש זה בלתי אפשרי לחלוטין.
שלמה יצחקי: אני לא רוצה להתחייב.
סופה לנדבר: עד השמים.
שלמה יצחקי: חס וחלילה, למה עד השמים?
שלמה יצחקי: אנחנו נכין את הדברים בצורה מסודרת, נבדוק את הדברים, נבדוק מה כתבנו ונפרסם ונוציא ברוסית, אולי גם באמהרית.
טובה פינקלשטיין: מה שקרה שבשנת 1998 זה יצא.
טובה פינקלשטיין: אני חושבת שאפילו כדאי בחוברת לשים איזה כוכבית למטה ולכתוב בחוברת החדשה.
סופה לנדבר: בחוברת החדשה אתם כבר תתקנו את הדברים.
סופה לנדבר: אני מבינה שאתם עובדים טובים ונאמנים של משרדים ואתם יודעים איך לתקן.
סופה לנדבר: אבל פרסום על כך שחומר שמפורסם בחוברת, צריכים קודם כל, בכל מובן, גם בענייני פנסיה, גם בעניינים אחרים, כשאתם מוסרים את המידע, צריכים לבדוק במשרדים השונים.
סופה לנדבר: ואתם צריכים עכשיו, מיידית, למסור את זה לתקשורת, כהודעה בתקשורת הרוסית.
אידה בן שטרית: שהמידע שהיה מפורסם בחוברת בשנת 1996 הוא לא נכון?
אידה בן שטרית: זה לא מתאים.
שלמה יצחקי: זו חוברת שלא יוצאת לאור כבר.
אידה בן שטרית: מה זה לא יוצאת לאור?
אידה בן שטרית: אבל אנשים משתמשים בחוברת הזאת.
אידה בן שטרית: אבל היא לא יוצאת לאור, היא לא יוצאת לאור משנת 1996 כבר.
שלומית קואולמן: אבל עוד מוסרים את המידע בעל פה.
שלמה יצחקי: מי מוסר את המידע בעל פה?
שלומית קואולמן: אמרו לי.
שלמה יצחקי: גברת מרינה רובין, תפסיקי להשתמש בזה.
שלמה יצחקי: תודיעי שאי אפשר להשתמש בזה.
סופה לנדבר: רבותיי, תודיעו שהייתה טעות, אתם מודים בטעות ומבקשים לא להסתמך על החומר שיש, לפני כל התקשרויות שאתם פרסמתם על ההתקשרויות האלה - בני אדם צריכים לבדוק קודם כל את כל החומר - בדיוק מה שכתוב כאן - ולהגיד נוסף לזה שהייתה טעות ואתם מודים בטעות.
סופה לנדבר: אני רוצה שאתם תפרסמו על זה.
אידה בן שטרית: זה לא הגיוני.
סופה לנדבר: מה זה לא הגיוני?
אידה בן שטרית: זה ייצור בלבול נורא ואיום בקרב העולים.
סופה לנדבר: אז אתם תפרסמו שמה שהיה מפורסם בעמוד כזה וכזה, יש כאן טעות ואתם מבקשים לא להשתמש בחוברת.
סופה לנדבר: ובחוברת החדשה אתם תתקנו את הדברים.
סופה לנדבר: בפרסום ברדיו ובכלי התקשורת הכתובים אתם תודיעו.
אידה בן שטרית: אני לא מפרסמת ברדיו.
סופה לנדבר: אז אתם תצטרכו לפרסם, מה אפשר לעשות?
אידה בן שטרית: שמה שפורסם בשנת 1996 הוא טעות?
סופה לנדבר: אבל את תמצאי את החוברות האלה בכל המקומות, במרכזי קליטה, בבתים אצל אנשים.
טובה פינקלשטיין: במרכזי קליטה לא, במשרד הקליטה לא.
סופה לנדבר: אבל אנשים הביאו לי את החוברות האלו - אני לא לקחתי אותם.
שלמה יצחקי: אני רוצה לומר משהו - זה לא משנה אם זה קיים בחוברת או לא.
סופה לנדבר: זה מקובל, ואתם תפרסמו שבחוברת הייתה טעות ואתם מבקשים לא לסמוך על המידע הזה.
סופה לנדבר: אנחנו פונים גם ליושב ראש ההסתדרות בבקשה להנחות את כל הוועדות והיועצים המשפטיים של ההסתדרות להפסיק להטעות את האנשים שמשתמשים בפרסומים של פסטרנק.
שלמה יצחקי: לא.
סופה לנדבר: מה לא?
סופה לנדבר: אתה אמרת כאן.
סופה לנדבר: אתה אומר שכל החומר הזה, אסור להסתמך עליו.
שלמה יצחקי: לא, חס וחלילה, אני לא אמרתי דבר כזה, אני אמרתי שאם פסטרנק פעם מכניס הסכם לחוברת שלו, והוא לא מכניס את הביטול, כי יש לו הקובץ ולא הכניסו את הביטול - ודרך אגב, זה לא הסכם קיבוצי - מה פסטרנק אשם?
שלמה יצחקי: מי שהסתמך על זה אשם.
סופה לנדבר: רבותיי, אני חושבת שאנחנו חושבים פה - או אתם פוגעים באינטליגנציה של עצמכם, או באינטליגנציה שלי - אם מפרסמים את ההסכמים בקלסר של פסטרנק והוא מפרסם את זה - הוא לא מפרסם משהו שלא היה כתוב - הוא מקבל ממשרדים שונים.
סופה לנדבר: אז אתם צריכים להחליט
חנה גרבל: האם מותר לעשות את זה חיובי - במקום שלא יהיו לנו השמצות - מה שצריך לכתוב.
סופה לנדבר: איפה את רואה כאן השמצות?
חנה גרבל: הוראה שלא להסתמך על פסטרנק זה נראה - יש להסתמך רק על הסכמים קיבוציים רשומים ממשרד העבודה.
שלמה יצחקי: נכון, זהו, ולא אצל גורם אחר.
סופה לנדבר: דרך אגב, מה שאמרת על פסטרנק רשום בפרוטוקול, זה לא משנה.
שלמה יצחקי: מה אני אמרתי על פסטרנק?
שלמה יצחקי: סליחה, אם משתמע משהו שאני אמרתי על איזה שהיא הוצאה פרטית, או על גורם פרטי שמפרסם פירסום כלשהו, אני מצטער, אני חוזר בי לחלוטין.
שלמה יצחקי: מה אמרתי?
סופה לנדבר: אז שימשיכו להשתמש.
שלמה יצחקי: סליחה, גורם פרטי מפרסם משהו - מישהו יכול להגיד לו לא לפרסם או כן לפרסם?
סופה לנדבר: תסבירו לי, בטעות שיש היום.
שלמה יצחקי: אם מפרסמים איזה שהיא מודעה בעיתון, בטעות.
סופה לנדבר: אבל בעיתון כתוב: לא להשתמש בזה.
מרינה רובין: תלך לבית הדין ותראה שהשופטים בבית הדין לעבודה משתמשים בפסטרנק.
טובה פינקלשטיין: רק לפרוטוקול: אני דיברתי מיד אחרי השיחה עם גברת מרינה רובין, התקשרתי לעורך דין פסטרנק, תפסתי אותו בנייד וביקשתי ממנו שמיד יתקן.
סופה לנדבר: פנייה לשר העבודה והרווחה וליושב ראש ההסתדרות, שניתן וצריכים לפצות את האנשים שנפגעו מהפרסום הלא נכון.
סופה לנדבר: אנחנו סיימנו רבותיי, תודה לכולכם.
סופה לנדבר: אנחנו מקיימים היום את הישיבה בעקבות תחקיר שנעשה לפני חודש והתפרסם בעיתון הארץ.
סופה לנדבר: התחקיר הזה מצביע על זה שמוצרים כמו הלבשה, אלקטרוניקה, מזון וכן הלאה, המחירים שם הרבה יותר גבוהים מאשר לדעתנו צריכים להיות.
סופה לנדבר: לא תמיד הפטור של 17% מע"מ בא לידי ביטוי במחירים באילת, ובהשוואה למרכז אפילו לעיתים קרובות יותר גבוה.
סופה לנדבר: חוק שעבר בכנסת בשנת 1985 הוא החוק שקובע את אזור אילת כאזור של סחר חופשי.
סופה לנדבר: מטרת החוק הזה הייתה לתת לאזור של סחר חופשי הנחות של 17%, כדי למשוך את התיירות לאילת, לקדם את העיר ולקדם את התיירות באזור הזה.
סופה לנדבר: גברת חני מונין, את עשית את הסקר, תציגי אותו בבקשה.
בתיה מילר: לפני שגברת חני מונין תפרט את הסקר, אני רוצה לומר שמטרת הסקרים והבדיקות שאנחנו עושים מפעם לפעם במגזרים שונים זה להצביע על בעיות שונות בתחום הצרכנות מתוך מטרה להביא לתיקונם של דברים - לא סקר לשם סקר.
בתיה מילר: לגבי אילת - הרי כולנו יודעים שזאת עיר נופש מספר 1 בישראל.
בתיה מילר: בתקופה האחרונה, כשהתיירות הבינלאומית היא כמעט ולא קיימת, אני מבינה שהעיר צריכה להתבסס על הנופש הישראלי.
בתיה מילר: לנופש הזה יש היום אלטרנטיבות מאד זולות - היום יש לו דילים לארצות קרובות באמת במחירים מאד נמוכים.
בתיה מילר: על מנת שאילת תמשיך להיות הנופש בכחול-לבן שכולנו רוצים שהיא תהיה, אז כמובן שצריך להציע לנופש גם את השירות וגם את המחיר.
בתיה מילר: הנושא של הקניות והרכישות הוא חלק בלתי נפרד מהבילוי - את זה כולנו יודעים.
בתיה מילר: מה עוד שאותו נופש שמגיע לאילת יוצא מהנחה ששם הוא רוכש את הדברים במחיר יותר זול, ולכן זה כדאי.
בתיה מילר: אנחנו כולם מכירים את זה שבאים לאילת, כנסים או נופשים, נכנסים לרשתות ויוצאים עם הרבה שקיות, כי שם באמת הלבוש הוא יותר זול.
בתיה מילר: מה שגברת חני מונין תספר מיד על הממצאים הלא טובים שנמצאו, שהם הבעייתיים - אני חושבת שמצב כזה פוגע לא רק בצרכן, לא רק בתושב אילת - שהוא הצרכן המקומי - אני חושבת שבסופו של דבר, ברגע שמורידים את המחיר, נהנה מזה גם הסוחר - ואנחנו מכירים את התופעות האלה בכל מיני חנויות, כמו איקאה למשל, שהיא דוגמה מאד טובה, שברגע שאתה נותן לצרכן את הדברים במחיר יותר זול, אתה לא מפסיד מזה, ההפך, כי מחזור המכירות הוא הרבה יותר גדול.
בתיה מילר: גברת חני מונין תסביר את הממצאים, ונקווה שאפשר יהיה גם להפיק תועלת בכיוון זה שבאמת אנחנו רוצים שאילת תמשיך ותקיים את הייעוד שלה כעיר אטרקטיבית מספר 1 לנופש הישראלי.
סופה לנדבר: אני רוצה להעיר קודם כל שאנחנו לא רוצים לפגוע באילת כמקום ואזור של חופש ונופש, אבל אנחנו בהחלט רוצים לתקן את הליקוי, אם הוא קיים, וגם אנחנו בדקנו.
סופה לנדבר: נכון שהסקר האיר את תשומת ליבנו, אבל אנחנו רוצים להגיד שגם אנחנו היינו באילת, היו גם אחרים שפנו לוועדה, ולא מזמן, רק לפני חודש ימים, אבל הליקוי הזה הוא היום בולט ועל זה צריכים לדבר, ואני חושבת שצריכים לתקן אותו.
חני מונין: אנחנו, בשיתוף עם המרכז למחקרים צרכניים - מר דוד עידן שיושב לצידי - לקראת פסח החלטנו לבדוק את העיר אילת ממספר אספקטים - לא במיוחד רצינו לבדוק את הנושא של מע"מ, כי לא חשבנו שתהיה בעיה - בדקנו את חזות פני העיר, את נושא המוניות, נושא של נופשים, מלונות, את הטרמינלים והטיסות, במטרה בעצם להוציא איזה כתבה על העיר אילת לקראת פסח.
חני מונין: העלינו מספר נושאים, והנושא של המע"מ התגלה לנו בחלק מהרשתות.
חני מונין: קודם כל, נושא המע"מ קצת קשה לבדיקה, כי מי שאינו רשת, אז בעצם אי אפשר להשוות למחירים במקומות אחרים.
חני מונין: בחנויות פרטיות אי אפשר להשוות למחירים בתל אביב, כי אין חנות מקבילה כזאת, לכן בדקנו את הרשתות.
חני מונין: התבררה תמונה די ברורה לגבי מספר רשתות.
חני מונין: הבעיה התמקדה ברשתות המזון המהיר - שחבל שהנציגים שלהם לא נמצאים פה - למשל מקדולנדס, בורגר ראנצ', פיצה האט וכוליה, כשמצאנו צדיק אחד בסדום, שזה היה דומינוס פיצה, שהם באמת הפחיתו את ה17%- במלואם.
חני מונין: כל הרשתות האחרות של המזון המהיר, המחירים שלהם בדיוק כמו בכל הארץ - יש מחירים קבועים וכך הם גם באילת.
חני מונין: עצם התמונה הזאת של כל רשתות המזון המהיר, זה מעלה מספר שאלות - למה דווקא מזון מהיר, ולמה כל הרשתות מלבד רשת אחת - אני חושבת שצריך לבדוק את זה במשרדים הממשלתיים מה הסיפור של רשתות המזון המהיר.
חני מונין: בנוסף בדקנו את המחירים של הטיפולים במלונות והשווינו מלון זהה - הילטון באילת להילטון בתל אביב, דן פנורמה באילת לדן פנורמה בתל אביב.
חני מונין: מבחינת התייר הישראלי או מחוץ לארץ, זה לא משנה לו מי מנהל את הספא הזה, משנה לו שהוא בא למלון, הוא מקבל טיפולים מסוימים והם עולים X שקלים.
חני מונין: אנחנו מצאנו הבדלי מחירים משמעותיים - במקום שבאילת זה יהיה פחות, זה יותר, ובהרבה, ב50%-, 70%, 100% אפילו.
חני מונין: ובאמת בבדיקה החוזרת שערכה גברת סופה לנדבר זה אושר והם גילו אפילו שהמחירים יותר יקרים ממה שאנחנו מצאנו, זאת אומרת שיתכן שלאחר פסח עוד העלו את המחירים.
חני מונין: גם בנושא של מוצרי חשמל שלא לתושב אילת - אנחנו יודעים שיש הבדל, שתושב אילת מקבל את הפטור ומי שלא תושב לא אמור לקבל את הפטור - אנחנו בדקנו למי שלא תושב אילת וגילינו שהמחירים בחלק מהמקרים יותר יקרים באילת.
חני מונין: זאת אומר ששווה גם לתושב אילת אפילו לנסוע לתל אביב, לקנות מוצרי חשמל ולחזור איתם, כולל המע"מ.
חני מונין: דברים נוספים שצריך לציין - תייר שבא לאילת רואה שהמחירים גבוהים.
חני מונין: לנפוש באילת זה לא דבר זול, ובהחלט צריך לקחת את זה בחשבון, גם משרד התיירות וגם ראש העיר.
חני מונין: אם באמת רוצים למשוך את התיירים לעיר אילת ושגם תייר ישראלי לא ישווה את המחירים מול אלה של תורכיה או יוון, ויעשה את החישוב שבקבוק מים מינרלים עולה 8 שקלים בקיוסק - זה לא נשמע ריאלי, זה לא סביר.
חני מונין: מי שבא לעיר, בא להנות, הוא משתדל לא לפשוט את הרגל בכל ירידה לאילת.
חני מונין: אני חושבת שאנחנו צריכים היום לחשוב על כל הנושא הזה, איך אפשר, איך משרד התיירות, בשיתוף עם גורמים אחרים ועם העירייה של אילת, יכולים לעשות את כל המאמצים שכמה שיותר תיירים יגיעו, כמה שיותר תיירים יהנו מהעיר הזאת וידעו שזה משתלם להם, בחשבון הכי פשוט שאפשר.
חני מונין: אלה הנתונים העיקריים.
חני מונין: יש קצת בעיות עם מוניות שלא מפעילות מונה, שגם את זה אני חושבת שצריך לקחת לתשומת הלב, חזות פני העיר, שאנחנו בהחלט רואים מקום לשפר אותה - אם אנחנו אומרים שהעיר אילת היא עיר של תיירות, אנחנו חושבים שהיא צריכה להיראות יותר אסתטית ממה שהיא היום, ועוד כל מיני דברים אחרים, שזה לא המקום לדון בהם.
דוד עידן: גברת חני מונין אמרה את הדברים והרבה אין לי מה להוסיף.
דוד עידן: אני רק רוצה להוסיף 2 משפטים כחומר רקע לדברים שנאמרו כבר.
דוד עידן: נושא של פטור ממע"מ - למחוקק הייתה מטרה מאד ברורה, שמשמעותה הייתה עידוד המסחר באילת, הגדלת נפח הפעילות וכן הלאה.
דוד עידן: לכן נקבעה אילת כאזור סחר חופשי ולכן ניתנו כלים מיוחדים לצורך העניין הזה, כדי לעודד את המסחר והפעילות הכלכלית, כאמצעי להגברת התיירות באזור.
דוד עידן: אם בסופו של דבר הדברים האלה לא באים לידי ביטוי לצרכן הסופי, אז מה הועילו חכמים בתקנתם?
דוד עידן: או שיש לשקול מחדש את הנושא של המע"מ - אם יש לזה משקל, האם זה בכלל רלוונטי, או לחילופין, צריך חקיקה מתאימה, או לטפל בזה כך שהדברים יבואו לידי ביטוי.
חני מונין: אני רק רוצה להגיד שאנחנו בהחלט חושבים שזה נכון שאילת תהיה אזור סחר חופשי ממע"מ.
חני מונין: רוב הרשתות כן פועלות לפי הקו הזה, ואנחנו פשוט רוצים לשתף את כל הרשתות שלא עומדות בזה, שיחזרו לנושא הזה של סחר חופשי.
חני מונין: אנחנו בהחלט לא חושבים שצריך לרדת מהנושא הזה, זה נושא חשוב ומאד מרכזי לעיר אילת.
סופה לנדבר: לפני שנמשיך את הדיון אני אבקש מראש העיר לדבר.
סופה לנדבר: אני חושבת שהנכס היחידי שיש לנו במדינת ישראל, או אחד מהבודדים, זה הטבע שיש לנו והים שיש לנו, ואנחנו לא מנצלים את זה.
סופה לנדבר: לספא אנשים נוסעים למדינות אחרות כמו מדינות חבר העמים, כמו צ'כיה, שזה היום מאד מאד פופולרי, רומניה, גרמניה, צרפת ועוד.
סופה לנדבר: לא יכול להיות שאנחנו לא נמשוך את האנשים - לא רק מקומיים, גם מהעולם כולו - בגלל שמי שמגיע אלינו ורואה את השרות, שהוא עם ליקויים אדירים, הוא בוחר לנסוע למקום אחר.
סופה לנדבר: אני אישית כבר 7-8 שנים נוסעת לצ'כיה, ושם אתה מרגיש כמו מלך, אתה מקבל את כל השירות, והמדינה קמה על הרגליים רק בגלל התנופה של הדולרים שמגיעים לשם.
סופה לנדבר: אצלנו רוצים להתעשר בבת אחת, ביום אחד, בטיפול אחד, וזה לא הולך, רבותיי.
סופה לנדבר: אני חושבת שמדינת ישראל לא מנצלת את הטבע, לא מנצלת את הדבר שהיא יכולה לתת, לא מנצלת שבמשך יותר מחצי שנה יש לנו מזג אוויר נהדר וצריכים לנצל את זה, וצריכים גם לתת לאנשים אפשרות לנוח.
סופה לנדבר: אני חושבת שכל חברי הכנסת שתמכו בחקיקה, הם רצו שאילת תהפוך להיות מקום אלטרנטיבי ותנצל את הפוטנציאל שיש לה.
סופה לנדבר: אני לא רוצה להיכנס, אדוני ראש העיר, לדברים שגברת חני מונין אמרה - גם אני הייתי לפני חודש ימים באילת ואני רוצה להגיד לך שלא נהניתי, אבל לא על זה היום מדובר.
סופה לנדבר: עם הדברים הנהדרים שיש שם, שאלוהים נתן לנו, יש דברים שאני חושבת שהם ליקויים, ויכול להיות שצריך לנסוע בעולם ולהסתכל איך נותנים שירות לאנשים.
סופה לנדבר: אני החלטתי לקיים את הישיבה הזאת ואמרתי: אני קודם כל ידידה של העיר אילת, ואני חושבת שאנחנו כולנו רוצים - גם אלו שעשו את המחקר, גם אלו שפרסמו את המחקר, וגם כל אזרחי מדינת ישראל - כולנו רוצים את טובת העיר.
סופה לנדבר: לא רוצים לחסל את זה, אבל לא ניתן יד לדבר שעוברים על החוק, או מנצלים אותו בצורה שהיא לדעתי לא צורה.
גבי קדוש: קודם כל אני מודה בשם הסוחרים ותושבי אילת על המחקר - מחקר כזה יכול בהחלט לסייע בידנו, לעזור לנו ולתת ביטוי לדברים שחשוב שניקח לתשומת ליבנו.
גבי קדוש: אין ספק שגם אם זה מכון מחקר כזה או אחר, או שהוא בא מהחוץ, הוא לפעמים גם יותר פוגע וקולע מאיתנו - "אורח לרגע רואה כל פגע" וחשוב שאנחנו ניקח את זה כדברים בונים.
גבי קדוש: אני חושב שאף שהמחקר הוא מדגמי, הוא לפחות מראה איזה שהיא מגמה, או שהוא מראה כיוון שצריך לפעול לגביו.
גבי קדוש: אם לתת קצת רקע לעניין - חוק אזור סחר חופשי חוקק בשנת 1985 ממש בשביל לפתח את העיר ולפתח את התיירות במדינה.
גבי קדוש: זאת אומרת, הוא לא רק בשביל העיר, הוא גם בשביל המדינה, והוא גם יצר את הצמיחה, והמשמעות של תיירות קיבלה ביטוי בעקבות החוק.
גבי קדוש: אנחנו יודעים להצביע על מספר יזמים שהגיע מיד בעקבות החוק ואנחנו יודעים להצביע על כדאיות בעסקה - יזם שבא ושם 120 מיליון דולר בהקמת מלון, אז הוא שם כי הוא יודע שהאזור הוא אזור סחר חופשי, וסחר חופשי - למי שביקר בערים של סחר חופשי בעולם - זה לא רק התווית על המחיר וההשוואה, אף כי זה בהחלט חשוב בעיני הצרכן, אלא זו אווירה.
גבי קדוש: האווירה הזו היא כללית, היא נותנת בעצם את השונה, ואילת אכן לצרכי תיירות צריכה להיות שונה, והחוק הזה נתן את כל השונות הנדרשת, גם בצד של הפיתוח והעסקים - לא רק בתי המלון, גם בצד העסקי-מסחרי - וגם בקטע של גידול העיר ויצירת מקומות תעסוקה.
גבי קדוש: באותו יום שהחוק נחקק, באילת התגוררו 17,000 תושבים - הגידול היה אמנם בהדרגה - פיתחנו מאז כ1,000- מקומות עבודה באילת, ואנחנו ממשיכים לפתח, לא גמרנו, כי בתוכניות העיר יש לנו עוד 2,500 חדרים בבתי מלון לבנייה.
גבי קדוש: כל חדר בית מלון שנכנס להפעלה, מביא משפחה נוספת לאילת ומייצר שני מקומות עבודה - זה לא סטטיסטיקה, זה עמד במבחן.
גבי קדוש: בשנה שהכנסנו לתפעול 1,000 חדרים חדשים, הגיעו 1,000 משפחות חדשות.
גבי קדוש: היום חיים באילת 53,000 תושבים, כמובן הגידול היה בהדרגה.
גבי קדוש: בלי משבר האנטיפאדה ומשבר ה11- בספטמבר, אילת בעצם נמצאת ב0- אבטלה ומייצרת מקומות עבודה נוספים.
גבי קדוש: האבטלה שלנו היא אבטלה זמנית, במלונאות בעיקר, בגלל המשבר בתיירות בעולם, לא רק בארץ.
גבי קדוש: באילת תמיד הייתה הגירה שלילית, ומיום חקיקת החוק, ההגירה בהחלט נעשתה לכיוון אילת, ומתוכם יש לנו, מתחילת שנות ה90-, כ8,000- עולים חדשים, שכולם נקלטו וכולם מועסקים, ואנחנו עוד ממשיכים בקליטה.
גבי קדוש: זאת אומרת, אילת היא גם אזור שקולט עלייה - היום אנחנו קולטים עלייה מצרפת, עלייה ישירה - יש מכירה של בתים - וזו עלייה מאד טובה.
גבי קדוש: אנחנו גם עשינו מספר רב של פעולות לקליטת העלייה הצרפתית, שהיא עלייה מאד קשה בגלל שהיא באה ממדינת רווחה, אבל כמקום בארץ שהם מצביעים עליו כמקום לגור בו, אילת נחשבת בעיניהם, ואנחנו שמחים על כך.
גבי קדוש: אין ספק שבלי ההשקעות ובלי פיתוח העיר ומה שהעיר מייצגת היום, לא היינו עיר נדרשת - אני בכוונה מסמן את העלייה מצרפת, כי בגלל שהם באים ממקום רווחה ומקום טוב, הם לא רוצים לרדת ברמה ובאיכות החיים.
גבי קדוש: החוק השפיע על כל החיים באילת.
גבי קדוש: השפיע גם על גובה השכר של השכיר וגם על המעסיק.
גבי קדוש: זאת אומרת, הוא לא רק מטפל בעניין המע"מ, הוא מורכב מעוד כמה אלמנטים שיצרו כדאיות ואווירה, ואם פעם המדינה הייתה נותנת סבסוד לעיר על החשמל, על המים ועל כל דבר - היום המדינה כבר לא מסבסדת כמעט כלום, וזה מה שבעצם החוק עשה, הוא גם הוריד את הסבסוד של המדינה.