GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סופה לנדבר: אני חושבת שאת, כיועצת משפטית של משרד התיירות, צריכה להיות ציונית במשהו אחר - הציונות שלנו צריכה להיות בזה שאנחנו נעשה שירות כזה במדינת ישראל, שאנחנו נמשוך את התיירים מהעולם כולו.
סופה לנדבר: אני חושבת שהתיירים האחרים שנוסעים ממדינת ישראל - ותסתכלו עכשיו במשרד התיירות ותעשו סקר - כמה אנשים נוסעים לצ'כיה?
סופה לנדבר: לא בגלל שהם מחפשים שם את הזול ביותר - יש שם מלונות די יקרים, יש שם שירות די יקר, וכל אחד מחפש לפי הכיס שלו.
סופה לנדבר: אבל אני אומרת לך שהגזמה לעיתים קרובות, וקופה על תיירים באילת ובמקומות אחרים במדינת ישראל, זה לא בא בחשבון.
סופה לנדבר: אני לא מקבלת את הדבר הזה.
סופה לנדבר: אני חושבת שזה לא יכול להיות שאזרח פשוט - ואני הייתי עכשיו באילת - אזרח פשוט משלם הון תועפות, ואזרח צריך לדעת שמחירים צריך להשוות.
סופה לנדבר: אנחנו עכשיו נדאג שבני אדם שנוסעים לאילת ידעו שהשירות שם הוא יקר מאד, הוא הרבה יותר יקר, ושהחוק לא הגיע לתוצאה.
סופה לנדבר: בעצם החקיקה הייתה כדי למשוך ולתת את זה בלי ליקויים, ואנחנו רואים ליקויים רבים - ואני לא מדברת עכשיו רק על הסקר - גם אנשים שכותבים לוועדה, חלקם יודעים שצריך להשוות מחירים.
סופה לנדבר: ואתם צריכים להיות פטריוטים במשהו אחר.
גבי קדוש: אם אפשר להעיר משהו בנושא - למרות ההערות ולמרות הנושא, אני מבין גם את הקטע של ההיערכות מבחינת משרדי הממשלה.
סופה לנדבר: היערכות משרדי הממשלה צריכה להיות במשהו אחר - האכיפה של החוק, זה ההיערכות שלהם.
סופה לנדבר: משיכה של אנשים, שירות הכי טוב, מחירים הכי טובים - עם זה מושכים את האנשים.
גבי קדוש: אנחנו כעיר, זה חשוב לנו, וגם התדמית חשובה לנו.
גבי קדוש: חשובה לנו מאד התדמית, ואנחנו לא רוצים לקבל תדמית של עיר יקרה.
גבי קדוש: מיד יספר מר יוסי אני על הקמפיין הקרוב שאנחנו כולנו, בכסף רב, יוצאים בקטע של אילת במבצע ואילת במתנה.
גבי קדוש: זאת אומרת, יש לנו גם פעולות שאנחנו עושים ומשקיעים כסף, וגם העירייה, מתקציבה שמה כסף, וכל זאת על מנת שלא תהיה לנו תדמית של עיר יקרה - אנחנו לא רוצים את התדמית הזאת.
סופה לנדבר: אני מתארת לעצמי.
סופה לנדבר: בגלל זה הפעילו עלינו לחץ כזה, שלא הפעילו אף פעם בחיים.
סופה לנדבר: האם אתם לא חושבים שאנחנו פטריוטים, אדוני ראש העיר?
סופה לנדבר: אנחנו פטריוטים של מדינת ישראל, זו המדינה שלנו, אבל בגלל שיש לנו אהבה למדינה ושייכות למדינה, אנחנו רוצים למשוך את האנשים - לא רק אזרחי מדינת ישראל, שבגלל סיבות אלה או אחרות הם מגיעים לאילת - אנחנו רוצים שתיירים יגיעו למדינת ישראל ויבקרו באילת.
דוד עידן: יש פתרון אחד מאד פשוט.
דוד עידן: כפי שאנחנו עושים עם "ידיעות אחרונות" כל חצי שנה - אנחנו עושים ל"ידיעות אחרונות" סקר השוואה של הסל לפסח והסל לראש השנה - זה סקר שמכניס את כל הרשתות לויברציות.
דוד עידן: כל חצי שנה, לפני פסח וראש השנה אנחנו מקבלים את הטלפונים: מה אתם הולכים לבדוק בסקר?
דוד עידן: איזה מוצרים יהיו בסל?
דוד עידן: כי הם יודעים - כמובן שאנחנו לא אומרים להם, אנחנו מחליפים את המוצרים - כי הם יודעים שזה הסקר שמייצג אותם כלפי הציבור.
דוד עידן: אם באילת יעשו את זה - עכשיו אני אומר בלי קשר לאף אחד - ואתם לא צריכים לא את משרד האוצר ולא את משרד התעשייה והמסחר בעניין הזה.
דוד עידן: יש לכם את היכולת כל חצי שנה לקחת רשימה של מוצרים, יהיו מוצרים קבועים שהם מוצרים שייבדקו ולאחר מכן יהיה דרוג: הרשת הזאת עמדה במבחן, רשת אחרת לא עמדה במבחן.
דוד עידן: בעצם השוט הוא כלפי הצרכן, ואני מניח שכל מנהלי הרשתות ייקחו את זה לתשומת לבם, ואני מודיע לכם, הם ייכנסו לחרדה אם ידעו שבאופן מתמיד כל חצי שנה - זה יפתור את הבעיה באופן רדיקלי.
סופה לנדבר: אנחנו כולנו אזרחי מדינת ישראל – ישראלים, מה אפשר לעשות?
סופה לנדבר: אילת זה נכס של כולנו.
סופה לנדבר: אילת זה לא שייך רק לאלה שחיים באילת ומפרנסים את עצמם באילת - זה שלנו, של כולנו.
סופה לנדבר: כמו שחוף הים הוא של כולנו ולכן הייתה חקיקה שלא לבנות בחוף הים.
יוסי אני: כנציג המלונות אני קודם כל רוצה להגיד שאנחנו נשתף פעולה עם כל מחקר שייעשה, ובהחלט, כמו שראש העיר אמר, אנחנו שותפים כולנו בנושא הזה.
יוסי אני: אני רק רוצה להעיר כמה הערות - שגם נאמרו פה - שהרבה פעמים הן מתוך תחושה ולא מתוך עובדה.
יוסי אני: זה מאד פופוליסטי לבוא ולהגיד: אילת מאד יקרה, בתי המלון מאד יקרים והכל יקר, וכשאתה יורד לגופו של עניין ומברר מה זה נקרא יקר, אז אתה מבין שהבן אדם שאל במלון הרודס, בערב חג הפסח כמה עולה חדר, כשמלון הרודס הוא אחד המלונות הכי יקרים והכי מפוארים בעולם.
סופה לנדבר: להגיד לפרוטוקול?
סופה לנדבר: אנחנו אתמול גם המשכנו את המחקר ואנחנו יכולים להגיד לך - היום אנחנו לא בפסח, נכון?
יוסי אני: קודם כל, בואו לא נזלזל בנופשון הישראלי - הישראלים יודעים בדיוק מתי לבוא ואיך לבוא, ועושים סקרים - ולראייה 50% מהתנועה של הישראלים מגיעה לאילת ויש עליה מידי שנה של ישראלים, סטטיסטית, עובדתית, לאילת.
יוסי אני: אז קודם כל נציין את העובדה הזו.
יוסי אני: ישראלים יודעים בדיוק מה הם קונים, ישראלים היו כבר פעמיים ושלוש באילת, והיו גם כמה פעמים בחוץ לארץ.
יוסי אני: בסקרים שאני אישית קראתי, ולא פעם זה פורסם - הרבה מאד מהמחקרים שנעשו - ישראלי לא בא לאילת לא בגלל שבחוץ לארץ יותר זול - בגלל שחוץ לארץ זה חוץ לארץ, מדיוטי פרי, טיסה וכן הלאה.
יוסי אני: אבל לא זאת הנקודה.
סופה לנדבר: אתה עושה שירות רע לאילת.
סופה לנדבר: יכול להיות שצריך לבטל את החוק משנת 1985 בגלל שלאילת מגיעים בלי מחירים.
יוסי אני: מזה שנים רבות, המחיר הממוצע באילת יורד, על אף שההוצאה למעסיק עולה.
יוסי אני: כמו שאמר ראש העיר, אנחנו לא יכולים להתחרות ביעדים שהעובד מקבל 100$ לחודש, כשאצלנו העובד עולה 1,600$ לחודש, כולל הלינה, כי באילת העובדים מקבלים 3 ארוחות, מקבלים ביגוד, מקבלים הסעה, מקבלים דיור - זה דברים שלא קיימים במרכז, ועדיין המחירים באילת - ואפשר להוכיח את זה בוודאות - מאד מאד זולים, ולראייה אתם יכולים לראות את הדוחות הכספיים של כל רשתות בתי המלון.
סופה לנדבר: אתה רוצה להגיד שמשכורת ממוצעת באילת כמה?
יוסי אני: העלות למעביד.
סופה לנדבר: בסדר, עלות המעביד תלויה גם בבסיס של המשכורת.
יוסי אני: קודם כל, בגלל מחסור באנשים מקצועיים, לא פעם ולא פעמיים אנחנו נאלצים לשלם הרבה יותר כסף לעובד מאשר הוא מקבל במרכז.
יוסי אני: זה ידוע, ואנחנו עושים את זה, וזה לא מונע מאיתנו לשמור על רמה כזו של מלונות, שהיא מהגבוהות ביותר - ואני מסתובב הרבה בעולם.
יוסי אני: אני חושב שצריך להעמיד את הדברים בפרופורציה בנקודה הזו.
יוסי אני: לגבי הסקר שנעשה וסוגי הספא השונים - אז גם במסאג'ים - יש הרבה מאד סוגים של מסאג', ולפעמים ההבחנה בין מסאג' למסאג' היא לא אותו דבר.
שלומית קואולמן: בתל אביב פחות טוב?
יוסי אני: לא אמרתי פחות טוב או יותר טוב.
יוסי אני: מעבר לזה, רוב מכוני הכושר והטיפולים הם על ידי חברות פרטיות, שבחלקם זה רשתות - אותו דבר.
יוסי אני: אנחנו מבטיחים שאנחנו נעשה את המאמצים שיש ברשותנו לאכוף את העניין בכל מה שקשור בשירותים שניתנים במלונות - לזה אני מתחייב כאן ובוודאות.
יוסי אני: אנחנו נעשה את המכסימום.
יוסי אני: אני רוצה אבל שתבינו, כמו שנתנו פה דוגמה - ואפשר להגיד את זה על פיצה האט - באמת נוהל קמפיין ברדיו המקומי, ואני אספר לכם מה הייתה התשובה - כל פעם שפנו לסניף המקומי, הוא הפנה אותם לסניף התל אביבי, שמעולם לא קיבלו תשובה עליה.
יוסי אני: זאת אומרת, הסעיף הזה של האכיפה - אם הוא לא ניתן בידי מישהו שיבוא ופעם אחת ייתנו איזה שהוא קנס, לעולם אף אחד לא ידע מי מחליט, מה מחליט ולמה זה יותר יקר או פחות יקר.
יצחק קמחי: תפסיקו עם הקנס, זה לא קיים בחוק.
יוסי אני: אבל ההשוואה נעשתה.
יוסי אני: תרשה לי להפריע לך - אני לא רוצה להתווכח איתך על העלויות, אבל העובדים במלונות באילת הם כולם בוגרי צבא, התחלופה שם היא אחת ל6- חודשים, כי באים החיילים המשוחררים כדי לקבל את הקצבה מהמדינה, שתומכת בתקציב.
יוסי אני: חלקם, לא רובם.
יוסי אני: יש מספר מדויק.
יצחק קמחי: אתה רוצה שאני אביא לך סטטיסטיקות?
יצחק קמחי: אני אביא אם צריך.
נחמן שכטר: אז מה?
נחמן שכטר: זה רע?
יצחק קמחי: לא, זה מצוין, אבל רבותיי, לבניית מלון באילת יש עלויות נוספות, אבל זה אזור פיתוח א' וכל התקציבים מהמדינה התקבלו.
יצחק קמחי: עיני לא צרה בדברים, אבל אי אפשר להציג את הדברים כאילו הכל בדיוק הכל אותו דבר.
יצחק קמחי: באמת תומכים באילת, וצריך לתמוך באילת, לגישתי, אבל אי אפשר - תשוו את זה לצפון.
יצחק קמחי: תשוו אחרי שהמלון בנוי: הילטון באילת והילטון בתל אביב.
יוסי אני: רמת העלויות באילת הרבה יותר גבוהה, אני אתן לך דוגמאות.
סופה לנדבר: רבותיי, גם אנחנו יודעים לעשות חשבון, ואנחנו גם מבינים למה בונים באילת, ולמה בוחרים במקום טבריה באילת, או במקום מקום אחר - יש כמה סיבות.
סופה לנדבר: אז אנחנו צריכים לקחת את זה יחד ולא לעשות סלט, כאילו אנחנו נאיבים.
סופה לנדבר: רבותיי, אנחנו לא נאיבים, גם אנחנו למדנו משהו, גם אנחנו יודעים כמה דברים, ואנחנו גם יודעים להשוות.
סופה לנדבר: לכן אני ממליצה, תשמעו - החקיקה הזאת עברה, ואנחנו רוצים שהחוק הזה יתרום וימשיך לתרום - ולא רק לאילתים ולא רק לסוחרים שמרוויחים - גם אלו שמבקרים.
סופה לנדבר: אני חושבת, לעניות דעתי, זו הייתה הסיבה להניח את החוק ולחוקק, והמחוקקים התכוונו לכך.
יוסי אני: אני רק אסיים, ואני אחזור על זה שוב, אנחנו כהתאחדות המלונות, אנחנו נשתף פעולה בכל נושא שקשור לאכיפה, כל מה שקשור בתוך בתי המלון, ואנחנו נעמוד בזה.
יוסי אני: ואני רק אדגיש עד כמה המאמצים שאנחנו עושים באילת - בשבוע הבא עולה קמפיין מאד גדול שבו אנחנו מעניקים מתנות לכל מי שיגיע לעיר בשווי של 4 מיליון שקל - אלה יהיו כרטיסי גירוד, כשהפרס הגדול הוא ג'יפ בשווי של 200,000 שקל - מדובר על מבצעים שאנחנו כל הזמן עושים ואנחנו כל הזמן נלחמים על קהל הישראלי שמאמין בנו ותומך בנו, ולראייה הסטטיסטית, עדיין מגיעים מדי שנה יותר משנה קודמת - זה עובדות.
גבי קדוש: אני מציע שנקבל את ההצעה של גברת חני מונין ונקים באמת את הצוות המשותף - אם המכון כאן ייתן לנו גם סיוע אם יהיה צורך, בשביל להביא הצעה ולעשות גם בקרה.
סופה לנדבר: רבותיי, לפני ההמלצות של הוועדה אני רוצה להגיד שאנחנו נגד הטעיית הציבור.
סופה לנדבר: הציבור צריך לדעת שלא תמיד המחירים באילת יותר זולים, ואנחנו נדאג לכך.
סופה לנדבר: משרד התעשייה והמסחר ואגף המע"מ באילת צריכים לבצע את הבדיקות - ותבצעו אותם.
סופה לנדבר: אנחנו נפנה לבתי מלון להקפיד על חוזה התקשרות עם החברות שנותנים שירותי ספא, ואנחנו רוצים שמי שמבצע את הטיפולים בפועל יקפידו על מחירים.
סופה לנדבר: לכן הפנייה שלנו לבתי המלון, להקפיד על חוזי התקשרות עם החברות שנותנות טיפולים במלון.
סופה לנדבר: כמובן שאתם מבינים שאתם צריכים להשוות את המחירים עם מחירים בצפון ובמרכז המדינה.
סופה לנדבר: הגשת הצעת החוק שמחייבת את הרשתות הגדולות למכור את המוצרים במחירים נמוכים יותר מהמחירים של מוצרי הרשתות במרכז הארץ - אנחנו היום מניחים את החוק הזה, תיקון לחוק הקיים, כדי שבעצם הגשת הצעת החוק תחייב את הרשתות וגם תעזור למצב הנוכחי.
סופה לנדבר: אנחנו גם פונים לשרת התעשייה והמסחר ובפניה שלנו שהיא תיתן תיקון לחוק הקיים, להסמיך את עיריית אילת ולהפקיד על הנחות של מע"מ באילת.
סופה לנדבר: אנחנו מוסיפים עבודה עם הצוות של גברת חני מונין והשוואה בעיתון "ידיעות אחרונות".
סופה לנדבר: לך אדוני ראש העיר ולצוות שלך, יישר כוח ותוך חצי שנה אנחנו נעשה ישיבה נוספת.
סופה לנדבר: אנחנו אסירי תודה על עריכת הסקר.
גבי קדוש: אני מברך אותך על הנחישות.
סופה לנדבר: ואני רוצה להגיד לפרוטוקול: ציונים אנחנו.
סופה לנדבר: הוועדה קיבלה פניה מצד ארגון הרופאים הוטרינריים ורשויות המקומיות בקשר לחוק הקיים היום שמאפשר להעביר בשר עופות שחוטות בלי קירור למרחק של עשרה קילומטרים.
סופה לנדבר: אני חושבת שהחוק הקיים הנותן אפשרות להוביל את העופות ללא קירור למרחק של עשרה קילומטרים לא לוקח בחשבון שבעצם יכולים להיות פקקים, וזמן הנסיעה מתארך.
סופה לנדבר: אנחנו חייבים לשנות את המצב הנוכחי מכיוון שהעוף המקולקל יכול לגרום לשלשולים, הקאות ותופעות או מחלות שונות.
סופה לנדבר: העופות יכולות להכיל חיידק שיכול לפגוע בבריאות הציבור.
סופה לנדבר: ההובלות הללו יכולות לפגוע בחלקים של עופות, "עוף חם", חלקים כמו ראש ורגליים שבעצם החלקים הללו יותר רגישים לזמן ההעברה.
גדעון ציפורי: התחלתי לעבוד בהרצליה לפני כתשע וחצי שנים ונדהמתי לראות את התופעה הזאת של עופות שמובלים כמו בעולם השלישי.
סופה לנדבר: כמה מעבירים?
סופה לנדבר: מאתים טון בשנה?
גדעון ציפורי: בהרצליה לבד אנחנו מקבלים מעל 6 טון בשנה.
גדעון ציפורי: בזמנו העופות מובלים חלק ברכבים אפילו שאינם סגורים, מלוכלכים.
גדעון ציפורי: החלק של העופות שהולכות בתוך הריפוד בלולים, הרגליים של העופות, רמת הניקיון שלהם היא בדרך כלל כזאת שאם מניחים עוף אחד כזה אחד על השני הלכלוך נופל על האחרים.
גדעון ציפורי: הצלחנו בכל מיני אמצעים חוקיים לגרום לכך שיבואו לבדוק בכלל, שיתחילו להתקין מתקני קירור אבל בעצם אנחנו עושים מעין עקיפה של החוק.
גדעון ציפורי: הייתה אפילו תקופה שכמה אטליזים בהרצליה הסכימו לעשות את הניסיון לקחת עוף אחר.
גדעון ציפורי: שאלתי אותם איך אתם משכנעים את הלקוחות שלכם שזה עוף טרי?
גדעון ציפורי: הם אמרו פשוט מאוד, לפני המכירה אנחנו מחממים את זה עם ברנר.
גדעון ציפורי: בנוסף לזה הראש והרגליים לא נקיים, זה לכלוך שמעבר.
גדעון ציפורי: קיימת טענה, וצר לי שלא נמצאים פה נציגים שהיו מוזמנים של רשות ההסתדרות לצרכנות, שהציבור רוצה.
גדעון ציפורי: כמו הנושא הקודם לאחר שבדקנו אותו הסתבר שהציבור לא כל כך רוצה.
גדעון ציפורי: אני גם לא יודע אם אין מקום לעשות כאן מחקר אמיתי, בדיקה, עד כמה הציבור חשוב לו הרגליים והראש.
גדעון ציפורי: זה מעבר לעובדה שניתן לפי דעתי, במשחטות, לנתק את הרגליים ואת הראשים, להעביר אותם טיפול ניקוי, ואם יש צורך טיפול תרמי, ולמכור אותם בנפרד.
גדעון ציפורי: הצד השני של המטבע זה שהתפתחו מספר משחטות בארץ שמתמחות ב- "עוף חם" ומכיוון שאין עליהם את הצורך לשמירה על ניקיון וקירור ושרשרת קירור כמו במשחטות מכובדות.
גדעון ציפורי: המקומות האלו זה "גועל נפש" הגדול ביותר במדינה.
גדעון ציפורי: אני חושב שאני לא הייתי לוקח את יושבת ראש הוועדה במשטחה שכזאת.
גדעון ציפורי: הרי משרד הבריאות כבר הוציא תקנות בנידון וישנו סכסוך האם כן או לא בדיקות משנה.
גדעון ציפורי: אני יודע שוועדה משותפת למשרד הבריאות, החקלאות וגופים נוספים קבעה שבדיקות המשנה הם תנאי הכרחי לשמירה על בריאות הציבור.
גדעון ציפורי: הסעיף הזה זה בעצם הסעיף שממנו נולד סעיף "העוף החם".
גדעון ציפורי: זה בתקנות בריאות הציבור תנאים מיוחדים להובלת מוצרי מזון מן החי, ישנה רובריקה של עוף ושם כתוב עוף עד עשרה קילומטרים לא צריך רכב מיוחד וכן הלאה.
גדעון ציפורי: לגבי האם הציבור רוצה או לא רוצה עופות עם רגליים וראש צריך לבקש מרשות ההסתדרות לצרכנות, שכבר עשתה שירות רב לציבור בנושאים אחרים, לבדוק האם זה אמיתי והאם הערך של הרווח הבריאותי עומד בפרופורציה לרצון של קבוצות מאוד מצומצמות.
סופה לנדבר: אני חושבת שזה הרגל משנת 1971.
סופה לנדבר: אני חושבת שמה שעשינו בוועדה בנושא אילת כשהמלצנו לציבור על מחירים, להסתכל, להשוות, לבדוק צריך לעשות גם פה, אנחנו צריכים להביא לידיעת הציבור שהרגליים והראש זה חלקים יותר רגישים לחיידק.
סופה לנדבר: כנראה שהציבור לא יודע ולכן יש רצון עדיין לקנות עוף עם רגליים וראש.
ישראל גלס: לתקנה הזו כבר אין ראש ואין רגליים אבל זה מיושן.
ישראל גלס: אנחנו יודעים שסקנדינביה הקיץ מאוד קשה, אצלנו הוא יותר קל.
ישראל גלס: שם חייבים בקירור עד לצרכן ואין דבר כזה של עשרה או עשרים קילומטר.
ישראל גלס: כל העסק הזה נראה מגוחך, בארצות כאלה קרות מקפידים על קירור ופה אנחנו נותנים כל מיני אפשרויות, פטנטים וקומבינות, מומחים ל- "עוף חם" ופרצות שונות.
ישראל גלס: צריך להיות פה כמו בשוק האירופאי המשותף, הדבר הזה הוא חוק שאין לעבור ממנו.
ישראל גלס: למה אנחנו צריכים פה את כל הקומבינה הזו?
סופה לנדבר: אבל למה משנת 1971 כשהיו התקנות האלו אף אחד לא העלה את זה על סדר היום?
משה רפלוביץ: צריך להבין שה- "עוף החם" הזה יוצר שרשרת של זיהומים, זה לא רק שהוא עם ראש ורגליים.
משה רפלוביץ: "עוף החם" מרגע שהוא נשחט הוא לא מקורר.
משה רפלוביץ: עוף אחרי שהוא נשחט הוא בטמפרטורה מאוד גבוהה, הוא לא מקורר במשחטה באופן מיידי, הוא ממשיך להיות מובל באוטו מחומם.
משה רפלוביץ: בחלק מהמקרים גם המכוניות האלה לא אטומות וזיהומים מהכבישים נכנס לעוף הזה.
משה רפלוביץ: העוף כשמגיע לחנויות עד שהוא נכנס לקירור, והקירור בחנויות הוא לא חזק כמו שהוא אמור להיות במשחטה, לוקח זמן רב.
משה רפלוביץ: בחנויות הקירור אמור להחזיק טמפרטורה ולא להוריד טמפרטורה ואנחנו נתקלים בעצם בעוף שמהרגע שהוא נשחט הוא מתחיל את תהליך הזיהום שלו והתהליך לא נפסק עד שהוא מגיע לצרכן.
משה רפלוביץ: אני חושב שאפשר בשקט לומר שזה עוף מסוכן מאוד וביטול התקנה הזאת ישפר את המצב בהרבה, לא ירע למעשה אף אחד חוץ ממי שצריך להוביל אותו בקירור, שממילא הוא מוביל עופות בקירור למקומות אחרים.
סופה לנדבר: מה, יש שני סוגי רכבים?
משה רפלוביץ: כן.
משה רפלוביץ: בחלק מהמשחטות יש שני סוגי רכבים: אחד שמיועד למרחקים שעולים על עשרה קילומטר ואז הרכבים מסודרים, מקוררים.
משה רפלוביץ: דרך בדיקות המשנה אנחנו מבטיחים את הדבר הזה, אז היא אפשר להוביל בלי קירור.
משה רפלוביץ: בדיקת משנה רכב שמגיע בלי קירור לא עובר.
משה רפלוביץ: זה לא אומר שלא מנסים אבל הוא לא עובר.
משה רפלוביץ: לעומת זה למקומות הקרובים ששם לא צריך בדיקות משנה מכניסים את הרכבים בלי קירור.
משה רפלוביץ: מהניסיון של השנים האחרונות זה בדרך כלל רכבים גם שלא ראויים להוביל צמיגים או נעליים וברכבים האלה מובילים עופות שאנחנו אחרי זה אמורים לאכול אותם.
סופה לנדבר: כמה זמן עובר בין שחיטה עד להובלה?
משה רפלוביץ: השחיטה מתחילה בדרך כלל ב- 2-3 לפנות בוקר, לפעמים אפילו יותר מוקדם.
משה רפלוביץ: האטליזים נפתחים הכי מוקדם בסביבות 6:00 בבוקר, 7:00 בבוקר ממוצע, זה חמש שעות, ובוא נאמר אפילו שזה לא חמש שעות אלא רק שלוש שעות.
משה רפלוביץ: שלוש שעות שעוף נמצא סביב 40 מעלות זאת טמפרטורה אידיאלית להתפתחות חיידקים.
משה רפלוביץ: חיידקים בדרך כלל מתאימים את עצמם לטמפרטורה של הפונדקאי שלהם כשהפונדקאי זה עופות או בני אדם.
משה רפלוביץ: טמפרטורת הדם של כל בעלי הדם החם זה בין 35-40 מעלות.
משה רפלוביץ: אנחנו מקבלים חיידקים שבטמפרטורות האלה מתרבים הכי מהר, בחום יותר גבוה כבר יותר לאט, בקירור יותר לאט.
משה רפלוביץ: זאת אומרת אנחנו לוקחים מוצר מזון וחושפים אותו לתנאים הכי גרועים שאפשר בכלל - וזה מוצר שמלכתחילה הוא לא ברמה היגיינית מספיק טובה.
משה רפלוביץ: אנחנו מקבלים פה הכפלות של חיידקים על פני 3,4,6 שעות האלה בקצבים גבוהים מאוד ואנשים אחרי זה צריכים לאכול את המוצרים הללו.
הרברט זינגר: מדובר בסכנות לבריאות הציבור.
הרברט זינגר: יכול להיות שהעוף בעצמו כשהוא עובר בישול הורג את החיידקים ולא קורה שום דבר אבל ברגע שמגיעים עם העוף הזה לשולחן אפשר לזהם את כל המטבח.
הרברט זינגר: כך אפשר לקבל הרעלת מזון לא מהעוף אבל ממזון אחר שבא ממגע עם השולחן שבו ישב העוף.
סופה לנדבר: אני עדיין לא מבינה איך קרה שעד היום לא העלתם את העניין הזה?
סופה לנדבר: תודה לך שעכשיו דרשת את תשומת הלב שלנו להעלות את זה.
סופה לנדבר: אני גם ראיתי סרט איך זורקים את העופות בשווקים השונים, עם עכברים וכולי.
משה רפלוביץ: מה שעוצר את זה קצת זה בדיקות משנה שעושים כשיודעים מי הנהגים, מה הם מובילים ולאן הם מובילים.
משה רפלוביץ: דרך זה אנחנו גם עולים על דברים כאלה.
משה רפלוביץ: כשהם זורקים את זה ליד חנויות אנחנו יודעים מי הנהג, מאיפה הוא מביא את העופות, יודעים לחכות לו במקום ותופסים את זה מדי פעם.
סופה לנדבר: לפני מספר ימים הייתי לפנות בוקר אצל ספר הנמצא קרוב למקום שמוכרים סנדוויצים.
סופה לנדבר: המוכר עוד לא הגיע והוא הביא לו בשקית ניילון את כל הלחמניות לשמור עד שהמוכר יגיע.
סופה לנדבר: אמנם הספר היה נקי מאוד אבל כך לראות את זה זה מעורר הרבה רגשות.
אברהם לם: אני ממועצת הלול ועוסק באיכות מוצרים, בין השאר.
אברהם לם: אין ספק ש- "עוף החם" הוא עוף בעייתי מתחילתו.
אברהם לם: זה עוף שמיוצר עם ראש ורגליים וכך יוצא ישר ממשחטות לא מסודרות, לא משחטות טובות, לשוק ברכבים לא מקוררים למרחק של עשרה קילומטרים.
אברהם לם: זה נכון שאי אפשר לדעת אם יש פקק תנועה ואם זה עשרה או אחת עשרה, והוא יכול גם לעצור בדרך ולשתות משהו כך שהעשרה קילומטרים נשארים אבל את הזמן קשה לבקר.
אברהם לם: זאת אומרת שההובלה חייבת להיות בקירור וגם צריך לטפל בעוף הזה בהתחלה מעבר לזה שיש לו את הראש והרגליים שהם בעייתיים.
סופה לנדבר: אולי החלק הזה של הציבור לא יודע איך זה מסכן את הבריאות.
אברהם לם: צריך להסביר להם את הדבר הזה.
אברהם לם: אין כל ויכוח שההובלה חייבת להיות בקירור ושצריך לטפל בעוף הזה במשחטה לפני צאתו.
אברהם לם: אם העוף הזה ב- 40 מעלות וההובלה ל- 10 קילומטר תהיה בקירור זה ירד מ- 40 ל- 35 מעלות.
אברהם לם: אני מאוד תומך בשינוי המצב הזה יחד עם בדיקה מה גודל האוכלוסייה שצורכת וגם להדריך את האוכלוסייה שזה מוצר פחות בטוח.
משה רפלוביץ: אני רוצה לחזק את מה שאמר ד"ר זינגר שאין ספק ששורש הרע פה זה לא רק הרכבים, אם כי הרכבים זה בעיה שצריך לטפל בה.
משה רפלוביץ: שורש הרע זה מה שנמצא בתוך המשחטה.
משה רפלוביץ: פה כולם דיברו על הנושא הבריאותי, וזה נכון שהזיהום שנגרם בהחלט מסכן חיים של אנשים, ואת הבריאות בוודאי, אבל יש עוד דבר אחד שנגרם פה זה פגיעה בכיס של הצרכן.
משה רפלוביץ: כשהצרכן קונה עוף שעבר תהליכים כאלה של בישול ב- 40 מעלות בתוך האוטו הוא קונה עוף שאחרי יום או יומיים מתקלקל.
משה רפלוביץ: בעצם זה עוף שאם הוא לא מבשל אותו במקום הוא צריך לזרוק לפח.
משה רפלוביץ: לא תמיד הצרכן יודע את זה ולא תמיד הוא זורק לפח אבל אם הוא קצת צרכן נבון הוא הפסיד כסף, ואם הוא צרכן פחות נבון הוא הפסיד בריאות.
משה רפלוביץ: הפגיעה הזאת בצרכנים היא פגיעה קשה ואנחנו מקבלים תלונות מאנשים שקונים עוף שנודף ריח רע בבית.
משה רפלוביץ: צריך לתת את הדעת גם על כספם של הצרכנים.
אליעזר נילי: אני רוצה להביע כאן את דעת השירותים הוטרינריים בנושא שהוא עד סדר היום.
אליעזר נילי: קודם כל אני רוצה לעשות הפרדה ברורה כי יש לי הרגשה שכל אחד פה ניסה להכניס שני דברים בבת אחת.
אליעזר נילי: יש נושא של הובלה, והוא נושא בפני עצמו.
אליעזר נילי: השירותים הוטרינריים הם בהחלט בעד תיקון התקנה שבאחריות משרד הבריאות ואין לה שום בסיס מקצועי היום, בימנו אנו.
אליעזר נילי: אנחנו בהחלט טוענים שצריך רכב סגור ומקורר.
אליעזר נילי: אולי עוד בשוליים להוסיף הערה: מדינת ישראל בכמה השנים האחרונות עברה משיווק של מוצרים קפואים למוצרים מצוננים.
אליעזר נילי: במצב שבו לפני כ- 6 או 7 שנים עד שהייתה הסובסידיה 80% ממוצרי העוף שנמכרו במדינת ישראל היו מוצרים קפואים.
אליעזר נילי: לאחר שהוסרה הסובסידיה אנחנו מצויים היום ש- 50% מהעופות נמכרים בצורה טרייה והצרכן רוצה את זה.
אליעזר נילי: יש לנו אפשרות לבצע את זה אבל זה מחייב שינוי שתי תקנות ויש לזה משמעות כלכלית.
סופה לנדבר: כנראה שהציבור לא יודע את זה.
סופה לנדבר: בדיוק דיברנו בוועדה על נושא הזרקת המים, כן זה יותר זול אבל בסופו של דבר זה הרבה יותר יקר עם כל המשמעויות.
סופה לנדבר: כשרואים איך זורקים את הארגז של המוצר על יד חנויות ועד שהוא מגיע הביתה הוא הופך להיות מקולקל, עם כל המשמעות של העניין.
סופה לנדבר: אני רוצה לשמוע ממכם מה אתם רוצים שהוועדה תעשה חוץ מהכנסת תקנות ופניה לבריאות הציבור.
סופה לנדבר: האם יש עוד משהו לעשות בעניין?
אליעזר נילי: אם הוועדה תוציא המלצה שהוועדה מציעה לאסור במדינת ישראל את השיווק של ה- "עוף החם" ומציעה לשנות את תקנות ההובלה ברור שזה ישמש בידנו כלי לדרוש ולעשות את השינוי הזה ברמה הלאומית.
גדעון ציפורי: במקביל לבדיקה שצריכים לעשות עם ההסתדרות שווה אולי לעשות פה סיור ולצלם פעם אחת איך נראית שחיטת עופות, נניח משחטת שוק עליה בתל אביב.
גדעון ציפורי: זה אחת הדוגמאות הכי מזוויעות שקיימות, אני עוד לא מדבר על הנזק שהמשחטה הזאת גורמת על איכות הסביבה.
סופה לנדבר: למה עושים את השחיטה בלילה?
גדעון ציפורי: מכיוון שהם יכולים לעשות עוף חם הם יכולים לשחוט אותו רק כמה שעות קודם.
גדעון ציפורי: הם צריכים לשווק לקראת 6:00 או 8:00 בבוקר ואז עושים את זה בלילה.
גדעון ציפורי: בלילה פיזיולוגית הרופא הכי מוכשר, השוחט הכי מוכשר ופקח הבריאות הכי מוכשר לא מסוגל לתת תפוקה בנורמה.
גדעון ציפורי: הוא גם נמצא לבד בשטח.
משה רפלוביץ: הלחצים שמופעלים עליו הם גם פיזיים ולא תמיד זה עומד במטלות שלו ואי אפשר לבוא אליו בטענות על זה.
גדעון ציפורי: אני יכול להוסיף נקודה נוספת, נתונים שאני יכול לתת רק לגבי העיר שבא אני עובד, הרצליה, לגבי המחיר.
גדעון ציפורי: מחיר קצה, אם אני משווה מכירה של "עוף חם" באטליזים בהרצליה למכירה של עוף מצונן ישנם בפירוש סופרים וחנויות גדולות של רשתות, למשל הרשת "פלקון" שזה רשת גדולה והמחיר של העוף המצונן שם עולה במחיר הכי גרוע בחצי שקל על המחיר של ה- "עוף החם" באיטליזים, או אפילו יותר זול.
סופה לנדבר: מה זה מצונן?
גדעון ציפורי: זה עוף שהורידו לו את הרגליים, את הראש, הוציאו את הקרביים, הורידו לו את הטמפרטורה, שיווקו את זה לא באותו יום "העוף המודרני".
משה רפלוביץ: כמו שזה קורה בבשר בקר שלא נותנים להוציא אותו יחד עם המעיים, הכבד, ועם הכל בפנים אלא מפרקים אותו ומקררים אותו 24 שעות ורק אז משווקים אותו, אותו דבר צריך לעשות עם העוף.
אליעזר נילי: זה לא מפורק.
אליעזר נילי: יש הגדרה מאוד מדויקת מה זה מפורק: זה טבחת עוף שהוציאו ממנה את אברי הפנים והסירו את ראשה ואת רגליה וציננו אותה.
שולמית קואולמן: שר החקלאות אחראי לצינון במשחטה וכדי לצנן להוריד את הטמפרטורה.
אליעזר נילי: זה בתוך המשחטה.
אליעזר נילי: זאת אותה התקנה.
שולמית קואולמן: זה מה שאמרת שהציבור מתנגד.
אליעזר נילי: אני לא אמרתי שהציבור מתנגד.
אליעזר נילי: אמרתי שיש פלח אוכלוסייה, בדרך כלל ממעמד סוציו-אקונומי מסוים שאוכלים את הרגליים.
סופה לנדבר: מה הם עושים עם הרגליים?
אליעזר נילי: רגל כבושה.
שולמית קואולמן: אפשר למכור את הרגליים בנפרד?
אליעזר נילי: אפשר למכור את הרגליים בנפרד.
אברהם לם: ד"ר ציפורי אמר מקודם שני דברים שאני רוצה לקשור.
אברהם לם: אם העוף החם הזה שכולם רואים שהוא נחות אבל מוכרים אותו ברשתות במקסימום חצי שקל מתחת למחיר של עוף מצונן ברמה בינלאומית זאת אומרת שיש שוק לדבר הזה.
אברהם לם: אי אפשר להגיד שכל האנשים שרוצים לקנות את זה לא מבינים שום דבר.
אברהם לם: הם רוצים את העוף הזה ואולי הם באמת לא יודעים את הסכנות, צריך להסביר להם.
קריאה: אבל אנחנו מתעסקים בשוק או בבריאות?
אברהם לם: אני רק מחזק את דעתו של ד"ר ציפורי שההסתדרות תבדוק מה הגודל של העניין.
אברהם לם: יחד עם זה אנחנו חושבים שהעוף הזה נחות.
משה רפלוביץ: אז בעצם צריך להתיר את זה גם כי יש פלח שוק שרוצה את זה.
אברהם לם: אני רק חשבתי שכדאי לדעת שאם יש אוכלוסייה שקונה את זה למרות שזה לא יותר זול, אלא רק בחצי שקל.
משה רפלוביץ: האוכלוסייה הזאת לא יודעת מה הנזק שזה גורם.
אברהם לם: לכן אמרתי שצריך להסביר לציבור שמוצר כזה הוא נחות בקטריולוגית ויכול לגרום למחלה כזאת או אחרת.
אברהם לם: צריך להסביר לציבור אבל לא למחוק את זה למרות שיש ציבור של 15-20% שרוצה אותו.
גדעון ציפורי: בחישוב גס אנחנו לא מדברים על יותר מ- 5%.
גדעון ציפורי: במקרה הטוב מדובר ב- 5%.
אליעזר נילי: הנתון של ד"ר ציפוי מדויק.
אליעזר נילי: אנחנו מדברים על שחיטה בסדר גודל של 180,000 טון עוף בשנה, ומתוך זה בין 10,000 ל- 15,000 טון של עוף חם.
משה רפלוביץ: כשמדברים על חיסכון כלכלי צריך לקחת בחשבון עוד נתון אחד וזה נתון של הנזק הכלכלי שגורמות הרעלות מזון.
משה רפלוביץ: בארץ אין נתונים מסודרים על זה.
משה רפלוביץ: אנחנו יודעים שבארצות הברית (ששם עושים יותר סטטיסטיקות בעניין) איזה נזקים כלכליים זה גורם.
משה רפלוביץ: אני לא חושב שהעובדה שיש ציבור "עני", לא מגיע להם שנרעיל אותם ונשלח אותם לקופת חולים ונבזבז ימי עבודה, שגם כך מעטים, רק בגלל שהם אוכלים עוף.
סופה לנדבר: בגרמניה, למשל, מורידים את החלקים ומכניסים את זה אל תוך שקית ניילון כאשר מוכרים את העוף.
סופה לנדבר: כך אנחנו לא מסכנים את הציבור.
סופה לנדבר: אני חושבת שאם מצאנו פטנטים משנת 1971 שאנחנו מובילים את זה בצורה שמובילים את זה יכולים למצוא פטנטים כדי לא לסכן את הציבור.