GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלום ונטורה: התאריך המתוכנן הוא סוף החודש הנוכחי או לקראת סוף החודש הנוכחי לפתיחה.
שלום ונטורה: תשתיות – דהיינו שאפשר יהיה להשתמש בכל שירותי החוף.
אורי מקלב: אם רוצים לפתוח ב-1, צריך למסור את זה למשרד הפנים כמה ימים קודם, כדי שהם יעבירו את הביקורת שלהם או שיעשו את הביקורת תוך כדי.
אורי מקלב: כולנו יודעים איך מייעלים תהליכים.
אורי מקלב: אם עושים שהכול מוכן, ואז מזמינים, ואז הוא לא יכול, ייקח עוד זמן.
אורי מקלב: אם אנחנו עובדים בלחץ, אנחנו עובדים יעיל יותר, ואנחנו יודעים שיש זמן שצריך לפתוח אותו, אז עושים בד בבד כמה דברים, ומבקשים מאשר – תבוא בשלב הביניים, תגיד לנו מה אתה רוצה, כדי שב-1 נוכל לגמור את הדברים, ועוד ועוד.
גרנר: נושא חשיבות חוף נפרד – הנושא הזה של חופים נפרדים חשוב למשרד הפנים, וכמובן, עם העדיפויות שאנחנו מקנים לנושא.
גרנר: אם הפורום לא יודע, אז אזכיר שהיו שתי סערות: אחת הרסה את הרוב, והשנייה, לקראת סוף דצמבר, לקחה את החול, כלומר למעשה מדינת ישראל נפגעה פעמיים בגלל סערה שלא זכורה לזקני הדור, כמעט 40-30 שנה בנזקים שהיא גרמה.
גרנר: רק לסבר את האוזן – החופים בבת-ים נמחקו כליל - כל שבעת החופים נמחקו, בנתניה נמחקו כליל – נזק בל יתואר, באשדוד, כלומר מדובר על מיליונים רבים של נזקים.
אורי מקלב: אתם משתתפים בנזקים?
גרנר: אני אתייחס לזה בהמשך.
בן ציון חדש: והאם החופים האלה נפתחו כבר, בבת-ים וכו'?
גרנר: מהסערה שנגרמה – זה לא הולך שמייד מתקנים.
גרנר: יש עניין, שאתה מביא שמאי, ביטוח.
גרנר: השמאי צריך לעשות הערכת נזקים.
גרנר: אנחנו ביקשנו מהרשויות לקבל הערכת שמאי – זה אפילו לא הגיע בפברואר, כי חברות הביטוח היו עמוסות בנזקים, שהם לא יכולים להתחיל לפני שמתחילים לעשות הליכים של לקבל את מה שחברות הביטוח משלמות.
אורי מקלב: ביקשתם שמאי?
גרנר: לא, ביקשנו הערכת נזקים, כי שאלת אותי אם השתתפנו.
גרנר: עיריית תל-אביב ציינה שיש לה נזק של 25 מיליון שקל, עיריית חיפה - למעלה מ-30 מיליון שקל, אשדוד – נזקים, ראשון – נזקים, בת-ים - נזקים של קרוב ל-20 מיליון.
גרנר: היה לי בקנה בסוף דצמבר 2 מיליון שקל פנויים, אז הצלחתי להפנות 2 מיליון, לא יותר, כלומר מבחינת האוצר, לא היתה השתתפות שלנו בנזקים; כל רשות היתה צריכה מתוך התקציבים שלה להשתתף במימון הדברים, כלומר הרשויות עשו ככל שיכלו לעשות כדי להתארגן לפתיחת העונה.
גרנר: אנחנו, על-פי חוק הסדרת מקומות רחצה, לא מאפשרים לפתוח חוף אם אין המתקנים בהיבט הביטוחי.
גרנר: צוין פה גם שאפשר לשבת על החוף.
גרנר: ברגע שאתה שם משהו, וקורה לאנשים, ויש תביעה, האחריות היא גם על משרד הפנים וגם על הרשות המקומית, ואנחנו משלמים מיליונים בעיקרון של הכיס העמוק על כל אלה שתבעו, כי הם לא ממושמעים.
גרנר: לכן, מבחינתנו, אם החוף לא מוכן עם המתקנים הנדרשים, לא נאפשר פתיחת חוף.
אורי מקלב: עיריית תלך-אביב יודעת מה הדרישות שלך היום?
גרנר: ברגע שעיריית תל-אביב מוכנה בו ביום, בו ביום יהיה לה אישור; אנחנו לא נעכב את עיריית תל-אביב בשום דבר בהיבט הפרוצדוראלי, לכן אנחנו יד ביד בתחום הזה, ויש מספר דברים מאוד מהותיים כמו תחנת הצלה, שזה, מבחינתנו, מחייב, כמו מצילים, כמו ציוד ההצלה, רמקולים, צריך תחנת עזרה ראשונה, צריך מלתחות.
גרנר: אם לא נאפשר, אנחנו לא נסכן את האנשים היקרים שבאים לים, כי החשיבות של חיי אדם יותר מכל דבר אחר.
גרנר: עיריית תל-אביב עשתה דבר מופלא.
בן ציון חדש: יש בתל-אביב 20 חופים, מתוכם 12 עם מצילים, ועוד 8 בלי מצילים, ואנשים מסתובבים שם, וזה חוף מוכרז, בלי מציל.
אורי מקלב: אבל יש שם מלתחות?
בן ציון חדש: לא יודע.
בן ציון חדש: חוף כלבים – אין מלתחות.
אורי מקלב: אתה מעוניין שייתנו לך להיכנס, גם בלי שיש לך עדיין- - -
בן ציון חדש: אני מוכן, תנו לי מחיצה, כמו חוף כלבים.
בן ציון חדש: חוף כלבים – מותר להם להיכנס?
גרנר: יש בחוק הסדרת מקומות רחצה מוגדרים שני חופים: חוף אחד שהוא מוכרז רחצה וחוף אחד שמוכרז כאסור לרחצה.
גרנר: יש החופים שפתוחים לקהל הרחב – כל אחד יכול לרחוץ בחוף הזה, וזה על אחריותו המלאה.
גרנר: ברגע שהגדרנו כחוף מוכרז רחצה, ברגע שאנחנו אוסרים על רחצה, אסור להיכנס לשם.
גרנר: החוף הנפרד הוכרז כרגע כאסור לרחצה, כי יש שם עבודות, ואנחנו לא רוצים שאף אחד ייכנס לשם.
גרנר: מבחינת החוק, אסור להם לרחוץ שם.
אורי מקלב: אבל אתר הבנייה מותחם עכשיו.
אורי מקלב: למה לסגור אותו?
גרנר: הם לא מאשרים, כי יש שם עבודות.
גרנר: גם אדוני לא ייקח על עצמו דברים.
גרנר: מבחינתנו, כמדינה, מי שרוצה להיות כעבריין, כאדם עצמאי להיכנס ולסכן את עצמו- - -
שלום ונטורה: זה עיקרון המדרון החלקלק: אם הוא ייכנס לחוף, יבואו עשרה למחרת, ומחרתיים – מאה; הראשון יסחב אחריו יותר ויותר, ואז נהיה בבעיה מאוד קשה.
אורי מקלב: יש חוף שלא מוגדר כאסור לרחצה, הוא לא מותר לרחצה, אין שם שירותי מציל, אבל אתה יכול להסתובב שם.
אורי מקלב: בחוף הזה עכשיו יש עבודות.
אורי מקלב: גם אם הוא תחום, המקום שהם עובדים, אבל יש מקומות – מחר הוא רוצה להעביר את תחנת המציל, הוא רוצה להעביר חשמל- - -
בן ציון חדש: בחוף מציצים, שעובדים שם, וסידרו את השובר, והבאגר הגדול, שמרים אבנים של 6, 7 טון, עובד, ואנשים שני מטר מהבאגר עובד, ולא תחמו אפילו את האזור.
בן ציון חדש: זה פתוח, יש מצילים, יש הכול.
גרנר: סביר להניח - החליטו פרנסי העיר, לצורך העניין, לפי שיקול דעתם, בהיבט המקצועי, ולא בגלל- - -
אורי מקלב: מה היה קורה, אם החוף הזה היה החוף היחיד שיש בתל-אביב?
אורי מקלב: החוף הנפרד הוא היחיד.
גרנר: לצורך העניין, ואני חושב שהציבור הדתי צריך להודות שהחליטו פרנסי העיר להכין להם חוף לדוגמה, חוף חבל על הזמן בהיבט הזה, עם כל הנזקים שמשקיעים בו.
גרנר: הם החליטו להרוס הכול, ולבנות הכול מחדש.
גרנר: בעניין הזה מגיע להם כל הכבוד.
גרנר: היו עוד כמה שיקולים – בין המצרים, ל"ג בעומר, אז אנשים לא הגיעו לחוף, לצורך העניין, ולכן בעניין השיקול, שעכשיו הם יכולים לסגור, זה הזמן שלא כולם מגיעים לחוף, וזה מי כמוכם יודעים.
גרנר: הזמן של להקים חוף חדש, עם כל הדברים האלה, זה לוקח הרבה זמן.
גרנר: אדוני יודע שרק חברה אחת זכתה בהקמת תחנות הצלחה, דרך מרכז השלטון המקומי.
גרנר: אם נהרסו כל כך הרבה חופים, הוא לא יכול לעשות 8 או 20 תחנות בבת אחת; יש פה סוגיות שהן בעיות מבניות.
אורי מקלב: התחנה נמצאת.
אורי מקלב: במקרה הזה פותחים את המכרז יותר.
גרנר: זה התמחות, ולא כולם יודעים לבנות תחנת הצלה.
גרנר: אנחנו מאוד מעוניינים לפתוח את זה, אבל יש אילוצים.
גרנר: קו המטרה שווה – אנחנו רוצים לפתוח חוף לדוגמה לכולם, ובמיוחד לציבור הדתי- - -
אורי מקלב: אתה אומר שמשרד הפנים לא יעכב את הפתיחה, ברגע ש- - -
אורי מקלב: לוח הזמנים, קצב העבודה, כמה פועלים יכניסו - אנחנו מעריכים מאוד מה שאתם עושים, אבל החלק של הביצוע, ניהול העבודה, להכניס יותר עובדים, לתת לקבלן עוד פרמיות על זמן שהוא מסיים, לקבוע יעד, מתי שהוא יפעיל יותר עובדים – כשרוצים משהו לפתוח, ולכן אנחנו נמצאים פה – יש אפשרויות, ואתה נראה לי איש ביצועי, אתם יודעים, יש לכם תאריכי יעד, אתה לא עובד רק שוטף, כדי לפתוח את זה, שנגיע ל-1 פתוח.
אורי מקלב: שתיים, מצב הביניים.
שלום ונטורה: עיריית תל-אביב, מכיוון שהיא מבצעת את זה באמצעות חברת אתרים, אנחנו עושים הכול, ונעשה עוד, ככל האפשר, להאיץ בחברת אתרים לקדם את הפרויקט הזה, שיסתיים כמה שיותר מהר.
שלום ונטורה: ההבטחה שלהם היתה עד סוף החודש הזה.
שלום ונטורה: אנחנו את החלקים שלנו כמו תחנת ההצלה, שזה באחריות ישירה של האגף שלי, אנחנו נעמוד בלוח הזמנים.
שלום ונטורה: אני רוצה לציין בשולי הדברים שלקוחות, תושבים, אזרחים שמתקשרים אלינו – אנחנו גם מפנים אותם לחופים לחלופיים.
שלום ונטורה: תל-אביב זה לא אילת; יש חוף דתיים בבת-ים ובראשון לציון ובהרצליה, כלומר עדיין אנחנו נמצאים במתחם סבירות של נסיעה, גם נותנים פתרונות זמניים לציבור הזה, לאלה שלא יודעים, לאפשר להם את ההנאה מהים בתקופה הקשה הזו.
שלום ונטורה: זה מה שאנחנו יכולים לעשות, ונעשה כמיטב יכולתנו.
אורי מקלב: חוף הוא גם נוסטלגיה – אדם מתקשר לחוף.
אורי מקלב: חוף שרתון – כך אני קורא לו – אני גדלתי על החוף הזה, אנחנו אנשים שרגילים לחוף, אז הוא רוצה את החוף הזה, זה המקום שלו, זה המסלול שלו.
אורי מקלב: החוף זה כמו בית הקפה שלך וכמו הספרייה שלך ועוד דברים כאלה.
אורי מקלב: גם אני, כאדם דתי, אנשים עושים את זה לבריאות ובאים לחוף, ואתם יודעים כמה העניין הזה נחוץ.
אורי מקלב: אני מסכם: אני מבקש מכם להעביר לממונים עליכם וגם לאחראי, אנחנו גם נפנה במכתב למנכ"ל, לראש העיר, שאנחנו מעריכים את מה שנעשה, אבל אנחנו היום נמצאים ב-5.6, אנחנו קרובים מאוד ל-1 ביולי, אנחנו כבר בפתחה של הרחצה, והחוף לא מסודר.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים שיעשו כל מאמץ כדי לפתוח את החוף בזמן ביעד שאתם קבעתם – אני לא יכול להגיד לכם שמחר, אבל קבעתם לכם ה-1, אבל עד ה-1 שזה יהיה – אם צריך לתגבר את הצוות, את העובדים, צריך לפתור בעיות שמתעוררות, לעשות אסיפה של כל מי שצריך, האחראי, כדי לפתוח, כולל עם אשר כדי שנגיע לשלב הזה.
אורי מקלב: במקביל, אני רוצה מכם, לבדוק מה העלויות, לעשות בינתיים את הדבר המינימלי, את המחיצה של היוטה, כשלב ביניים בכזה סדר גודל.
אורי מקלב: עיריית תל-אביב, שיודעים לבצע דברים גדולים, אצלנו יש פתגם ביידיש, והתרגום בעברית הוא פחות מוצלח – עד בית המרזח, גם כן צריך כוסית של וויסקי.
אורי מקלב: אי-אפשר לחכות עד שם.
שלום ונטורה: הבעיה לא בבד יוטה וגם לא בתקציב לבד יוטה - אפשר לעשות את זה תוך מספר שעות.
שלום ונטורה: עצם שאיבת האנשים פנימה והסיכון הרב- - -
בן ציון חדש: אבל האנשים בפנים.
בן ציון חדש: ביום ששי היו אלפיים איש.
שלום ונטורה: ברגע שיהיו הדברים המינימליים, הבד זה הדבר המיידי שאפשר לעשות.
שלום ונטורה: לא נאפשר כניסה לאף אחד.
שלום ונטורה: חד-משמעית, ניתן את כל המענה.
אורי מקלב: זה שמתרחצים שנמצאים בחוף המציצים, כדי שלא יפריעו להם העבודות ושהם לא יראו את העבודות – לא כי הם נמצאים – בשביל החוף הפתוח תשימו את המחיצה, כדי שלא יפריע לו בעתיד - תבדקו מה אפשר לעשות.
אורי מקלב: זו הזדמנות גם לבקש, בגינה עצמה, במעבר שעשיתם בגן העצמאות, להגביה במקומות המסוימים את המחיצה, ולבדוק גם את המחיצה בתוך הים.
אורי מקלב: לטענת בן ציון, עומק המחיצה התקצר, ואם כבר עושים את זה, לבדוק עוד תוספת כדי להאריך את המחיצה.
פנחס מנצר: שגובלת עם חוף הכלבים.
גרנר: הסערה הזאת הזיזה טונות של חול ומשקולות של בטון – את שובר הגלים הזיזה מהעצמה.
אורי מקלב: כוח המים חזק יותר כאן מכוח האש.
אורי מקלב: עוד שאלה לגבי המצלמות, כפי שהתפרסם בעיתון, שאמורים להתקין בחופים, מילה אחת שתגיד באופן כללי וגם על החוף – האם מדובר גם בחוף הזה, ואם כן, גם אם זה מצלמות ביטחון, עצם המצלמה אצל האנשים האלה, יש להם בעיה עם זה.
שלום ונטורה: ככל שאני יודע, יש כוונה לרשת את החופים לצורכי ביטחון; כרגע מרושתים שני חופים, הם מצולמים, שזה אזור תל-ברוך וחוף ירושלים.
שלום ונטורה: כמו שאתם יודעים, הרצח שקרה באזור תל-ברוך, וחוף ירושלים, שהוא יחסית חוף קצת קשה יותר, ולכן זו דרישת המשטרה, ואנחנו פועלים כך.
שלום ונטורה: זה מוכיח את עצמו, ולכן רוצים לרשת יותר ויותר חופים.
שלום ונטורה: לגבי החוף הנפרד, זו סוגייה שאיני יודע לתת עליה תשובה, אבל היא תועבר הלאה ותוצף בפני הגורמים הרלוונטיים, שיקבלו על זה החלטה.
בן ציון חדש: אפשר לעשות מצלמות דמה.
בן ציון חדש: לנו זה טוב - יש המון גנבים בחוף.
גרנר: לפחות אנחנו רואים שאיפה ששמים, יש מניעה.
גרנר: לשאלה שלך, למצוא את הדרך שתאזן.
אורי מקלב: יש צורכי ביטחון, זה נכון, אז יש מחלוקת, אם זה טוב או לא.
שלום ונטורה: אפשר לאפשר צפייה למורשים בלבד, נניח למשטרה, לצורך העניין, ולא לפתוח את זה לציבור.
אורי מקלב: אני קיבלתי פניות גם בעניין הזה.
אורי מקלב: יש לכם גם נציגות חרדית בעיריית תל-אביב.
אורי מקלב: תתייעצו אתם קודם בעניין הזה.
אורי מקלב: הוא מפסיק להיות חוף נפרד בחלק הזה.
אורי מקלב: צריך אולי להגביל, למקומות שעושים את זה, להודיע: כאן זה אזור מצולם, ואולי להשאיר מקום אחד, שלא כתוב שהוא לא מצולם – אני בא עם הרכב שלי, ואני שם את הדברים שלי ברכב, וצריך לקחת את מפתח הרכב, אז אני אשתדל לשים את זה במקום מאובטח יותר, כשאני יודע שלשם פחות יגיעו.
אורי מקלב: יש אנשים שלא באים עם שום דבר לחוף; יש אנשים שאיבדו הרבה.
גרנר: לוקרים.
בן ציון חדש: הבעיה, שעיריית תל-אביב לקחה חצי מהמלתחות למחסנים שלה - יש שם בודקה שלם.
שלום ונטורה: כרגע אין כלום; יש בנייה מחדש.
בן ציון חדש: חוף בת-ים, חוף ראשון – כל החופים האלה נהרסו, והם נפתחו בזמן, זה אחת.
בן ציון חדש: שתיים, כל החופים בתל-אביב, ב-17:00 המציל הולך, והחופים פעילים.
בן ציון חדש: אפשר לפתוח את החוף עכשיו, וצריך לפתוח עכשיו – שבועות מגיע, אחרי שבועות כולם מגיעים לחוף.
בן ציון חדש: אין ברירה, חייבים לשים בד יוטה.
אורי מקלב: יש הבדל בין שהחוף הוא תקין ואין מצילים, שאז זה לא שעות הרחצה, ויש מושג, שהחוף הוא לא בר-רחצה.
אורי מקלב: לטענתם, מכיוון שהוא חוף בבנייה, אסור לשהות בו.
בן ציון חדש: אתר בנייה.
בן ציון חדש: גם חוף מציצים, שהוא פעיל, הוא גם באותו אתר בנייה, אז אי-אפשר לומר: להם מותר ולנו אסור.
אורי מקלב: המטרה שלי בישיבה הזאת, לפתוח את החוף כמה שיותר מהר, שלא יהיו עיכובים, גם אם צריך היערכות, שיעמדו בתאריך היעד.
אורי מקלב: גם ביקשתי למצוא בזמן – הבאתי את המשל, שעד ה-1 אפשר יהיה לעשות, במידת האפשר.
אורי מקלב: מעבר לכך, דיברנו על שיפור ההפרדה גם בדרך וגם בחוף הים, ולנושא המצלמות קיבלנו תשובה.
פנחס מנצר: גם גשר לשקול לעשות.
אורי מקלב: נכון, זה השלב הארוך היותר, לא המיידי, אבל נעלה את הנושא הזה בישיבות מורחבות יותר.
אורי מקלב: נתבקשנו לכנס את הועדה בעקבות פניות שיש לנו, שהסבו את שימת לבנו להחלטה שהתקבלה על ידי רשות החשמל ולהחלטת הממשלה לפיה תעריף התעו"ז -שהוא תעריף עומס וזמן, הוא נכון והוא התעריף שנקבע לצרכנים גדולים שצורכים מעל 60,000 קילו וואט שעה לשנה.
אורי מקלב: המעבר ממיכסה של 60,000 קווט"ש לשנה ל 40,000 קווט"ש לשנה הוא הקטנה של שליש.
אורי מקלב: מה משמעותה מבחינת היקף הצרכנים?
אורי מקלב: מהי המשמעות לגבי התעריפים שלהם?
אורי מקלב: מי הם הצרכנים?
אורי מקלב: את מי הם כוללים?
אורי מקלב: האם ההחלטה כוללת מפעלים יצרניים?
אורי מקלב: מפעלים ציבוריים?
אורי מקלב: מוסדות חינוך?
אורי מקלב: בתי תפילה?
אורי מקלב: וכד', מפני שהפניות שהגיעו אלינו הן בעיקר ממוסדות ציבור שהם לא מפעלים יצרניים והאפשרות שלהם לנווט את הצריכה שלהם היא מאד מאד מוגבלת.
אורי מקלב: בית ספר שהפעילות שלו היא משמונה בבוקר עד אחר הצהרים לא יכול לנווט את הפעילות שלו לשעות אחרות, במיוחד כשהצריכה שלו היא מאד מאד מוגדרת ולא מכוונת כמו בישול, כיבוס או דברים אחרים שהם זוללי חשמל.
אורי מקלב: מה שהוא צורך הוא תאורה, חימום או קירור ומעבר לזה אין לו צריכה אחרת.
אורי מקלב: עוד נבקש לשמוע מה היה תהליך קבלת ההחלטה, האם היה שימוע ציבורי ואם היה מי הגיע?
אורי מקלב: האם היתה פנייה לאותם צרכנים שהיו עשויים להיכנס לאותה קטיגוריה?
אורי מקלב: האם היתה פניה אליהם?
אורי מקלב: האם יש בחברת החשמל צורה של סיווג?
אורי מקלב: מה שמאד מעניין מבחינה ציבורית הוא השאלה האם מדובר כאן בהעלאת מחירים מוסווית בצורה של שינוי התעריף של תעו"ז, שאולי לכאורה לא תהיה עליה ביקורת ציבורית.
אורי מקלב: אנחנו בסך הכל מבקשים לעודד חסכון בחשמל, שימוש מושכל יותר, ואנחנו מורידים במידרג מסוים, בצורה מבוקרת, את הצרכנים האלה שהם נקראים צרכנים שאנחנו דורשים מהם "ואם חסכת אז תשלם את המחיר הראוי ואם לא אתה תשלם קנס או תשלם תעריף גבוה יותר".
אורי מקלב: יש מי שיאמרו שהקנס אינו קנס אלא פשוט שיקוף של העלות וגם על כך נבקש לשמוע, האם אין כאן השתה של עלות חברת חשמל על ציבור צרכנים מאד מסוים שאולי הוא לא ציבור צרחני בחי"ת אלא ציבור שהוא שקט ואנחנו רוצים אולי לשמש לו כפה בענין הזה.
אורי מקלב: נפנה אל הפונים ונשאל אותם מה הביא אותם לפנות לוועדה ואחר כך נשמע את כל הנוכחים.
יעקב טשזנר: אני גבאי בית הכנסת ב"קרית ספר", בית הכנסת גדול, יש בו שלש קומות, מתפללים שם בשבתות לפחות חמש מאות איש.
יעקב טשזנר: לפני מספר שנים החליטו להוריד את התעו"ז ל 60,000 קוט"ש בשנה והעברתי את התעו"ז.
יעקב טשזנר: במהלך השנה שלאחר מכן הרכבתי שעוני שבת, צמצמתי את החשמל למכסימום שאפשר והגעתי ל 58,000 קווט"ש לשנה.
אורי מקלב: חמש מאות איש בשבת הם אינדיקציה על הפיזור של השימוש בימי חול, לא כולם יודעים את התהליך.
אורי מקלב: בשבת אין תעו"ז ואם אתה משתמש בחשמל יגידו לך מיד שהתעריף בשבת הוא מוזל.
יעקב טשזנר: מגיע לעשרות קווט"ש בשנה גם עם המחיר המוזל.
אורי מקלב: למעשה בשבת יש גם גנרטור.
מירב יוסף: המחיר נמוך בשבת, הוא בכל זאת רצה לצאת מן התעו"ז אז הוא התייעל וירד מתחת ל 60,000 כדי לחזור לתעריף הכללי.
יעקב טשזנר: קיבלתי החזר מחברת חשמל בסדר גודל של 10,000 ₪, זה היה לפני מספר שנים.
אורי מקלב: לגבי מספר המתפללים אסביר שהמספר הוא אינדיקציה לאותם מאות אנשים שבאים בימי החול ושהותם נפרסת על פני משך שעות היום כי המניינים הם יותר קטנים ומפוזרים על פני שעות שונות במשך היום.
אורי מקלב: אותם חמש מאות מתפללים הם הגרעין של בית הכנסת, זו הקהילה שמשתמשת בימי החול בחשמל לאורך כל שעות היום, וכמובן בשעות היקרות יותר, בהן הצריכה יקרה.
יעקב טשזנר: לגבי המירקם החברתי-תרבותי של הצבור החרדי אציין שאין לנו מתנסי"ם ולא מגרשי כדורגל והמקום המרכזי בו מתרכזת הפעילות החברתית הוא בית הכנסת, שם נפגשים שלש פעמים ביום, כל אחד מבלה שם מספר שעות וזהו מרכז מאד דומיננטי בקהילה.
אורי מקלב: במקרה הזה אין הבדל בין ציבור חרדי לדתי.
יעקב טשזנר: אנחנו גוף שלא מתוקצב מן המדינה, לא מן העיריה ולא משום מקום אחר, זהו גוף נחוץ כי חייב להיות מקום דתי.
יעקב טשזנר: אנחנו פועלים ללא שכר, אף אחד מן הגבאים לא מקבל משכורת, הקמנו בנין, אנחנו מתחזקים אותו והעלות היא מאד מאד גבוהה.
יעקב טשזנר: שנה שעברה בחודשי הקיץ קיבלנו חשבונות חשמל בסדרי גודל של 19,000 ₪ בערך כחשבון דו חודשי.
אורי מקלב: כמה זה בצריכה?
יואל חסון: 38,040 קווט"ש.
יעקב טשזנר: יש לנו שם מספר אגפים עם מספר שעונים.
קריאה: בחודש אפריל הצריכה לפי דעתי היתה מחצית.
יעקב טשזנר: תעריף כללי, זה כבר לא תעו"ז.
יעקב טשזנר: קיבלתי תעו"ז כי יש מספר אגפים בבנין.
יעקב טשזנר: אנחנו מדברים כרגע על חודשי קיץ שהיו ארוכים, לא ששה חודשים אלא כמעט שמונה חודשי קיץ ופירושו של דבר שמבחינה כלכלית בית הכנסת ספג הוצאה נוספת גדולה.
יעקב טשזנר: אם אנחנו היום מקטינים את התעו"ז ל 40,000 קווט"ש אני מקבל שלושה שעונים של תעו"ז והדבר יהווה תוספת של לפחות 30,000 ₪ לשנה.
יעקב טשזנר: בכל אגף יש שעון שונה כי האגפים ניבנו בתקופות שונות.
יעקב טשזנר: בכל אחד מן השעונים אני מגיע ליותר מ 40,000 קווט"ש.
יעקב טשזנר: גיוס הכספים שלנו הוא מן המתפללים עצמם, בתרומה קבועה או מחבר קהילה שיש לו אזכרה או עליה לתורה ואין לי מקור נוסף לגייס ממנו הכסף, אני לא מקבל איזשהו תיקצוב.
אורי מקלב: אין לך הכנסות קטנות שאותן אתה יכול להשית על מישהו.
אורי מקלב: כמה מהווה ההוצאה על חשמל, מכלל ההוצאות שיש לבית הכנסת?
יעקב טשזנר: באחוזים?
יעקב טשזנר: שבעים אחוז לפחות.
אורי מקלב: אני מבקר בלא מעט בתי כנסת, אבל ראיתי תופעה שלא היתה ידועה לי לפני כן, שעל לוח מודעות מדביקים את חשבון החשמל ואומרים למתפללים: ראו את החשבון, מבקשים את עזרתכם כי לא נוכל לעמוד בזה.
אורי מקלב: פעם החשמל לא היה ההוצאה המרכזית של בתי תפילה ואילו היום, ההוצאה בגין חשמל היא משמעותית מאד במקומות האלה.
אורי מקלב: וכמובן ידוע שההכנסות שלהם היא רק מתוך הקהילה ומאיסוף תרומות.
אורי מקלב: מה מאפיין את הצריכה שלך?
יעקב טשזנר: תאורה ומזגנים.
יעקב טשזנר: יש מכונת כביסה למגבות שמופעלת רק בשעות הבוקר המוקדמות או בלילה.
יעקב טשזנר: זאת אומרת שמבחינת החסכון שלכם בבית הכנסת הגעתם למכסימום חסכון.
יעקב טשזנר: נכון.
יעקב טשזנר: שילמנו אלפי שקלים על שעונים וחסכנו חשמל.
יעקב טשזנר: הגענו למינימום השימוש שאליו אנחנו יכולים להגיע.
אורי מקלב: המבנה שלכם, לא מדובר על בית כנסת ענק אלא על בית כנסת כמעט ממוצע, אם המבנה שלך מחולק לשלושה אגפים לא מדובר פה על משהו אדיר בגודלו אלא על ממוצע.
אורי מקלב: המזגנים שלכם, האם הם מזגנים חסכנים?
אורי מקלב: האם יש לכם מודעות לדבר הזה?
יעקב טשזנר: ודאי.
יעקב טשזנר: כל דבר שנקנה בוורסיה חסכונית יוריד בעלויות החשמל ויתרה מכך, בשנה שעברה הפעלתי גנגרטור במשך כמעט שבוע למרות שהדבר עלה הון תועפות כדי לחסוך בשימוש החשמל כדי שיישמר לי התעו"ז לשנה הבאה.
צבי מאירוביץ': בלי הבדל גדול, אני רק ממשבצת אחרת.
צבי מאירוביץ': אני גבאי של בית כנסת אחר בו לא הגעתי ל 60,000 קווט"ש אבל הגעתי ליותר מ 40,000 קווט"ש ורק נקודה אחת אוסיף:
צבי מאירוביץ': אם זה מפעל או כל צורך חשמל אחר שמשלם את החשמל וההוצאה מוכרת לו למס אפשר לומר לו שיפעל בשעות אחרות אבל אני לא יכול לפעול בשעות אחרות, לא יכול להתפלל תפילת מנחה בחצות הלילה ואם באביב שעות השיא הן בין שש וחצי בבוקר לשמונה וחצי בערב, הרי שהן כוללות את שלושת התפילות, לא יכול לשנות את שעות התפילה.
צבי מאירוביץ': אלו השעות.
צבי מאירוביץ': מעלים את התעריף שלי לתעריף גבוה ואני מצטרף לשאלה ששאל יושב הראש בתחילה, האם לא מדובר כאן בעליית מחירים בדלת האחורית?
צבי מאירוביץ': או שאפשר לשאול מה קרה עכשיו שהתעו"ז יורד ל 40,000 קווט"ש?
אורי מקלב: המזגנים וצרכני החשמל הגדולים יותר מן התאורה לא עובדים ברציפות אלא להיפך, בכל חדר בו מתקיים מנין יש מזגן מפוצל וכל מזגן מופעל רק באמצעות הכנסת מטבע כך שכשהתפילה לא מתקיימת בחדר מסוים אין בו מזגן פועל.
אורי מקלב: ראיתי מודעות מאד גדולה לענין החשמל, ואין ספק שהחשמל נחשב לאחת ההוצאות הגדולות ביותר.
אורי מקלב: והמשמעות מבחינתם היא גבוהה.
אורי מקלב: הפער במעבר בין התעו"ז לבין צריכה רגילה הוא משהו כמו שליש, ואני הרי לא יכול לדעת - - -
יעקב טשזנר: בכסף, מדובר בלפחות 30,000 ₪.
אורי מקלב: מהי הוצאת החשמל השנתית?
אורי מקלב: גם לפי השעון שלנו במינהלה מדובר בתוספת מינימלית אבל, גם לגבי אנשים שהחסכון מבחינתם הוא משמעותי, מדובר על קפיצה של לפחות 30% אם לא יותר.
אורי מקלב: אני מבין שההבדל בין תעריף תעו"ז לתעריף כללי הוא בערך 130%?
מירב יוסף: התעריף הוא אחיד ונגזר מן התעו"ז, נסביר את הכל בהמשך.
אורי מקלב: האם התעריף הכללי הוא לצרכן ביתי?
אורי מקלב: כמה משלם צרכן ביתי שלא נכנס לסיווג של תעו"ז?
מנחם קמיש: ארבעים ואחת אגורות ללא מ.ע.מ.
מנחם קמיש: עבור קילווואט שעה, אין פחות מזה לתעריף שיא.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על תעריף של ארבעים ושבע אגורות כולל מ.ע.מ.
אורי מקלב: לצרכן ביתי, האם נכון?
אורי מקלב: אותו צרכן שיימדד לפי תעריף תעו"ז.
מירב יוסף: כאן השוויתם לצרכן ביתי, אבל צרכן ביתי הוא לא המגרש שלנו כאן, כי המגרש שלנו הוא התעריף הכללי.
יעקב טשזנר: יש מספר תעריפים, יש תעריף ביתי, יש תעריף רגיל ויש תעריף תעשייתי.
מירב יוסף: לא, יש תעריף תעשייתי, תעריף כללי ותעריף תעו"ז.
יעקב טשזנר: יש עוד דבר שנעשה לאחרונה.
אורי מקלב: יש למקד את הדיון.
אורי מקלב: הועדה חייבת להבין את משמעות העלייה ובכמה מדובר בה?
אורי מקלב: התעריף הכללי לא מסווג לפי שעות אלא הוא אותו תעריף מן הבוקר עד הלילה למשך כל עונות השנה.
אורי מקלב: מהו התעריף הכללי?
מירב יוסף: ארבעים ושלש אגורות לפני מ.ע.מ.
מירב יוסף: ומחצית השקל כולל מ.ע.מ.
אורי מקלב: בהנחה שאותו צרכן צורך רק בשעות השיא, בזמן האביב, והפעילות שלו היא משש וחצי בבוקר עד שמונה וחצי בערב בתעריף השיא, כל השימוש שלו הוא בשעות האלו, ונניח גם שלאורך כל השנה הוא בתעריף השיא אז מדובר, בעצם, בעלייה של 120%.
יואל חסון: באביב ובעונות מעבר כל התעריפים הם פחותים מן התעריף הרגיל.
יואל חסון: תעריף שיא הוא בדיוק כמו התעריף הרגיל ובשעות הגבע הוא ארבעים אגורות במקום חצי שקל.
אורי מקלב: כאן כתוב שקל ושבע עשרה אגורות.
יואל חסון: זה בקיץ, בשיא אבל אם אנחנו מדברים על עונות מעבר אז זה שונה.
מירב יוסף: יש שלושים אגורות או ארבעים אגורות.
אורי מקלב: בצריכה רגילה נורמטיבית העלייה היא מינימום 130%.
מירב יוסף: בכלל לא.
מירב יוסף: אנחנו נסביר.
אורי מקלב: נפנה עכשיו אל השלטון המקומי ואל מוסדות החינוך.
אריה מצליח: לנו יש אינטרס מובהק להקטין את צריכת החשמל היכן שאפשר ומי שרואה את החשבונות רואה שיש פעילות רחבה של התייעלות אנרגטית ברחבי המדינה, כולל פרוייקט שמובל השנה שנקרא תג הסביבה בשיתוף עם המשרד להגנת הסביבה, פרוייקט שבו אנחנו מנסים להפחית את צריכת החשמל באמצעות כל מיני תהליכים כמו שיפור הבידוד, החלפת מזגנים, החלפת גופי תאורה וכד'.
אריה מצליח: זה באופן כללי.
אורי מקלב: האם זה בכל השלטון המקומי?
אריה מצליח: זו פעילות עירונית שהיא כמובן גם במוסדות החינוך כיון שבסופו של דבר חשבון החשמל של בית הספר משולם על ידי הרשות המקומית.
אורי מקלב: איך הרשות המקומית מודדת תאורת חשמל?
אורי מקלב: לכל העיר?
אריה מצליח: בעקרון יש לכל בית ספר ולכל מוסד חינוכי תאורת איזור נפרדת אבל שוב, יש כל מיני וריאציות בכל מיני רשויות מקומיות, כמו שאמרו כאן שבבית כנסת אחד יש שלושה מונים.
אורי מקלב: זה מבנה אחד עם שלושה מונים.
אריה מצליח: אני לא בקי בזה.
אריה מצליח: לגבי המהלך שרשות החשמל מובילה כאן, קודם כל, לפי המסמך שקיבלתי פה שכתבה מ.מ.מ.
אריה מצליח: המטרה היא בסופו של דבר להפחית את צריכת החשמל ושצרכנים יעברו לצריכה בלילה וזה נראה מאד נכון במקומות שאפשר, אני מניח שהחוק התכוון שזה יהיה בבתי הספר שרוב הפעילות שלהם היא בשעות היום וכמו שאמרתי יש מטרה לחסוך.
אריה מצליח: עשינו בדיקה מידגמית כדי לראות מה צריכת החשמל בארץ.
אריה מצליח: בדקנו בתל אביב ובהרצליה וממש עכשיו קיבלתי מסרון ממעלה אדומים ומסתבר שבשלושת הרשויות האלו בכל בתי הספר צריכת החשמל היא למעלה מ 80,000 קווט"ש לשנה כך שזה לא רלבנטי.
מירב יוסף: כן, לא רבלנטי.
אריה מצליח: לא רלבנטי לכאורה אבל אני לא יכול להגיד שאני רגוע.
אריה מצליח: זה משפיע על כל מי שעובר מ 40,000 קווט"ש לשנה ל 60,000 קווט"ש לשנה.
אריה מצליח: לכן, חשבתי לתומי שבתי הספר ימצאו בתוך הטווח הזה אבל כאמור, מן המידגם שעשינו גילינו שרובם צורכים יותר.
אריה מצליח: מדובר בבתי ספר בעיר.
אריה מצליח: בבתי הספר בהרצליה, בתל אביב ובמעלה אדומים.
אריה מצליח: בדקו את רובם.
אורי מקלב: יש בתי ספר קטנים יותר וגדולים יותר.
אריה מצליח: בדקנו גם בקטנים, רובם ככולם מעל 70,000 קווט"ש אבל, אני לא רגוע מאחר ולא בדקנו בפריפריייה ולא בדקנו אם יש מקומות בהם מפעילים פחות את המזגנים.
אריה מצליח: בנתונים שיש כאן לא מופיעים מוסדות החינוך כך שלפחות לפי הדיווח שלכם אין בעיה במוסדות החינוך.
מירב יוסף: ודאי קראת וראית שכשאנחנו קבענו את ההחלטה לא היה רשום לפנינו מי עומד לשלם וכמה אלא שהיו שיקולים אחרים לגמרי ותיכף נרחיב עליהם.
אורי מקלב: זו טבלה של חברת החשמל.
אורי מקלב: למה אין כאן מוסדות חינוך?
מירב יוסף: זה בסיס הנתונים שסייעו לנו לקבל את ההחלטה.
אורי מקלב: האם זה בסיס מספיק כדי לקבל החלטה שנוגעת למוסדות החינוך?
מירב יוסף: כשרשות החשמל קובעת תעריף היא קובעת אותו מתוך החוק, חוק משק החשמל שקבע שכל אחד צריך לשלם עבור מה שהוא משתמש.
מירב יוסף: דובר על עקרון העלות והייצור והביקוש.
אורי מקלב: האם מוסדות ציבור אינם אינדיקציה מרכזית לחישוב הדברים האלה?
מירב יוסף: האינדיקציה המרכזית והמטרה המרכזית –כמילותיו של יושב הראש, היא לקיים את החוק שמדינת ישראל חוקקה והחוק הוא שכל אחד במדינת ישראל, מתי שהוא ואנחנו נגיע גם לשם - -
אורי מקלב: כל אחד מסביר את החוק, כפי שהוא רוצה.
מירב יוסף: החוק הוא מאד פשוט וברור.
מירב יוסף: הוא קובע עקרון עלות וקובע שכל אחד במדינת ישראל צריך לשלם את העלות של החשמל שהוא יוצר, והתעו"ז הוא התעריף שבעצם משקף את עלות הייצור של החשמל.
מירב יוסף: דרך אגב, במסמך שגב' פלורה כתבה - - -
אורי מקלב: החוק הזה אומר, שיש ארבעים, ששים, שמונים, שזה אתם קבעתם.
מירב יוסף: היתה החלטת ממשלה.
אורי מקלב: מה זה נקרא "חדרי מדרגות"?
אורי מקלב: יש חדרי מדרגות שעשויים להיכנס לתוך הקטגוריה של 40,000 קילוואט.
אורי מקלב: הרי אתם מסתכלים על צרכנים, ביתי זה חדרי מדרגות?
מירב יוסף: התעריף הביתי הוא גם לחדרי מדרגות.
מירב יוסף: אם זה בנין גדול, אז הצורך הוא בין 40 ל- 60.
אורי מקלב: זאת אומרת, שחדרי מדרגות יכולים להגיע לכך?
אורי מקלב: כמה צרכנים ייכנסו לקטיגוריה הזו?
מירב יוסף: חמישה עשר אלף צרכנים.
אורי מקלב: אז כנראה שאין הרבה חדרי מדרגות כאלה.