GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: לפי מה שנאמר פה, אם הייתי מנהל מוסד, לא הייתי רגוע.
מנחם וגשל: היית מחכה שבוע- - -
אריאלה טוקר: למה?
אריאלה טוקר: אתה לא עמדת בדרישות.
אורי מקלב: עכשיו, אתם אומרים שתשלחו מכתב.
אריאלה טוקר: לא.
אריאלה טוקר: זה לא עכשיו.
אריאלה טוקר: אותו מכתב שהוא מדבר עליו, מה-6 ביולי 2010, זה המכתב.
אורי מקלב: שלחתם מכתב "התקבל"?
אריאלה טוקר: זה המכתב - - -
אורי מקלב: אבל, הוא שלח בזמן, חודשיים קודם.
אורי מקלב: מאיפה הוא יודע אם זה התקבל או לא?
אריאלה טוקר: אבל, שוב, לא ישלח.
אריאלה טוקר: כתוב פה בפירוש איך- - -
אורי מקלב: אולי בסוף זה נאבד?
מנחם וגשל: אתה דנת במכתב, נכון?
מנחם וגשל: למה להמתין?
אורי מקלב: מנחם אומר: "מהיום אשלח מכתב תשובה 'התקבל'".
אורי מקלב: בן-אדם שלא קיבל תוך זמן סביר, והשאלה היא מה זה "זמן סביר" - - -
אריאלה טוקר: מנחם מחפש לעצמו עבודה.
אריאלה טוקר: .. לא, באמת.
אריאלה טוקר: סליחה על ההתפרצות שלי, אבל מנחם מטיל עלינו - לא עלי במקרה הזה - על המחלקה עבודה שגוזלת המון זמן.
אריאלה טוקר: זה פול-גז על ניוטרל.
אריאלה טוקר: המון עבודה שחבל.
אריאלה טוקר: זה זמן עבודה.
אורי מקלב: במקרה הזה, את דיוני העבודה אצלכם תעשו אצלכם במשרד.
אריאלה טוקר: זה לא דיון עבודה.
אורי מקלב: אני גם חושב שלשלוח מכתב "התקבל" זה עניין לא מניח את דעתו, מכיון שאדם ששולח רוצה לדעת שהוא עשה עכשיו מעשה שהסתיים.
מנחם וגשל: אז, אני משנה את דעתי, מפאת כבודה של החשבת.
מנחם וגשל: הכל עם אישור מסירה.
אורי מקלב: הוא לא יודע, והוא צריך עכשיו לעקוב האם הוא קיבל מכתב תשובה בעוד שבועיים וכמה זמן זה יקח לו עד שהוא הגיע, כמה זמן יקח למכתב של מנחם.
אריאלה טוקר: נכון.
אורי מקלב: אני אעקוב כל יום בדואר?
אורי מקלב: ! אדם לא יכול על הראש שלו, בעידן המחשבים, - - -
אורי מקלב: הוא צריך אישור מסירה.
מנחם וגשל: הכל.
אורי מקלב: זה לא רק אישור מסירה.
אורי מקלב: בן-אדם צריך ללכת לדואר ולשלוח את המכתבים.
אורי מקלב: הוא לא יכול להשתמש בדרך קונבנציונלית היום.
אורי מקלב: בעידן של היום, כשנסגרים סניפי דואר, ואתה יודע שגם את סניף הדואר ברמות, איפה שאתה גר, סגרו בגלל שאנשים לא משתמשים בו, - - -
אורי מקלב: זה הסיפור.
מנחם וגשל: זה בגלל שלא היתה חברה שהיתה מוכנה להפעיל את זה.
מנחם וגשל: כך הם כתבו לנו.
דוברת: בגלל ההפרטה.
אורי מקלב: אותו המפעיל הפרטי - זה לא השתלם לו.
אורי מקלב: סוכן הדואר הזה - לא השתלם לו.
אורי מקלב: למה לא השתלם לו?
אורי מקלב: מפני שאנשים לא רוצים לבוא לדואר.
אורי מקלב: לא באים.
אורי מקלב: זו הסיבה.
אורי מקלב: לא נפתחים סניפי דואר חדשים, אלא רק מצטמצמים.
אורי מקלב: הדואר מנסה להעצים את עצמו היום, ויכול להיות שגם המנכ"ל החדש שקיבלתם יתאים את עצמו.
אורי מקלב: הכל יכול להיות.
אורי מקלב: החלק הזה של לבקש מאותם מאות מוסדות שכולם יצטרכו לשלוח עם אישור מסירה - זה מגביל.
אורי מקלב: את זה גם הוא יכול היה לעשות, והוא לא עשה את זה מסיבות - - -
אורי מקלב: אני חושב שבמקרה הזה אתה צריך לקחת את הזמן, מה שאתה אומר, עד התאריך הזה, שזה מספיק זמן כך שגם אם זה מתעכב אצלך עשרה ימים הוא עדיין לא יעבור את התאריך.
אורי מקלב: כשאתה צריך לקבוע תאריך, אתה צריך לקחת את הכל בחשבון.
מנחם וגשל: אני לוקח את הכל בחשבון.
אורי מקלב: כמו שכתבת "31/8" וידעת שאתה צריך עוד כמה ימים לסדר את זה, אתה צריך את החומר רק ב-10/9 עד שאתה יושב, עד שהמשרד יושב,- - -
דוברת: ב-1 לחודש התוכנה נסגרה.
מנחם וגשל: עזבי, עזבי.
אורי מקלב: מי שהגיע ב-31 - מה עשיתְ אתו?
מנחם וגשל: נכנס.
אורי מקלב: מה עשיתְ אתו?
אורי מקלב: הייתְ צריכה להקליד את זה.
אורי מקלב: אם כולם יגיעו ב-31 בחודש, לא הייתְ מספיקה.
מנחם וגשל: תהיה לנו בעיה - לעבוד כל הלילה.
דוברת: נעבוד כל הלילה.
אורי מקלב: אתם לקחתם ולוקחים תאריכים שאתם יכולים לעמוד בהם.
אורי מקלב: אני לא נכנס לכם- - -
דוברת: זה היה כדי לתת למוסדות יותר זמן.
דוברת: זה כדי להקל על המוסדות.
אורי מקלב: אבל, מה לעשות?
אורי מקלב: כשאנחנו נותנים תאריכים--
מנחם וגשל: אנחנו סומכים על זה שישראל עובדים נכון.
אורי מקלב: --צריך לקחת בחשבון אדם מן השורה.
אורי מקלב: אני מודד את הדבר לא בעניין שלכם.
אורי מקלב: בוועדה לפניות הציבור אני משתדל למדוד - - -
מנחם וגשל: בסדר.
מנחם וגשל: מה אכפת להם לשלוח ב-15 ביולי?
דוברת: אז, זה פוגע בכל המוסדות האחרים.
דוברת: הבעיה היא שבגלל חריגים - - -
אורי מקלב: אני לא מבקש תאריכים.
אורי מקלב: אני מבקש מספיק זמן שלא יקרה מצב--
מנחם וגשל: אני אכתוב.
אורי מקלב: --שאנחנו פגענו באדם ששלח.
אורי מקלב: הוא התנהג ביושר.
אורי מקלב: הוא חשב שהוא מתנהג כפי - - -
מנחם וגשל: הרב מקלב, כיון שיש לי היום - - -
אורי מקלב: רבותי, אנחנו בוועדה לפניות הציבור מסתכלים בעיניים אחרות.
אורי מקלב: בשביל זה אנחנו קיימים כאן.
מנחם וגשל: מאה אחוז.
אורי מקלב: אנחנו מנסים להשתדל להסתכל - ואנחנו יושבים גם כצוות - איך בעיני הציבור נראים הדברים, מה הם מבינים מהבקשות שיש להם ואיך הם מבינים שהם צריכים להתנהל.
אורי מקלב: אני לא נכנס לכם לעניין של מה התאריך שאתם צריכים לקבוע - 15 יום או...
אורי מקלב: אתם צריכים לקבוע זמן מספיק שמכתב שבאמת הגיע בזמן, שהוא לא נתקע ולא היה מה-10% או מהאחוזים הבודדים שלא מגיעים, לא יקרה שאנחנו מונעים ממנו; והוא חושב והוא יכול היה להבין שהוא מתנהל נכון - ואנחנו מצדיקים שכך הוא יכול היה להבין - ואנחנו מנענו ממנו את החלק.
אורי מקלב: זו התובנה שלנו בעניין.
מנחם וגשל: אם אתה מסכים, אני מבקש לסכם לעצמי.
אורי מקלב: תרשה לי להגיד את המלה האחרונה.
אורי מקלב: אין לי שום בעיה שתגיד.
אורי מקלב: עוד אל הכרזתי שאני בשלב הסיכום.
מנחם וגשל: אני מסכם לעצמי, אם אני מבין את הדברים שלך.
מנחם וגשל: זה כדי לסכם לעצמי את הדברים שאתה אומר.
מנחם וגשל: יש תעתולוגיה בתוך העניין.
מנחם וגשל: אתה אומר "אני רוצה לדעת שהמכתב, נתת מספיק זמן שהוא הגיע בזמן".
מנחם וגשל: אנחנו טוענים שהמכתב הזה לא הגיע בזמן, אבל אתה אומר "לא נתתם מספיק ימים".
מנחם וגשל: בסדר, הבנתי.
מנחם וגשל: אני לא מסכים עם העניין עצמו, אבל לעתיד אין לי בעיה להסכים עם דרך שאתה מציע.
מנחם וגשל: כיון ששיבחת אותי קודם על העובדה שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם הגופים, אני מתחייב בפניך להביא את הדיון הזה לדיון המשותף של שיתוף הפעולה.
מנחם וגשל: אני אציע שם, על רקע הדיון הזה, שבְּמקום שכתבנו שצריך להגיש עד ה-31 לאוגוסט, כדוגמא, אנחנו מעכשיו נכתוב "15 ביולי".
מנחם וגשל: כל המסגרות יצעקו "הצילו" ויגידו "למה אתם מקצצים לנו 15 יום?".
מנחם וגשל: אני אומר שאני כדי להיות - - -
שלומית אבינח-קואולמן: התכוונת: 15 באוגוסט.
דוברת: שבועיים לפני.
מנחם וגשל: 15 באוגוסט.
מנחם וגשל: אני אקח שבועיים טווח ואני אכתוב את זה.
מנחם וגשל: אם תהיה הסכמה לעניין הזה - לנו, כמשרד, זה בסדר גמור.
דוברת: זה יהיה הרבה יותר טוב.
מנחם וגשל: זה יהיה לנו הרבה יותר קל.
מנחם וגשל: אני מקבל את ההצעה.
דוברת: הפגיעה היא פגיעה במוסדות.
מנחם וגשל: אבל, פגיעה במוסדות - אז גם שגפני יבין את זה.
אורי מקלב: מנחם, אני לא נכנס לכם...
אורי מקלב: זה לא התפקיד שלי להיכנס.
אורי מקלב: התפקיד שלי - אחרי שנעשים דברים, זה צריך עד הסוף וצריך שאנשים לא ייפגעו בעניין הזה.
מנחם וגשל: אנחנו נבדוק את עצמנו.
אורי מקלב: זה שאתם תחליטו שצריך 15 באוגוסט ושמה-6 יולי עד ה-15 באוגוסט זה מספיק זמן לשלוח - הכל בסדר גמור, מאה אחוז.
אורי מקלב: יכול להיות שאז נבקר אתכם; אני לא רוצה להגיע למצב שאקרא לכם ואגיד לכם: "לא יעלה על הדעת שאתם תשלחו מכתבים ב-6 ביולי ותבקשו מאנשים להגיע עד ה-15".
אורי מקלב: אז, אני יכול לבקר משהו אחר.
אורי מקלב: אבל, אני רק יודע דבר אחד: משנעשה, משנאמר ומשנשלח, ולא נאמר "אתם צריכים לקבל אישור מסירה", אדם מתנהל, בינינו, בין המערכות האלה, כשאדם שולח את זה מבחינתנו לפני התאריך, אני לא מדבר כאן על אחרי התאריך וזה גם לא היה יום אחד קודם, בזמן שהדואר אומר שזה הזמן הסביר; אנחנו גם מניחים שבהחלט יכול להיות, כפי שאנחנו יודעים את האמת, שעד שמכתבים מגיעים לוקח להם 10 ימים או 7-8 ימים.
אורי מקלב: דרך-אגב, זה גם קורה בכנסת.
אורי מקלב: אני גם יודע לעצמי, וכולם יודעים את זה גם פה, שאני רואה את התאריכים, לפעמים אני אומר לאנשים "תשלחו לי את זה הביתה ולא לכאן" מפני שכאן יש את המערכת.
אורי מקלב: זה לא משנה אם היום הדואר אצלי כבר עובר בדיקה ביטחונית או לא, ואצל אחרים יכול להיות שזה לוקח עוד יום, מפני שאנחנו יודעים שהמערכות עובדות יותר זמן.
אורי מקלב: למדתי איך אני מתנהל.
אורי מקלב: אני יודע גם כיום שכשאני צריך משהו כאן ולא רק זה - גם בלשלוח מכתבים.
אורי מקלב: אתה חושב שאני לא לוקח בחשבון שאם זה יום חמישי אני משתדל שזה יגיע הרבה יותר מוקדם?
אורי מקלב: המכתבים שלי שאני מפנה לאנשים - אני עושה חשבון אם זה יום רביעי או יום חמישי, והאם אתם שולחים את זה לפני שמפנים את הדואר או אחרי שמפנים את הדואר.
אורי מקלב: את כל זה אני לוקח בחשבון.
אורי מקלב: בגלל שלמדתי מהנסיון.
אורי מקלב: צריך לשכה מסודרת, ואני לוקח את כל זה בחשבון.
אורי מקלב: יש לי רק שאלה אחת, כדי לא להשאיר את ההצעה שלו סתם להתמוסס.
אורי מקלב: האם יש משרדים ממשלתיים או גופים שמבקשים חותמת "התקבל", כלומר שאישור מסירה לא מספק אותם?
אורי מקלב: יכול להיות שהדבר שלא רלוונטי לגבי אם יש בקשה של חותמת "התקבל".
אורי מקלב: אם אישור המסירה באמת מכסה, ני חושב שיכול להיות שזה מייתר את זה.
ציפי בר-לבב רועה: אני יכולה לספר שבבתי משפט - - -
דובר: לא במחלקה.
דובר: במשרד.
ציפי בר-לבב רועה: לא.
ציפי בר-לבב רועה: הוא שואל באופן כללי.
ציפי בר-לבב רועה: בבתי-משפט אתה מחוייב לעמוד במועדים שקבועים בחיקוק או בתקנות או על-פי החלטות של שופטים או דיינים.
ציפי בר-לבב רועה: מה קובע?
ציפי בר-לבב רועה: - המועד שזה התקבל.
ציפי בר-לבב רועה: איך אתה יודע מה המועד שזה התקבל?
ציפי בר-לבב רועה: יש שתי אפשרויות: או שזה הוגש ידנית והושמה חותמת "התקבל" של בית-המשפט, או שזה נשלח בדואר ויש אישור מסירה.
ציפי בר-לבב רועה: אלה ההוכחות.
אורי מקלב: זאת אומרת, שני הדברים קבילים.
אורי מקלב: בוא וניקח מכרזים.
אורי מקלב: אדם הגיש מכרז והביא אישור מדואר רשום - - -
דוברת: מכרז - זה בתיבה.
אורי מקלב: רק בתיבה.
דובר: מכרז - יש חוק מכרזים.
דובר: זו כאילו גישה אחרת.
דוברת: זה חייב להיות בתיבה.
אורי מקלב: מנחם הציג את הדוגמא של תיבת מכרזים ונתן לי את האסוציאציה הזאת.
אורי מקלב: אבל, באופן המעשי, אתם אומרים שזה גם קביל.
אורי מקלב: חוץ ממכרזים, קבוע התאריך עד ה-31 לאוגוסט או 31 לתאריך אחר או 15 בתאריך מסויים - אם אדם מגיש אישור מסירה, איך הוא מקבל את אישור המסירה שלכם?
אורי מקלב: אני פשוט לא בקיא.
דוברת: הוא מקבל את זה בדואר.
דוברת: אתה כותב את כתובת השולח, והאישור מסירה חוזר אליך כמו- - -
דוברת: בדואר הוא יכול לקבל ב-SMS את האישור.
דוברת: זה שירות אחר, כלומר זה כאילו בנוסף.
שלומית אבינח-קואולמן: SMS בנייד.
דרור בכר: היום באישור מסירה יש שירותים נלווים שגם יכולים לקבל SMS עם דיווח מיידי ויכולים גם לצלם את אישור המסירה ולסרוק אותו ולצפות בו באתר האינטרנט של חברת דואר ישראל.
דוברת: גם לאדם פרטי?
אורי מקלב: דרך-אגב, מר לוי, אתה לא עובד עם המחשוב היום.
אורי מקלב: אתם עובדים עם מסמכים עם סריקה ושליחה?
דוברת: סריקה.
אורי מקלב: האם אתם מקבלים את זה היום?
דוברת: אבל, אין קבלת מסמכים - - -
אורי מקלב: אישור מסירה - המחשב מראה את זה, לא?
דוברת: ודאי שכן.
אורי מקלב: מר לוי, אתה רוצה עוד מלה אחת?
נילי יבנאלי: הסריקה הזאת מאד חשובה, מפני שאתה יכול לראות את זה וזה בטוח.
נילי יבנאלי: כשאתה צריך לקבל את אישור המסירה, זה עוד פעם עובר תהליך של דואר.
נילי יבנאלי: זה גם פחות בטוח וגם לוקח עוד יום או יומיים.
נילי יבנאלי: אז, חשוב לקחת עם אישור מסירה סרוק.
מנחם וגשל: לוי, אתה עובד עם סריקה של מסמכים?
יעקב לוי: מעט מאד.
מנחם וגשל: אבל, האם אתה יכול?
מנחם וגשל: זאת אומרת, אם ההצעה היתה שאתם תסרקו את כל המסמכים ותעבירו לנו אותם במייל, ותקבלו מאתנו אישור - - -
יעקב לוי: ציינת שהייתי בים.
יעקב לוי: למעשה, אנחנו כל החופש הגדול שלנו מסתכם בעשרה ימים.
מנחם וגשל: אני יודע.
מנחם וגשל: אני רואה את זה ליד הבית.
יעקב לוי: למעשה, המזכירה הקבועה ילדה, ולקחתי מישהי שתיקח ממלאת מקום.
מנחם וגשל: אני הרי יודע את כל הבעיות שיש לכם לקבל את האישורים.
מנחם וגשל: תאמין לי שאני פרופסור בעניין הזה.
מנחם וגשל: אני רק אומר שאלה שני ערוצים מקבילים.
מנחם וגשל: על העניין הזה של הביטוח הלאומי צריך לחפש דרך לפתור את הבעיה.
יעקב לוי: את החומר האחרון שביקשתם אכן שלחתי עם שליח ידני למשרד, וגם הכנתי מכתב נלווה.
יעקב לוי: הכל היה מסודר.
מנחם וגשל: האם דו"ח ביצוע שלחת?
יעקב לוי: חודש לפני הזמן.
מנחם וגשל: אתה רואה?
יעקב לוי: תשים לב.
יעקב לוי: תבחן אותי בכל הטופסולוגיה של העבודה שלנו, ואני עומד בזמנים פרפקט.
מנחם וגשל: אני רק אומר שתסכים אתי, ככה מחוץ לדיון, שאם הגעת ליום החמישי לפני סוף המועד, אפילו אם היית עובר דרכי לבית-הכנסת בבוקר, הייתי לוקח לך את זה.
יעקב לוי: הייתי מעדיף לשתות אתך קפה.
יעקב לוי: מה זה?
אורי מקלב: מר וגשל, איפה אתה גר ברמות?
אורי מקלב: ב-ב'?
מנחם וגשל: אני גר ב-ב'-ג', בתחילת זרחי.
אורי מקלב: ליד המנהל הקהילתי.
אורי מקלב: אתה היית פעם החשב של המנהל הקהילתי, לא?
יעקב לוי: קרית-מנחם.
יעקב לוי: הוא היה מבקר שלי.
מנחם וגשל: מאיפה אתה חושב שאנחנו מכירים?
מנחם וגשל: משם אנחנו מכירים.
אורי מקלב: האם אתה רואה-חשבון במקצועך?
יעקב לוי: למדתי.
יעקב לוי: אין לי את ההסמכה הסופית.
אורי מקלב: בכל אופן, אתה לא מדבר על אדם שאין לו נסיון.
אורי מקלב: מדובר על איש שמתנהל מול מערכות, --
יעקב לוי: 24 שנים מנחם מכיר אותי.
אורי מקלב: --וזה אדם סביר, אדם שידוע גם ביושרו וביכולתו.
אורי מקלב: עם כל זה, הוא שלח את זה כשהוא יודע שהוא התנהג בסדר.
אורי מקלב: הוא לא אחד שהוא לא בעל נסיון.
אורי מקלב: הוא בעל נסיון, והוא עומד מול משרדים ממשלתיים.
אורי מקלב: אני זוכר את הדברים שלו כשעמד מול עיריית ירושלים.
אורי מקלב: בזה אני זוכר אותך.
אורי מקלב: זה היה מנהל קהילתי ברמות.
אורי מקלב: ברמות הוא לא מינהל קטן.
אורי מקלב: הוא המינהל הכי גדול בשנים האלה עם תקציב לא פשוט וכו', והוא עוד מנהל מוסדות.
מנחם וגשל: הייתי חבר הנהלה שלו.
אורי מקלב: אז, רק צריך להבין.
אורי מקלב: המסקנה שלנו היא שאדם כזה הבין שהוא עושה תהליך בסדר.
אורי מקלב: גם אני מרשה לעצמי להגיד שהוא עשה- - -
מנחם וגשל: כיון שאמרת שדנים לא על לוי אלא על המקרה, אני עדיין טוען שזה נעשה לא בסדר.
אורי מקלב: מנהלת הוועדה, מתוך הנסיון האישי, שואלת: מדוע בכלל הוא, מר לוי, היה צריך לשלוח את המכתבים, את האישור מביטוח לאומי?
אורי מקלב: למה משרד הרווחה לא קיבל את המכתבים באופן ישיר מביטוח לאומי?
מנחם וגשל: זו הסוגיה שאנחנו הולכים לדון בה.
מנחם וגשל: לא נוכל לקבל באופן ישיר, אבל אנחנו רוצים למצוא דרך שתקל.
מנחם וגשל: אני אומר לך חד-משמעית שאני מבין את הקושי שיש למסגרות לקבל את האישורים מההורים.
מנחם וגשל: חלק מהסיבה הזאת נעוצה בעובדה שהם לא ישלחו ילד הביתה בגלל שהם לא קיבלו את האישור מההורים; אם הם היו עושים את זה, ההורים היו רצים להביא את האישורים.
מנחם וגשל: אני מכבד את העניין הזה.
מנחם וגשל: אני גם מכיר את זה ממוסדות אחרים.
מנחם וגשל: אתה יודע שבמשרד הרווחה יש עוד כמה מוסדות חוץ ממוסדות ציבור.
מנחם וגשל: יחד עם זה, - - -
אורי מקלב: אתה גם יודע שיש כאלה שהילדים נמצאים במוסדות בגלל שאין עם מי לדבר.
מנחם וגשל: אז, אני אמרתי.
אורי מקלב: אתה גם יודע את זה.
אורי מקלב: יש מערכת יחסים מסויימת בין הורים לבין - - -
מנחם וגשל: אז, אתה אומר: "אולי נוותר בכלל על- - -".
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך יותר מזה.
אורי מקלב: גם הורים נורמליים, נורמטיביים, לוקח זמן עד שהם שולחים.
אורי מקלב: אני נתקל בכל הסוגי האנשים.
שלומית אבינח-קואולמן: כדי לקבל טופס מהביטוח לאומי עם כל המוקד וכל זה שאתה אמרת, זה סטנדרט - סליחה שאני מתפרצת.
שלומית אבינח-קואולמן: אבל, - - -
שלומית אבינח-קואולמן: אתה התקשרת לביטוח הלאומי והתייחסו אליך, ואנחנו מקבלים המון תלונות שהמוקד מטעה ולא עונה.
שלומית אבינח-קואולמן: כשהצגת את עצמך כמנחם וגשל, התייחסו אליך וקיבלת - - -
מנחם וגשל: אל תגזימי.
מנחם וגשל: הם לא יודעים אפילו מי אני שם.
אורי מקלב: איך נקרא האישור הזה?
אורי מקלב: אני מכיר את האישור הזה דוקא מהמון - - -
יעקב לוי: אישור מועמד.
אורי מקלב: אישור מועמד או אישור כזה, אישור מקומות עבודה, הכנסות ממקומות עבודה, מאיפה אתה מקבל את המשכורת - זה מביטוח לאומי.
אורי מקלב: זה תהליך לא פשוט.
אורי מקלב: למשל, יש עיריות שמבקשות את זה מאנשים שמבקשים הנחות בארנונה.
אורי מקלב: אנשים באים אלי בתלונות, והוועדה קיבלה פניות, שהם טוענים שלקבל מביטוח לאומי זה תהליך.
מנחם וגשל: אתה פשוט לא עם הכתובת הנכונה.
מנחם וגשל: שהחשב הכללי יחליט שלא צריך את האישור - תאמין לי שאני מוותר עליו מעכשיו.
אורי מקלב: אני רק אומר לך על הזמן שזה לוקח.
אורי מקלב: לאזרח, לאותו הורה, לוקח זמן לקבל את זה.
מנחם וגשל: אבל, בגלל שיש לו זמן לקחת את זה, נפגעים כל אלה שלא הביאו את זה.
אורי מקלב: רבותי, אנחנו באמת כבר איחרנו וגלשנו מהזמנים שלנו.
אורי מקלב: קודם כל, אנחנו מודים לכל אלה שהשתתפו אתנו.
אורי מקלב: אנחנו מקווים לגבי העתיד.
אורי מקלב: אין ספק שלגבי העתיד יהיה דבר שהוא מובן מאליו; שלא יקרה מצב שהמכתב הגיע למשרד הרווחה ועדיין האדם ייגזר עליו וידונו אותו כמי שלא שלח בזמן.
אורי מקלב: אני חושב שעל זה יש הסכמה.
אורי מקלב: בסופו של דבר, במשרד, לא משנה איזו דרך תמצאו, תקשו על עמותות או לא תקשו על עמותות, תקדימו את הזמן או לא משנה, אבל מכתב שהגיע, שיש סבירות שהוא הגיע - - -
מנחם וגשל: שהוא הגיע בזמן.
אורי מקלב: שהוא הגיע בזמן למשרד, לפני הזמן, לפני ה-31.
מנחם וגשל: לפני הזמן.
אורי מקלב: הגיע לפני הזמן, לא ב-31, הגיע עד הזמן.
אורי מקלב: הגיע עד הזמן.
אורי מקלב: צריך שלא יהיה מצב שהוא לא יקבל.
אורי מקלב: או שזה צריך להיות ברור לו או שהוא צריך להיות.
אורי מקלב: .. לא משנה.
אורי מקלב: כל הגישה צריכה להיות.
אורי מקלב: אם אנחנו הגענו למסקנות שזה חשוב מאד, אני חושב שצריך לבדוק את העבר לגבי המוסדות האלה שהם לא קיבלו את זה.
אורי מקלב: זה לא בגלל שזו סיבה.
אורי מקלב: אנחנו בנפרד אומרים את זה.
אורי מקלב: זה לא "בגלל אז אם כך לא".
אורי מקלב: אנחנו אומרים שאנשים שהם בנורמה וכך התנהלו והם לא חשבו שב-26 לחודש הם צריכים להביא את ידנית, לא ייזוקו.
אורי מקלב: דין פרוטה כדין מאה, דין הפרט כמו דין הכלל.
אורי מקלב: בסופו של דבר, אנחנו מחוייבים גם לאנשים האלה.
אורי מקלב: צריך לראות איך אפשר לסדר את זה.
אורי מקלב: אנחנו מודים מאד לכולם, ומאחלים לכם חג כשר ושמח.
מנחם וגשל: חג שמח.
אורי מקלב: קודם כל צהרים טובים לכולם.
אורי מקלב: כבוד הרב אני לא יודע למה הרב לא רוצה לשבת פה, זה נכון שזה המזרח אבל כתוב בהלכה שהמזרח הוא פה מול הדלת ובמקרה הזה אתה לא יכול עם כל הענווה שלך.
אורי מקלב: אין מקום אני מתנצל פתחנו באיחור גם בגללי וקצת קשיים בכניסה בהשתתפות השר לביטחון פנים שנמצא שם ככה שקצת התעכב אבל הבעיה השנייה היא ואני אנסה לקצר בדברי הפתיחה, אנו מתכנסים כישיבה שנייה ישיבת מעקב אבל היא גם לא מעקב אלא בעצם שוב בגלל פניות הרבות שמגיעות לוועדה ע"י הנכים ואבנר מייצג אותם, הוא הפונה הרשמי בנדון.
אורי מקלב: הנכים ובמיוחד הנכים הקשים הרתוקים לכסא גלגלים שאין להם את האפשרות להיכנס לכותל והם מבקשים שתהיה להם אפשרות פעם בשנה, פעמיים שלוש בשנה להגיע והם יודעים שעשו את הדרך הארוכה והם תיארו בועדות הקומות מה המשמעות של נכה כזה לצאת מהבית שהוא לא צריך לגור רחוק בצפת או בטבריה או במקומות אחרים גם אם הוא גר יותר קרוב ההתארגנות שלו, ואני רואה אותם כאן כשהם מגיעים לוועדה זה ממש לקום לפנות בוקר עם כל ההתארגנות כדי להגיע וקשה בפקקים, למקומות כאלה והוא אומר אני רוצה, אני עושה את הדרך לכותל ואז מסיבות אפילו אובייקטיביות כמו למשל שהמקום תפוס ומלא והוא לא יכול להיכנס והוא אומר מה אני יעשה?
אורי מקלב: החוסר ביטחון שהוא עושה את כל הדרך והוא עלול להתאכזב ולחזור כלעומת שבא.
אורי מקלב: אני זוכר סיור עם ראש הממשלה לשעבר כשכיהן ראש עיריית ירושלים, אהוד אולמרט והנושא היה נושא סגירת העיר העתיקה לרכבים פרטיים ועשינו שם סיור ודבר אחד אני הערתי לו שהוא על זה לא ענה, הוא בא ואמר בכל קונטקסט אני מבין אתכם דיברנו בזכות הכותל ואנשים שבאים עם רכבים פרטיים או לא, אבל מקובל בכל העולם שמקום שהוא אתר תיירותי לא להכניס רכב פרטי.
אורי מקלב: אמרתי לו אתה אמרת בדברים אלו את התשובה, הכותל אינו מקום תיירותי הוא קודם כל מקום תפילה ועיקרו זה מקום תפילה ומקום כזה זה לא נמדד לפי קריטריונים של אזורי תיירות.
אורי מקלב: ובאותו זמן אמרתי לו יש לי סבא שהיה בבית חולים הרבה זמן והוא קיבל חופשה קצרה מבית חולים שמשם כבר לא חזר לביתו, הוא אמר לי קח אותי לכותל, הדבר הראשון שרצה.
אורי מקלב: אנשים בכוחותיהם האחרונים רוצים לכותל.
אורי מקלב: פנה אלי מישהו שאני יודע שיש לו אמא שהיא חולה עם הרגליים.
אורי מקלב: צרות רבות.
אורי מקלב: היא בוכה על כאבים ומה לא אבל בעיקר כי היא לא יכולה להגיע לכותל.
אורי מקלב: היא שמעה שמועה שאולי היא תוכל להגיע לכותל, אין לה מסביבה לאף אחד אישור כניסה היא לא יכולה ללכת מטר, היא מתקשה בכל פסיעה ואין לה תעודת נכה ולא תהיה לה והיא מחכה לבוא לכותל.
אורי מקלב: כל מה שיוצא מהדברים האלה שחשבנו שצריכים לראות איך אנו ממסדים את הנושא של הגעת נכים לכותל ובנוסף שהגיע לוועדה מידע שמאז שישבנו ועד היום בעצם מספר מקומות החניה באופן כללי צומצמו באזור הכותל, ונשמע מכם את הדברים ואיך באמת נערכים לכך.
אורי מקלב: אני אומר במאמר מוסגר, תדעו שיש גם עניין של דימוי בכל העניין.
אורי מקלב: לא פעם אנשים אומרים לי תשמע אומרים שהכותל מלא אין מקום חניה והכותל ריק.
אורי מקלב: אולי החלטה אחרת במספר המקומות שהוצעו היום לציבור לאישורים לנכים, אבל אנשים שבאים ואומרים לא נתנו לי להיכנס אני מדבר גם על נכים שסרבו להכניס אותם ונדחו ואחרי זה הם אומרים חונים שם מכוניות של משטרה.
אורי מקלב: זה לא בצורה ביקורתית, רק צריך להבין שיש תרעומת ובעין שלו הוא אומר אמרו לי ככה ותראה איך הכול ריק כמה מכוניות יש שם.
אורי מקלב: אלו הדברים שלי, אבנר אנו נוכל לגשת ואני חושב שציינתי גם את הדברים שלך אתה רוצה להוסיף?
אבנר עורקבי: אין לי מה להוסיף אני רק רוצה להגיד, אני צריך להגיע ודיברתי עם ניר ברקת לפני חודשיים או יותר צריך להגיע עם שאטלים.
אורי מקלב: אבנר אם באמת הבעיה היא שאטלים אז תגיד את הדברים –
אבנר עורקבי: שאלתי אותו בכנסת מה אתם הולכים לעשות?
אבנר עורקבי: הוא אומר לי כן לא יכנסו רכבים לכותל.
אבנר עורקבי: תראה הבעיה שלי בשאטל שמתעוררת שנוצר לי צורך רפואי להגיע לאוטו זה אוטו רפואי שמאוחסנים בו דברים, לא רק אני יש נכים שהם - אני בדרך כלל מצנטר אבל אין לי בעיה לעשות את זה באוטו כלומר זה קטטר או צריך להחליף פילטר באוטו זה אישי אז אתה עולה לאוטו ויורד חזרה כאילו כלום לא קרה.
אבי ביטון: יש רק שאלה לחידוד, יש כרגע על השולחן תלונות של נכים שהגיעו לכותל ולא נכנסו?
אורי מקלב: אני לא רוצה לגעת בתלונות ספציפיות אני רק רוצה לדעת בעיקרון, הם רוצים לדעת איך הם יגיעו לכותל מה הדבר שאנו חשבנו –
אבנר עורקבי: אני אגיד לך באופן עקרוני -
אורי מקלב: אבנר, כמה דרך אגב אתה שוהה בכותל?
אבנר עורקבי: חצי שעה, בדרך כלל מאד קשה להישאר בכותל הרבה זמן.
אבי ביטון: כשאתה נכנס לכותל אתה נכנס בצורה מהירה וחופשית?
אבנר עורקבי: זה תלוי ביום שאני מגיע.
אבי ביטון: ודאי שזה תלוי ביום שאתה מגיע אבל אני מדבר על יום שגרתי, אין בעיה?
אבנר עורקבי: הקטע פה הוא שאני אף פעם לא יודע איזה יום הוא חריג.
אבנר עורקבי: אני מגיע לתומי אני רוצה להתפלל אני לא בא בשביל יום חריג אני לא בא בשביל יום סגור, עכשיו כשאני אומר לאותו מאבטח תשמע אני נכנס לרבע שעה, חצי שעה תן לי להתפלל תן לי זכות מינימאלית להתפלל, רוצה להיכנס ואין לי בעיה אני יוצא מיד, הוא אומר לי לא אני אתן לך רבע שעה ונגמר הסיפור, אם אתה מאחר דקה או עשר דקות - מה שקרה לי למעשה, קיבלתי כעס איום, אה אתה הבטחת!
אבנר עורקבי: תראה למרות שדיברתי עם רב הכותל והוא אמר לי תיכנס אל תדאג יהיה בסדר אבל מה אני עושה עם רבע שעה?
אבנר עורקבי: רבע שעה אני יורד מהאוטו ורבע שעה אני עולה לאוטו מה אני יעשה עם רבע שעה בחוץ?
אבנר עורקבי: אה אבל הבטחת ..
אבנר עורקבי: זה פגע בי.
אבנר עורקבי: שמע אני לא יודע מה עם שאר הנכים רוב הנכים פחות או יותר לא מגיעים הרבה, מוגבלים כמוני.
אורי מקלב: אני רוצה לחדד על הנכים הקשים.
אבנר עורקבי: לא מגיעים.
יגאל לוי: מגיעים, מגיעים הרבה, אני רואה שמגיעים המון יש להם רכבים.
יגאל לוי: מה שאבי עושה הוא נותן לעבור את הקו על מנת שהרכב יוכל לפתוח את הדלת כי הוא לא יכול לעשות את זה.
אורי מקלב: בוא נשמע את הדברים.
שמואל רבינוביץ: בראש ובראשונה ברור שהכותל הוא לא אתר חניה.
שמואל רבינוביץ: הכותל המערבי צריך להיות מקום מכובד ובהתאם לקדושתו הוא מקום מצומצם בהיקפו ובהיקף השטח שבו, אם היו יודעים לדעתי בתשכ"ז - 1967 כמה אנשים יפקדו את הכותל 40 שנה לאחר מכן אני בטוח שהיו מרחיבים את רחבת הכותל, מכפילים אותה אם לא יותר.
שמואל רבינוביץ: ההערכה הייתה שבסופו של דבר פחות אנשים יגיעו לכותל.
שמואל רבינוביץ: גם הייתה בחלוקה בין גברים לנשים גם שם הייתה ההערכה שיבואו יותר גברים מאשר נשים דבר שהיום הוא לא מדויק אבל כך נקבע ואלו היו הגבולות ולא הכשירו את המקום ולא נערכו כראוי.
שמואל רבינוביץ: הכותל הוא לא מקום חניה ומה שקרה בשנים האחרונות בגלל לחצים כאלה ואחרים הרחיבו את שטחי החניה על פני רחבת הכותל המערבי ואדם שהגיע לכותל ומחפש את הקדושה את ההוד וההדר ואני לא מדבר על החלק התיעודי אלא הקודש ומה היה לו, בוא נאמר שליש מרחבת הכותל המערבי היה אתר חניה ולכן בסופו של דבר הכותל הוא לא מקום חניה.
שמואל רבינוביץ: ברור שהיותו מקום חניה הוא בראש ובראשונה בגלל הנכים ולא בגלל שוטרים ולא בגלל בעלי רישיונות ולא בגלל רבנים אלא דבר ראשון אלף בית זה הנכים והנכים הקשים.
שמואל רבינוביץ: הם צריכים דבר ראשון להיכנס ולהיכנס ולחנות, עכשיו מה שקורה יש שני סוגי נכים יש אדם שיש לו תעודת נכה ואולי יש לו בעיה ביד, זה לא הנכה ניידות הכוונה לנכה שבאמת אינו יכול להגיע ללא הרכב.
אורי מקלב: על אף שיש ודיברנו על זה בחוק אחר של בחירות בקלפיות של נכים יכול להיות נכה שהוא חולה אונקולוגי והוא בא בכוחות האחרונים שלו אבל הוא בלי תעודת נכה והוא לא נכה נקבע להם אחוזי נכות.
אורי מקלב: המודד איננו תעודת נכה המודד הוא בראש ובראשונה אדם שהוא מוגבל, הוא יכול להיות חולה סופני הוא יכול להיות קשיש מאד מבוגר והוא יכול להיות גם בגיל 60 הוא מוגבל ועדיין לא הסדיר והוא יוצא ממחלה, התקף לב והאנשים האלה הם לא בכדי, יש אמבולנס שנכנס הרבה מאד לכותל המערבי ומביא אנשים ואפילו ילדים ממחלקות קשות שכל בקשתם הוא להגיע לכותל המערבי והדבר ראשון צריך לקבל אותם ולהסדיר שיגיעו בצורה הכי ראויה.
אורי מקלב: אין ספק שסגירת העיר העתיקה גם תרמה לאותם אנשים כי מה שקרה עד אז, אדם יכול היה להגיע ולעמוד שעה או שעה ורבע בפקק כי הכול היה חסום, הכניסה למכוניות פרטיות יצרה צוואר בקבוק בלתי רגיל וכאשר היום נכה נכנס אל העיר העתיקה הוא יכול להיכנס כמו שנכים קשים עוברים במסלולים של תחברוה ציבורית אין לו שום בעיה להיכנס.
אורי מקלב: כל הבעיה היא ברגע שהוא נכנס לכותל המערבי ועכשיו אני מתחבר למה שאומר אבנר אף אחד לא יודע מה קורה באותו יום האם זה יום הנכבה או יום לפני יום הנכבה או יום אחרי או מה קרה כשאמר השייך ראיד סלאח, או מהומות בסילוואן ובהתאם לכך משטרת ישראל נערכת ומזרימה הרבה מאד כוחות והיא עושה עבודת קודש וכדי שהיא תעשה זאת היא צריכה מקום לחנות בסמוך מאוד ופה מתחילה הבעיה באיזונים ומה שאני חושב ופה אני תלוי עם המשטרה צריך גם במצבים הכי קשים להשאיר את מקומות החניה לנכים פנויה.
אבי ביטון: קודם כל זה קורה וגם בימים הכי קשים יש לנו הפרות סדר בהר הבית ואנו צריכים את הרכבים קרובים לטובת העלאת כוות ותחמושת לתוך ההר וזה למעשה בסיס של חנית המשטרה בכותל בגלל הנגישות להר.
אורי מקלב: אולי תיתן תמונה שאנו לא יודעים כמה מקומות חניה יש?