GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: אנחנו מבקשים עוד פחות.
אילן גילאון: אל תפלה אותי לרעה ואל תעשה לי טובות! לא רוצה טובות!
אילן גילאון: אל תעשה לי רעות! זה מה שאני בשקט כאן ובנימוס, עד שכבר - - -
אורי מקלב: הוא מודיע שהוא לא יכול לעבור דרך המגנומטר וזכותו לא לעבור שם, צריך בנושא הזה מישהו מיוחד שבודק אותו ואם באים - - -
אילן גילאון: האם הוא יהיה שם עשרים וארבע שעות?
אורי מקלב: עלינו לייעל.
אורי מקלב: אבי, אתם צריכים להגיע לתובנות האלו.
אילן גילאון: עכשו הכעסת אותי כל כך שאני אטוס לחו"ל במיוחד רק בשביל זה.
אורי מקלב: לא ממתינים, מגיע מצב -לפי מה שהבנתי, שבו לא מדובר רק בהמתנה אלא שאף אחד לא קרא לאחראי.
קארין אלהרר: זה באמת יכול להיות מקרה יוצא דופן אבל למה, למה בכלל- - -
אברהם אסא: בסך הכל המטרה של כולם היא לבוא ולשפר את השירות עבור מוגבלים.
אברהם אסא: היה פה מצב שקשור בבטחון ואתמול לדעתנו הבאנו שיפור מאד מאד משמעותי, בלי קשר לישיבה, הבאנו שיפור מאד מאד משמעותי בכך שפתחנו מכונה ייעודית וחסכנו לאנשים ארבעים דקות המתנה בתור כדי להגיע בכלל למכונה הזו בזמני לחץ.
אברהם אסא: עכשיו עולה פה נושא הבדיקות, אנחנו נבדוק את הדבר הזה ונחזיר תשובה.
אברהם אסא: מה גם שלא אנחנו האנשים שיכולים לתת את התשובה.
אורי מקלב: נראה שלא נצליח למצות את כל הדברים שרצינו.
יצחק הנאו: אני חושב שצוואר בקבוק הוא הרבה יותר משמעותי מאותו בידוק של שיקוף, צוואר הבקבוק של הבידוק שעוד לפני הצ'ק אין הוא הרבה הרבה יותר ארוך מן הבידוק של השיקוף, אני לא יודע שיש שם התיחסות מיוחדת לנכים, אני נוסע כבר עשר שנים עם בעלי צרכים מיוחדים - -
אילן גילאון: האם אתה מדבר על מזוודות?
יצחק הנאו: שם התור הוא ענק, יש מקרים שלא מסוגלים להמתין את הזמן הארוך הזה שהוא מתחיל מעשר דקות עד שעתיים, אני יודע שיש רק את הדלפק של הצ'ק אין, 89 או מספר אחר, שבו מקבלים שירות לנעזרים.
אורי מקלב: אולי לא היית מודע, אבל אומרים שיש - - -
יצחק הנאו: מעולם לא ראיתי את זה באתרים של "אל על" ושל רשות התעופה, לא בפועל ולא במציאות ואני לא יודע למי להתקשר.
ישראל אבן זהב: מן הנסיון שלי ברגע שהם רואים נכים הם לוקחים בלי תור.
יצחק הנאו: יש כאלה שלא נראים נכים.
אורי מקלב: והם נכים לכל דבר?
ישראל אבן זהב: יוציא תעודה ויגש לבידוק.
ישראל אבן זהב: זה שמקבל אותו ראשון בתור, הלוא יש בידוק בטחוני ראשוני.
יצחק הנאו: ומחכים שעתיים.
אורי מקלב: איך הוא יכול להיות ראשון?
אורי מקלב: איך הוא ראשון?
אורי מקלב: הוא עומד.
אורי מקלב: הוא רואה אנשים עומדים.
ישראל אבן זהב: אפשר להגיע אליהם, אין בעיה להגיע אליהם, זה מנסיון.
אורי מקלב: הנה אתה רואה שיש בעיה.
אורי מקלב: אדם שנוסע עשר שנים עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים, רבותי, רגע, זה מראה לנו שיש צורך בפתרון, אבי, אני שואל אותך, אדם עם מלווה שהוא לא נראה בעל צרכים מיוחדים, מה הוא צריך לעשות כדי שלא ימתין בתור של הצ'ק אין?
אורי מקלב: לא מזהים אותו.
סמי סורואה: כמו חרשים למעשה, גם חרשים לא מזוהים.
אבי זוהר: הוא צריך לזהות את עצמו.
יצחק הנאו: אתה נציג רשות שדות התעופה, צריך להוציא הנחיה ראשונה לבעלי צרכים ממיוחדים זה דלפק הצ'ק אין של בעלי צרכים מיוחדים, אין מילה אחת על מה שקורה לפני זה.
יצחק הנאו: לגבי התור הזה, אין מילה אחת.
יצחק הנאו: לשאלתך, כן, תור הבטחון.
יצחק הנאו: התור הוא מן הטרמינל עד שאני מגיע לאותו דלפק מיוחד בו אני מוסר את המזוודות.
יצחק הנאו: שם התור הכי ארוך בשדה התעופה.
יצחק הנאו: ושם אין עדיפות, לא באתר שדות התעופה ולא בפועל, עשר שנים, לא נתקלתי - - -
אבי זוהר: אתה אומר קצת דברים והיפוכם, לא בתור לשיקוף - - -
יצחק הנאו: התור לשיקוף הוא בפנים, אחרי ביקורת הדרכונים הוא הרבה יותר מהיר.
אורי מקלב: אתה אומר, כשאתה אמור לעבור עם ילד שלא יכול לעמוד חמש דקות בשקט - - -
אילן גילאון: לפנות למודיעין והם מתירים.
אילן גילאון: התקנות החדשות יאפשרו עמדה מיוחדת לדבר הזה, מעל מספר עמדות, בדיוק כמו בסופרמרקט או בכל מקום אחר, אלה יהיו תקנות השירות, הן עדיין לא בפועל.
אורי מקלב: אבי, גם לפני שהתקנות ייכנסו לפועל, האם אפשר לעשות משהו, שיהיה איזה אדם, איזו כתובת.
אבי זוהר: הם עושים את זה.
אורי מקלב: הוא לא יודע, זה לא נמצא באתר.
יצחק הנאו: אני נוסע עם בעלי צרכים מיוחדים ומעולם לא קיבלתי את השירות הזה.
אבי זוהר: הוא יפנה למודעין, יגיד שלא יבדקו אותו, אני יודע שכשהם מזהים הם פונים.
אורי מקלב: מדברים על מקרים שלא מזוהים.
אורי מקלב: חרש, לא מזהים אותו.
יצחק הנאו: סוכן הנסיעות מציין את זה, זה לא מקבל מענה.
אברהם אסא: הנוסע הנעזר אמור לדווח, לפי התקנות הוא אמור לדווח 48 שעות לפני מועד הטיסה.
אורי מקלב: כשהוא מגיע לטרמינל מה הוא עושה?
אברהם אסא: כשהוא מגיע לטרמינל סוכן הנסיעות מנחה אותו ואומר לו שעליו להגיע לדלפק נעזרים.
אברהם אסא: חברת "אל על" יש לה דלפק משלה, אתה עוקף, אתה לא צריך לעמוד בתור.
יצחק הנאו: לחלוטין לא נכון.
אברהם אסא: אז אני אומר לך.
יצחק הנאו: סליחה, זה לא נכון.
יצחק הנאו: אמרת שאני ניגש ישר לדלפק ולא צריך לעמוד בתור, אני מודיע לך שזה לא נכון, החזירו אותי לאחור כי אין לי מדבקה של הבידוק.
אברהם אסא: כן אבל אתה אומר להם שאתה רוצה בדיוק מיוחד.
יצחק הנאו: "תחזור לתור!"
אברהם אסא: רגע, האם הם ידעו שאתה עם מוגבלות?
יצחק הנאו: כן, החזירו אותי לאחור.
אברהם אסא: אם אין מדבקות, ברור בגלל שאתה לא יכול לעלות לבידוק.
יצחק הנאו: תעמוד בתור.
אורי מקלב: אבי, יש צורך באיזו כתובת.
אורי מקלב: איפה המדבקה?
אורי מקלב: אי אפשר לשמוע אותך בכלל.
אורי מקלב: שהוא יידע לענות.
אבי אסא: ההנחיות הן כאלה ואני לא יודע - - -
אורי מקלב: אני עכשיו בא ונוסע, למי אני פונה?
אבי אסא: גם איש הבטחון בכניסה לתור אמור לזהות נוסע נעזר ואמור לתת לו קדימות.
אבי אסא: יש לנו שלטים על קדימות לנוסעים נעזרים.
אבי אסא: יכול להיות שיש חריגים.
אורי מקלב: האם יש מישהו בטחוני שעומד בתחילת התור?
אבי אסא: זה אם אתה בא עם כסא גלגלים.
אורי מקלב: אבל ניגש אליו ואומר: לי יש צרכים מיוחדים.
מאיה גפן: יכול להיות שיש בעיה עם לקויות שלא נראות.
מאיה גפן: יכול להיות שיש קושי אצל האנשים עם מוגבלות שלא נראית, ואתם צריכים לרענן את זה.
מאיה גפן: זה מה שאתם צריכים לעשות.
אורי מקלב: אני יותר מאמין לכך שאיש הבטחון, אם אומרים לו פעם אחת שאם מגיע אליך בעל לקויות שלא נראות עליו, שיפנה אותו לתור המיוחד, הוא יעשה את זה?
אבי אסא: מפנה למצגת ההדרכה שלנו.
יצחק גילאון: מה שקורה בשטח, זה מה שחשוב, לא המצגת.
יצחק הנאו: אני רוצה לדבר על הבעיה שהועלתה פה.
אילן גילאון: אין בעיה כזו, הבעיה היא נקודתית ויש לפתור אותה.
אורי מקלב: אין בעיה למי שנראה, יש בעיה למי שלא נראה.
אילן גילאון: מי שלא נראה, שיציג תעודה או שיודיע.
יצחק הנאו: הצגתי תעודה וזה לא עוזר!
אילן גילאון: אז שירעננו את הנהלים, זה הכל.
יצחק הנאו: אין לי ספק שעם ילדים זה לא עובד, ילדים בעלי צרכים מיוחדים עלולים להיראות כלא מחונכים אבל הם לא.
יצחק הנאו: אני רוצה שחברת "אל על" תדע שיש בעלי מוגבלויות שלא בולטים, הם לא על כסא גלגלים והם נופלים בין הכסאות.
יצחק הנאו: עם כל מה ששמעתי פה על כל מיני צדדים שמשתפרים ב"אל על", לדעתי אם איבחנתי נכון, זה הכל באשר לדברים בולטים.
יצחק הנאו: אני לא חושב שזה נכון –וסליחה שאני מקלקל את התמונה פה, זה לא נכון לאלה שאינם בולטים.
יצחק הנאו: יש מקרים –ולא קצת מקרים, של נכים שהם נכים מאה אחוז בהגדרה של המוסד לבטוח לאומי, הם חולים במחלות קשות, הם חולים פי מיליארד מאותם נכים על כסא גלגלים שהמוגבלות שלהם היא מוגבלות בגפים או מוגבלות פיזית, לא תמיד חייבת להיות מוגבלות בגפיים ולא תמיד היא צריכה להיות פיזית, יכול להיות אדם שאין לו אפשרות לשבת שלש דקות על המקום, זו מוגבלות, זה יכול להיות שהוא חולה סופני, אני אתן מספר דוגמאות.
אורי מקלב: יצחק איבד אחד מילדיו, כתוצאה ממחלה שעונה לתיאור שלו.
יצחק הנאו: היינו טסים כל חצי שנה למטרה רפואית, לטיפול מציל חיים שניתן רק בחו"ל.
אורי מקלב: הילד לא יכול היה להיות רגוע בנסיעה, בועט במהלך הנסיעה, הנסיעה אתו לא רגועה.
יצחק הנאו: ילד שלא מְתַקְשֶר.
אורי מקלב: ילד שחי רגיל עד גיל שמונה ובגיל שמונה חלה.
אילן גילאון: זו התלבטות מאד קשה.
אילן גילאון: אנחנו מטפלים עכשיו במשהו שנקרא פטור מתור.
אילן גילאון: ההגדרה של הדברים האלה היא הרבה יותר מסובכת.
יצחק הנאו: ולצורך הענין שלנו כאן, קשה לזהות את הילד הזה כנכה.
יצחק הנאו: ישבנו, יש לנו נכה שיושב ובסך הכל אולי צריך להגיע לשירותים באמצע, ילד שלא מסוגל לשבת.
אילן גילאון: למרות שאני חולק על "אל על" לגבי היחס המועדף שקיבלתי מהם, כי אני לא חושב שזה צריך להיות כרוך בפנייה מיוחדת, ללשכת המנכ"ל או לפניות הציבור כפי שענו לי בעבר, אז עשיתי את זה ולפני הטיסה האחרונה שהיתה במאי, בה נסענו ליום אחד, הלוך וחזור, פניתי מוקדם.
אילן גילאון: נכון, הפעם בניגוד לעבר חזרו אלי אבל, פה מתחיל ויכוח שהוא מיותר, שהוא לא נכון, ולדעתי הוא מחייב שינוי בתפיסה.
אילן גילאון: קודם כל מקום ההושבה במקום המועדף לילד מן הסוג הזה הוא קריטי.
אילן גילאון: ילד מן הסוג הזה חייב מירווח.
אילן גילאון: אם הוא לא מסוגל לשבת על הכסא הוא חייב מירווח, אל"ף הוא כי צריך את המירווח ובי"ת כדי שמי שיושב לפניו לא יספוג בעיטות כל הדרך.
אילן גילאון: אתה לא מתקשר אתו ויש לו תגובות שאתה לא יכול לשלוט עליהן.
אילן גילאון: חייבים להבין את זה.
אילן גילאון: הסבירו לי שאם המקום לא יהיה תפוס על ידי אמהות נוכל לקבל את המקום.
אילן גילאון: נכון, חזרו אלי, לא יומיים קודם לטיסה, בהם הנושא של האמהות נבדק אלא חזרו אלי קודם, והסכימו לתת מקום אחד ללא תשלום כאשר עבור המקום הנוסף ביקשו תשלום וזו חוצפה, רבותי, ביקשו תשלום, גם למלווה לתינוק לא מבקשים תשלום.
מירי אילדיס: לא ביקשו תשלום.
יצחק הנאו: ביקשו תשלום.
יצחק הנאו: לא עבור הילד אלא עבור המלווה הנוסף.
יצחק הנאו: עמדתי על כך שהמלווה לא ישלם.
יצחק הנאו: עמדתי על כך שכמו שאמא לתינוק לא צריכה לשלם על המקום הנוסף במושב המועדף, כך גם מלווה לנכה, אני לא רואה את ההבדל.
יצחק הנאו: ניהלתי על זה ויכוח טלפוני.
מירי אילדיס: אתה לא ניהלת על זה ויכוח.
מירי אילדיס: אני באופן אישי מכירה את הפנייה הזו ואני חייבת לציין שבגלל שהמגבלה היא מיוחדת אז כן, עליך לפנות באופן מיוחד ואין צורך לפנות למנכ"ל אלא לשרות הלקוחות כמו שפנית.
מירי אילדיס: הטיפול היה מאד מאד ממוקד.
יצחק הנאו: מבקש לסיים.
יצחק הנאו: ביקשו ממני עבור המקום הנוסף.
יצחק הנאו: כמובן שלא הסכימו לתת לי שני מקומות לידו למרות, שאם הורים נוסעים עם ילד ויש מקום פנוי אז שני ההורים ישבו ליד התינוק.
יצחק הנאו: התנהל אתי ויכוח לגבי השאלה האם המקום השני תפוס או לא ונאמר לי דבר מאד מעניין: למרות שאת המקום לתינוקות שומרים עד יומיים לפני הטיסה, כבר חמישה עשר ימים לפני הטיסה ידעו להגיד לי שהמקום תפוס, לא על ידי תינוק אלא על ידי נוסע מועדף.
יצחק הנאו: זה אומר שלא שמרו את המקום עבור תינוק עד ליומיים האחרונים.
יצחק הנאו: פה אני שואל האם מלווה של נכה הוא לא קודם לנוסע מועדף אחר.
יצחק הנאו: ודרך אגב אני נוסע מתמיד כך שיש לי איזושהי עדיפות על פי ההנחיות של "אל על".
יצחק גילאון: יכול להיות שהנוסע המועדף בעצמו היה אדם מוגבל.
יצחק הנאו: הוא לא היה מוגבל, אני בדקתי.
יצחק הנאו: פשוט היה נוסע בדרגה גבוהה ממני מבחינת מועדון חברים.
יצחק הנאו: או שהוא שילם.
יצחק הנאו: לפי ההנחיות שומרים את המקומות האלה לאמהות עם תינוקות עד ארבעים ושמונה שעות לפני הטיסה אז איך מראש ידעו להגיד לי שהמקום הזה תפוס.
יצחק הנאו: בסופו של דבר, עבור המקום שצמוד לנכה לא שילמנו, התעקשתי לא לשלם ואת המקום השני קיבלנו במקום אחר.
יצחק הנאו: ואני מוכרח לומר, ואולי זה באמת חריג, שיש נכים שצריכים שני מלווים.
יצחק הנאו: כפי שציינתי, לא היו תינוקות, המקום היה תפוס מראש, ישב שם אדם רגיל, בסופו של דבר ישב ליד נכה ואחד לא וגם זה אחרי מאבק.
יצחק הנאו: בטיסת החזור למשל, שוב, מקום אחד ליד נכה ודרך אגב, היו מקומות - - -
אורי מקלב: מתי היתה הטיסה?
יצחק הנאו: במאי האחרון.
יצחק הנאו: היו מקומות פנויים כך שיכלו, גם את זה שישב במקום המועדף, במקום לתתו לאשתי, להעבירו אל המקום המועדף הקרוב לידו.
יצחק הנאו: שם זה היה exit ושם היה מקום ריק משך כל הטיסה, כך שיכלו להושיב אותם שם וכך הייתי יכול לשבת ליד בני.
יצחק הנאו: הליווי של אשתי, אגב, הוא לא לשם תענוג אלא כי אנחנו נדרשנו לשני מלווים.
יצחק הנאו: בפירוש אפשר היה להושיב את אותו מועדף, בין אם הוא שילם, בין אם הוא נושא "גולד", יכלו להושיב אותו במקום אחר אבל לעומתו, את הנכה אי אפשר להושיב שם.
יצחק הנאו: בטיסת החזור שוב, היה מקום ריק בטור של המועדף, עם המרווח, למרות שהם טענו זמן רב מראש שהמקום הזה תפוס, המקום הזה היה ריק ואני מוכרח לומר למען ההגינות כי יכול להיות שהוא היה ריק כי אדם לא הגיע לטיסה ברגע האחרון, ונאמר לנו שיש מישהו שלא הגיע ובסופו של דבר התיישבתי שם וניגשו אלי ושאלו אותי איך אני יושב במקום בלי לשלם והבהרתי להם שחבל על הויכוח, ישבתי שם על מנת לטפל בבני.
יצחק הנאו: יש פה חוסר הבנה בסיסי לגבי השאלה מה נקרא מוגבלות, האם מישהו מוגבל רק אם הוא נראה כמוגבל, האם "אל על" עומדת בתקנות שלה?
יצחק הנאו: עד מתי שומרים לאמהות כי אני רואה שבכל אופן נותנים את זה לאחרים, האם יש הבנה של הצוות, האם יש הבנה אצל צוות הקרקע ואצל צוות המטוס?
יצחק הנאו: אפשר לתת עוד דוגמאות רבות ואני מתמקד בדברים האלה כי כל הנושא שעשו מסביב, שאני אפנה מראש, שאני אקבל מה שצריך לקבל, יש פה בעיה אמיתית בהגדרות, כי אין הרי הגדרה לנכה, יש הגדרה לאמהות.
אורי מקלב: האם מסתכלים עליך כמו על מתחזה, כמו מנצל?
אורי מקלב: השאלה היא איפה נקודת הויכוח.
אורי מקלב: אני מניח שכשאדם בא עם מוגבלות שנראית אז אנשים לא מעלים אפשרות של ניצול המצב והשאלה היא האם, כפי שאנחנו רגילים למה שנמצא אצל הרבה משרדים ממשלתיים והבטוח הלאומי בראשם, שהם מחפשים קודם כל אם יש התחזות, ניצול או רמיה ועל זה כל המערכת מבססת את התנהלותה, והם מוכנים, בגלל שני אחוז או אחוז אחד שלא הגון, לסובב את כל המערכת על סמך חשד שמישהו ירמה, אז האם זה גם כאן?
יצחק הנאו: לא אקצין עד כדי כך כי יש כאן חוסר הבנה.
אורי מקלב: ואני מתפלא:
אורי מקלב: אחרי שיודעים, ואחרי שנשמעת כבר זעקה ואנחנו כאן מדברים על מקרה פרטי שמלמד על הכלל, ואחרי שכבר הדברים ידועים ודובר עליהם, עדיין הבעיות צפות.
אורי מקלב: ואני מניח שיש קושי, לוקח זמן, גם לחברה, להפנים שהנכויות והמגבלות הן לא תמיד נראות ויש עוד מגבלות ומנגד אני גם מבין שלא כל מה שהנוסע רואה הוא המציאות אבל לא כל מה שהחברה רואה הוא מציאות.
מירי אילדיס: בקצרה.
מירי אילדיס: אני לא יכולה להתווכח עם התחושות שלך מר הנאו, שניה, רגע, מדובר פה במקרה - - -
אורי מקלב: יצחק הוא המחולל של הדיון הראשון.
מירי אילדיס: יצחק פנה בגלל מקרה מיוחד, בגלל נכות מאד מיוחדת וכמוהו יש עוד אנשים עם נכויות מאד מיוחדות ולפעמים הן בלתי נראות אבל הן צריכות להיות מוסברות לחברת התעופה וגם לקשרי לקוחות כדי שנדע לטפל באופן מתאים.
מירי אילדיס: גם בפעם הראשונה וגם בזו, שהכירו אותו והיתה נציגה יעודית שטיפלה כדי לבדוק את המקרה, מיד, גם בפעם הקודמת, נתנו טיפול מיוחד כי הבינו שמדובר בנכות מיוחדת ובבקשה מיוחדת שצריך להתייחס אליה, בפעם הראשונה, לפני התקנות, נוהל החברה היה שגובים עבור השירות הזה.
מירי אילדיס: מאז המקרה של הנאו -ואת זה גם ציינו בוועדה הקודמת, אימצנו לעצמנו את התקנה האמריקאית כי ראינו שהמקרה הוא מאד קריטי.
מירי אילדיס: כל פנייה של בעיות עם גפים מאושרת גם בלי לבקש תעודה, אנחנו לא טוענים שאנשים מתחזים, אנחנו יודעים שיש כאלה אבל בטח לא באוכלוסיה הזו ואנחנו מוכנים לקחת את הסיכון ומיד נתנו פתרון גם לילד וגם למלווה.
מירי אילדיס: אגב, "אל על" החליטה שהמלווה הוא בתשלום אבל היא תמיד תתן לו פתרון.
מירי אילדיס: בנוגע לנוסעים מועדפים, גם הם יושבים במקומות אבל נוסעים מועדפים מבינים שתינוקות קודמים, הם מבינים שגם אם הם יקבלו את המקום ויבוא תינוק ב 24 או ב 48 שעות האחרונות, תגיע אם עם ילד שגילו פחות מתשעה חודשים היא תקבל את המקום הזה לפניהם.
מירי אילדיס: לא הבנו אם - - -
אורי מקלב: הילדים האלה, נדרשים למלווה לא פחות מתינוקות, צריך להבין את זה.
מירי אילדיס: לכן הוא קיבל מענה של מלווה וילד ללא תשלום.
מירי אילדיס: אגב בסוף הוא קיבל הכל ללא עלות.
מירי אילדיס: אף אחד מן המשפחה לא שילם.
אורי מקלב: אבל למה צריך להיות ויכוח?
אורי מקלב: למה צריך להיות משא ומתן?
מירי אילדיס: בגלל זה דיברתי על תחושה.
מירי אילדיס: אין משא ומתן, זה לא היה - - -
אורי מקלב: למה צריכים לשלם?
אילן גילאון: למה לבקש כסף על דבר כזה בכלל?
אורי מקלב: צריך לזכור שהוא גם לא עולה.
אילן גילאון: זה כסא רגיל.
מירי אילדיס: אני מנהלת קשרי לקוחות ולא מנהלת החברה.
מירי אילדיס: אני מוכנה להעלות את זה, אנחנו מכירים את זה ומר הנאו קיבל פתרון.
אילן גילאון: מה הייתם גובים ממנו?
מירי אילדיס: לא גובים וגם לא גבינו ממר הנאו.
מירי אילדיס: לשאלתךָ, בסוף הוא לא שילם, לא הוא, לא המלווה ולא אשתו.
מירי אילדיס: ולשאלתְךְ, את לא היית שם.
מירי אילדיס: זה מה שהוא אמר והוא אמר וזה מה שאנחנו אומרים ואני לא חושבת שהיה ויכוח.
יואב קרים: הפתרון שנתת לו הוא פתרון פרטני.
יואב קרים: אנחנו לא פה בשביל הפתרון הפרטני.
יואב קרים: אנחנו פה כי זה לא הגיע לא לו ולא לאף אחד אחר.
אורי מקלב: אם המדיניות היא שהמלווה צריך לשלם, יש לתהות, הרי המלווה הוא מלווה של ילד, כמו שאֵם לתינוק לא משלמת בגלל שזה המקום שלה, האם המלווה הוא פחות מן הילד?
אורי מקלב: אם הילד לא צריך לשלם אז האם המלווה צריך לשלם?
אורי מקלב: וזה לא משנה אם זה מלווה של ילד או של מבוגר.
מירי אילדיס: אנחנו נעלה את זה.
אורי מקלב: דעו לכם, ואני אומר את זה גם ל"אל על", נושא הנגישות, גם גופים פרטיים וגם ציבוריים, כולל הממשלה, והממשלה משקיעה בנגישות לבתי ספר כשיכול להיות שבמשך עשרים שנה לא ילמד שם ילד נכה והיא משקיעה, אמנם לא מספיק אבל משקיעה בנגישות, לא נותנים היום רשיון בלי נגישות, משקיעים מליונים בשבילים ובנגישות ובמעברים, יש מקומות שלא בונים או מצמצמים את בית הספר כולו כדי שתהיה חצר כזו או אחרת כי לפעמים הטופוגרפיה לא מתאימה.
אורי מקלב: כל המעברים והכניסות ודברים מן הסוג הזה עוברים את שאלת הנגישות, "אל על" וכל חברת תעופה מחוייבת גם, כל אחת במבנה שלה, במטוס, גם במטוס עצמו, צריך להשקיע.
מירי אילדיס: אין צורך לשכנע אותנו.
מירי אילדיס: נגדיר את המקרים שלגביהם נמליץ בפני ההנהלה, ואני לא יכולה לקבל את ההחלטה הזו, שלא לגבות עבור מלווה.
רוני אמיר ארזי: צריך לזכור שמספר המקומות בשורה הקדמית הוא באמת - - -
אילן גילאון: זו לא סיבה לגבות כסף על זה.
אורי מקלב: קיימנו ישיבה בנושא חניה של נכים בכותל המערבי ועל אף שלא קל לי לעשות ישיבות בנושא של נכים אני מקיים אותן.
אורי מקלב: אחד הדברים שאנחנו דיברנו עליהם והמשטרה הפנימה וגם האחראים בכותל, הוא שגם אם אתם רואים שיש בעיה, כשאדם נכנס ואומר "אין" ואני ראיתי את זה והמקום ריק ואתה רואה מקומות חניה, זה פשוט מוציא אותו מן הדעת, הוא אומר: אני נכה, והנה זה ריק, זה אומר שבאמת המסקנה היתה שגויה והנה עובדה, אנשים נמצאים והמקום ריק הרי בסופו של דבר אדם יכול להרגיש - - -
שמעון יאיר: יש דבר כזה שידרוג על בסיס של מקום פנוי.
אילן גילאון: אי אפשר לחייב אתכם בחוק.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שאנחנו נטולים כל קשר עם דבר כזה אחרת ניחשב כלא תקינים.
אורי מקלב: לא חֲבַרְתִי למשלחת של הכנסת ולא לשום גוף שהזמין אותי.
אורי מקלב: תאמין לי שהתחושה היא של תיסכול.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים פה על שידרוג למחלקה ראשונה אלא אנחנו בסך הכל מדברים כאן על מקום שיש לו עוד חמישה סנטימטרים או יותר - - -
אילן גילאון: במטוס, אם יש מקום פנוי במחלקה ראשונה או במחלקת עסקים ויש מקרה כזה, אז אני מיוזמתי אומר לו: "תעבור", בלי שום חוקים ובלי שום דבר.
אורי מקלב: היה תקופה שגם מקום ב exit לא עלה עוד כסף ולא ביקשו כסף, אבל "אל על" רוצה למכסם את הרווחים.
אילן גילאון: כמו שהיא אמרה, עם תחושות אי אפשר להתווכח.
שלמה מולה: כמו שאמרתי לך, אנחנו יכולים גם לפגוע בחברת התעופה ולטוס בחברה אחרת.
שלומית אבינח: נאמרו דברים טובים, חבל לנהוג כך.
מירי אילדיס: לא התווכחנו אתו, רק הגבנו.
שלמה מולה: על דבר כזה לא מגיבים.
שמעון יאיר: אשאל אותך שאלה, האם הוא נדרש לשלם תוספת?
שמעון יאיר: האם דרשו ממנו, כן או לא?
שמעון יאיר: ודרשו ממנו! זה בלתי נתפס.
שמעון יאיר: היה עליו להתחנן כדי שיוותרו לו.
מירי אילדיס: זה יטופל.
מירי אילדיס: לא היה צורך להתחנן על פטור מתשלום לשני מלווים.
אורי מקלב: עלינו לעצור את הויכוח.
אורי מקלב: גם אם "אל על" רוצה למכסם רווחים, כשזה מגיע לבעל צרכים שמגיע מתוך כוונה נקיה, ואנחנו מכירים תופעות כמו החשש שגילויי גמישות יגרמו לאיבוד שליטה ודומיהם, עדיין יש לבדוק את הדברים.
אורי מקלב: למה להפריד בין בעל לרעייתו בטיסה?
אורי מקלב: למה להגביל דברים?
אורי מקלב: קחו לכם מומחה, קִבעו לכם קריטריון, אנשים שצריכים ליווי של שני אנשים –והמקרה של מר דנאו הוא לא יחיד מסוגו, טפלו בזה.
אורי מקלב: לא ייתכן להפריד בין שני בני זוג בגלל עדיפויות אחרות ויש לפתוח את כל המדיניות מחדש.
אורי מקלב: עובדה היא ואף אחד לא יכול להתכחש לכך שמתסכל מאד לראות מקומות ריקים אחרי שנדרש תשלום מיוחד עבור מקום נוסף במקרה מסוים.
יצחק הנאו: נקודה אחת שפה התפספסה היא אורך המועד שבו שומרים את המקום לאימהות.
יצחק הנאו: זה שהנכים לא נמצאים בקטגוריה הזו ששומרים להם מקומות, ולשאלת יושב הראש, לאמהות שומרים מקום עד שלושה ימים לפני הטיסה.
יצחק הנאו: ההנחיות של חברת התעופה הן באתר והן מציינות שבזמן הצ'ק אין יש איזה סדר עדיפויות לגבי מי שיכול לקנות את המקומות האלה.
יצחק הנאו: א - אין שם בכלל התייחסות לנכים; ב - אני עכשיו מביא שתי דוגמאות, גם של הלוך וגם של חזור, שחמישה עשר יום מראש כבר ידעו שהמקום הזה תפוס, תפוס לאנשים רגילים ואז, אף אחד לא עשה חשיבה, אולי יש פטור ליד מקום ריק והיה מקום ריק זאת אומרת שלאותו אדם מועדף יכלו לתת מקום מועדף בטור ליד וגם את זה לא עשו.
אורי מקלב: לפי דבריך, למה שאדם לא יוכל להזמין את המקום מראש?
אורי מקלב: למה שלא ישמרו לו את המקום מראש לפי בקשתו?
שמעון יאיר: לכן יש צורך בחוקים.
שמעון יאיר: ולכן עמדתי מצדדת בחקיקה.
שמעון יאיר: צריך לחוקק חוקים, אתה גוער בי שאני רוצה חקיקה, הם לא יעבדו בצורה אחרת ללא חקיקה.
אורי מקלב: אם יש פנייה שנוגעת לילדים כאלה, היא צריכה התייחסות, שלא יהיה קריטריון שלא מכיל מקרים מיוחדים.
אורי מקלב: פניה שבה נוסע נדרש לשני מלווים, יש להנחות לגביה את עובדי החברה וכו'.
אורי מקלב: מתסכל לראות שיש מקום ריק.
שמעון יאיר: הם לא עושים את העבודה שלהם.
אורי מקלב: מר יאיר, לא נהוג בוועדה לדבר כפי שדיברת אל מירי ברגעים האחרונים.
אורי מקלב: הדיונים כאן אינם דיוני רחוב.
אורי מקלב: אתה לא יכול להרשות לעצמך.
אורי מקלב: ויש אפשרות להוציא אנשים מן הדיון.
אורי מקלב: יאיר, עליך להפסיק.
עירית שביב-שני: רציתי לציין שהנציבות, במסגרת ההצעה שלה לתקנות, הציעה להקצות למלווה תשלום נפרד.
אורי מקלב: על זה אנחנו מברכים אבל לא יכולים לדרוש את זה.
אורי מקלב: בסך הכל מדובר במקום ישיבה שעליו הוחלט שיהיה מועדף.
נתן ארנשטיין: הנושא נחלק למספר חלקים: בחלקו הוא ספציפי לגבי הטסות רפואיות וההכנות הטכניות שנדרשות.
אורי מקלב: חלק מן הנוכחים כאן לא היו בוועדה בה הופעת.
אורי מקלב: הצג את המקרה ממש בקצרה.
אורי מקלב: היום אינך פועל בשביל עצמך אלא מדבר על נושא של הטסות רפואיות עם מקרים מאד קשים גם של פיקוח נפש, של הצלת חיים, וטסת עם ילד שלך שהיה פג והיה בן שבוע, עם כל מה שעבר עליך בהיבט הזה, גם מול רשות שדות התעופה וגם מול חברת התעופה.
אורי מקלב: הילד נפטר בחוץ לארץ ואתה היום קיבלת על עצמך לעזור לנוסעים האלה למען הכלל.
אורי מקלב: ספר בקצרה.
אורי מקלב: דובר בהטסה רפואית שמומנה על ידי קופת חולים.
אורי מקלב: זה התחיל בזה שבשדה התעופה התברר שלא הביאו את המתאם, היה ציוד שלא הגיע ואמבולנס שלא הגיע.
נתן ארנשטיין: היו תקלות בדרך, לא היו ההכנות שהיו אמורות להיות ולא רצו להטיס אותנו, אחר כך לא היה חשמל בשביל המשאבות, אמנם מה שהיה חסר היה רק מתאם אבל היתה תקלה שניה והמשאבה הפסיקה באיזשהו שלב לעבוד, ובנחיתה, המצברים של המשאבות נגמרו.
נתן ארנשטיין: היה אמור להיות שם אמבולנס –לא על ידי "אל על", והוא לא היה שם בזמן וביקשנו להזמין אמבולנס אחר או לחילופין לתקן את החשמל של המשאבות והדברים התעכבו הרבה זמן.
אורי מקלב: הדברים שם היו קשים לפי כל קנה מידה.
אורי מקלב: יש להבין שהיעדר החשמל מנע את מתן הזריקה שהיא מצילת חיים כשהדופק ירד והוויכוחים שהיו לפני הטיסה הם דברים שלא שמענו לפני כן והיה קשה לשומעם.
נתן ארנשטיין: הענין נחלק לשני חלקים: האחד הוא ההכנות והתקלות הטכניות והשני מתקשר לדברים שדיברו פה ואולי יחזקם.
נתן ארנשטיין: הערה קצרה שאני חייב לומר, לגבי ההטסות הרפואיות, אני חייב לציין –ואני לא יודע אם כל החברות עושות את זה, כנראה שיש חברות שלא עושות את זה בכלל, "אל על" לא עשתה את זה בהתנדבות אלא בתשלום מלא, גם מעבר לתשלום של כרטיסים רגילים, ולשאלת יושב הראש, חלק מן הכרטיסים שקנינו היו יותר יקרים מכרטיסים רגילים, בגלל ההכנות שהיה צריך לעשות.
נתן ארנשטיין: ענין ההכנות הטכניות להטסה רפואית דוקא דרש הידברות מלאה אחרי חצי שנה אבל הם עשו חקירה והודיעו לי את התשובות.
נתן ארנשטיין: אמנם את המסקנות לא הודיעו לי אישית אבל שמעתי ממקורות אחרים ושמעתי שיש כל מיני הנחיות טכניות לגבי שיפור בהכנת הדברים כדי שיהיו יותר מסודרים וצריך לציין, שדבר כזה, יש פה נושא של "אוי לי מיצרי ואולי לי מיוצרי", זאת אומרת שברגע שיש תקלות גדולות ופאשלות גדולות אז כמובן תהיה תגובה של התגוננות וזה דבר שאי אפשר לחייב ולא תמיד אפשר לחייב את החברה לעשות דברים מסויימים ואני לא יודע אם כדאי באמת להעלות את הענין ורק רציתי להראות שתהיה הבנה פנימית ו"אל על" תשפר את העניינים האלה.
נתן ארנשטיין: לשאלת יושב הראש, את המסקנות ולא רק לגבי המקרה שלי, לא קיבלתי ואני יודע שהיו הנחיות מסויימות.
אורי מקלב: חלק מן המעקב שלנו היה למצוא אם יש הנחיות שימנעו תקלות כמו אלו שהוצפו בנסיעה הספציפית הזו.
אורי מקלב: האם יש מסקנות.
רוני אמיר ארזי: באל על מבוצע עדיין תחקיר, שטרם הסתיים בגלל מורכבות הענין.
רוני אמיר ארזי: זה במקרה בהחלט פרטני ולא מקרה יומיומי, עם כל רצף הנסיבות שהיו שם ויש פרטים בתחקיר שהם רגישים ומבחינת הגנת הפרטיות לא יהיה נכון לחשוף אותם בפורומים גדולים אבל בכל מקרה, התחקיר עדיין לא הסתיים בגלל שהרבה מאד גורמים בחברה נחקרים ומעורבים בו.
רוני אמיר ארזי: יש מסקנות נקודתיות שעלו במהלך התחקיר, שכבר מיושמות וכמו שנתן אמר כבר ניתנו הנחיות מיוחדות לאור מה שהיה, כדי שהדברים יתנהלו אחרת אבל עדיין אין מסקנות סופיות.
רוני אמיר ארזי: בכל מקרה יש מגעים עם נתן לאורך כל הדרך ופה מירי תוכל לתת פרטים נוספים, הם בקשר כל הזמן ואנחנו מנסים להגיע לפתרון שיהיה לשביעות רצון שני הצדדים.
אורי מקלב: זה שיש קשר עם הלקוח זה בסדר וזה שיש תחקיר זה בסדר אבל יש לשלוח תשובות בכתב לגבי נוהל של הטסות רפואיות.
נתן ארנשטיין: אמרתי קודם שהגיעה אלי ידיעה שיש הנחיות ושצריך להבין - - -
אורי מקלב: בעקבות המקרה שלך תיתכנה מסקנות אישיות.
אורי מקלב: הועדה תרצה לשמוע את המסקנות הסופיות.
אורי מקלב: ודאי שדברים אישיים לא ניתנים לפרסום אבל מן הפרט אנחנו לומדים על הכלל.
נתן ארנשטיין: הנקודה הרגישה פה, היא שאמרת שברוב המקרים הדברים האלה הם דחופים מאד וצריך גמישות מיוחדת מבחינת החברה ומצד שני, במקרים כאלה יש גם סיכון מסוים מבחינת החברה ואנחנו לא רוצים להם להתכונן יותר מדי כי אז הם לא יוכלו לעשות הטסות כאלו והנוסעים יפגעו.
נתן ארנשטיין: מצד שני, הם כן צריכים לדעת מה כן לעשות.
נתן ארנשטיין: אחרי המקרה שלי היתה השתפרות והבנתי שלאחרונה הדברים השתפרו, ש"אל על" הפנימה וכן נתנה הנחיות איך להכין הכנות טכניות.
אורי מקלב: מה לוח הזמנים שלכם?
מירי אילדיס: הדברים אמורים להיסגר בקרוב.
מירי אילדיס: אני מניחה שתוך שבועיים נציג מסקנות.
יואב קרים: עם כל הכבוד, המדינה לא צריכה להסתיר את זה, לקוח עומד מול חברת תעופה והמדינה, דרך , צריכה לקחת אחריות ולעזור לשני הצדדים במצב הרגיש והמורכב הזה.
יואב קרים: ואני לא יודע מה המקרה הספציפי הזה אבל לצורך הענין, בכל מצב שכזה, לא יכול לנקות את עצמו והמדינה לא יכולה להגיד שהיא מחוץ למשחק.
יואב קרים: אי אפשר להשאיר דברים מורכבים כאלה ורגישים כאלה למערכת יחסים בין לקוח לחברה, זה לא נכון.