GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: היא ממשיכה וכותבת: "זוהי פגיעה בשוויון ובחופש העיסוק, בצנעת הפרט בנשים.
אורי מקלב: למרות שכרוך בזה פעמים קצת עבודה פיסית, ישנן נשים שמוכנות לעבוד בזה, כמו שישנן נשים נהגות אוטובוסים, חיילות בחיל הים, למרות שהעבודות הן פיסיות.
אורי מקלב: אי-לכך, אבקש ממעלתו שיפעל מיידית למען השינוי וצנעת הפרט".
רחל אדטו: אני חושבת שאלה שני נושאים שונים.
קריאה: היא מדברת על צנעת הפרט.
מרינה סולודקין: היא מדברת גם וגם כי מדובר בשני היבטים.
אורי מקלב: היא מדברת על שני הנושאים.
אורי מקלב: היא מדברת על שוויון בתעסוקה וגם על צנעת הפרט.
אורי מקלב: המשפט הראשון שלי היה שנראה שהפנייה עוסקת בנושא השוויון אך אנחנו לא מתכוונים לשים דגש על הנושא הזה.
אורי מקלב: בדיון הזה אנחנו עוסקים בצנעת הפרט.
אורי מקלב: גם עבודת מרכז המחקר והמידע של הכנסת עסקה בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שאם תהיה יותר פתיחות ויותר רצון – אם באמת קיימת בעיה של צנעת הפרט, אם תהיה יותר נכונות ויותר מודעות ויותר פניות בנושא הזה, הנושא הזה יוכל להיפתר.
אורי מקלב: מי שכן ירצה לבקש ויבקש במפגיע כך וכך, הוא יוכל לקבל זאת.
אורי מקלב: כדי שנהיה יעילים ותמציתיים צריך להגדיר על מה אנחנו מדברים.
אורי מקלב: על מי אנחנו מדברים ששם אנחנו רואים שיש בעיה?
אורי מקלב: אם אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שסניטר הוא רק המוביל את האלונקה ממקום למקום, גם שם אני עדיין חושב שיש דברים.
אורי מקלב: בכל אופן, הוא כן נוגע בחולה.
אורי מקלב: אם כאשר אנחנו מדברים על עובד מיומן או לא מיומן אנחנו מדברים על עובד שנוגע או לא נוגע בחולה, גם לאותו סניטר יש מגע עם החולה.
רחל אדטו: זאת מהות התפקיד שלו.
רחל אדטו: אם היית קורא לסניטרים שליחים זה היה מקל על העניין.
רחל אדטו: כוח עזר זה בדרך כלל כוח עזר רפואי וסניטרים זה הקבלה לשליחים.
רחל אדטו: בוודאי שהשליחים נוגעים בחולים כי אם מעבירים חולה מהמיטה בחדר ניתוח או מהמיטה ברנטגן, יש פה שתי העברות פיזיות, שבין היתר השליח הוא זה שעושים אותם.
אורי מקלב: אנחנו תמיד מתעניינים בניסיון שלך מהעבר שלך כמנהלת בתי החולים או כסגנית בית החולים.
אורי מקלב: הנה המרכז הרפואי שערי צדק הוא היחיד שמגדיר שיש כוח עזר סיעודי" "בין היתר מסייעים ברחצה ובפעולות אינטימיות אחרות.
אורי מקלב: רוב כוחות העזר בבית החולים הן נשים.
אורי מקלב: בית החולים פועל לכך שהטיפול יינתן על ידי בן מינו של המטופל.
אורי מקלב: " פה יש הגדרה: אלה שליחים.
אורי מקלב: "עוסקים בהעברת מטופלים על גבי מיטות בתוך בית החולים והם אינם נוגעים במטופל כלל.
אורי מקלב: לתפקיד נדרש כוח פיזי רב.
אורי מקלב: משקל המיטה יכול להגיע ל- ויותר.
אורי מקלב: אין מניעה עקרונית לשיבוץ נשים בתפקיד אבל בפועל אין ביקוש מצד נשים לעיסוק בעבודה זאת.
אורי מקלב: " יש להם גם עוד דבר שנקרא "כוח עזר בחדרי ניתוח".
אורי מקלב: הם עסוקים בעבודה פיסית קשה.
אורי מקלב: בית החולים שערי צדק מחלק את זה לשלושה תפקידים.
רותי רוטשטיין: לכל אחד יש שם אחר אבל זה אותו דבר.
אורי מקלב: יש מקומות קוראים לזה אלונקאים ויש כאלה שקוראים לזה "בחורים בחדר ניתוח".
אורי מקלב: שם מדובר בשינוע והשכבה לפני ואחרי ניתוח.
אורי מקלב: אם כך, אנחנו רואים שככל שמדובר באלונקאים, סניטרים, שליחים שעוסקים רק בהעברת החולים, הגם שזה כרוך גם במגע עם החולה, אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שזה רק בהעברה.
אורי מקלב: צריך אולי לעורר את ההנחיה.
אורי מקלב: אני מניח שאחרי הניתוח יש אחות אבל אם תהיה גם לפני הניתוח מה טוב.
אורי מקלב: השאלה היא לגבי כוח העזר הלא מיומן.
אורי מקלב: האם אותו אלונקאי צריך להעביר חולה לחדר הניתוח והחולה עדיין לא מוכן וצריך להעביר אותו לחלוק של הניתוח.
אורי מקלב: האם אותו סניטר או אותו שליח עושה את זה?
אורי מקלב: אם הוא לא עושה את זה, אז אנחנו באמת צריכים להתרכז - - -
מיקי דור: גם לא פעולות גילוח.
מיקי דור: בשום פנים ואופן אסור להם לגעת ולעשות את זה.
מיקי דור: חל איסור מוחלט.
רחל אדטו: הם מתרכזים בתלונות של נשים שגברים נוגעים בהם.
רחל אדטו: למה לא תסתכל על המחלקה האורולוגית ותגיד איפה הגברים?
רחל אדטו: התלונות באו מנשים אבל הבעיה גם קיימת - - -
רותי רוטשטיין: כל הגברים המאושפזים, בעיקר בערב ובלילה וכל הצוות הן נשים.
רחל אדטו: קיימת מצוקה של כוח אדם וזה בדיוק מתחבר.
רחל אדטו: בגלל מצוקה של כוח אדם בית חולים, ביכולות שלו, לא תמיד מסוגל לתת מענה אופטימאלי.
רחל אדטו: לא תמיד אתה יכול למצוא רק גברים במחלקות אורולוגיות ורק נשים במחלקות הנשים.
רחל אדטו: מלכתחילה בית החולים משתדלים כי זה פותר הרבה אי נעימויות שגם הנהלות בתי החולים רוצים להימנע מהן.
רחל אדטו: אתה יכול לכפות שבגינקולוגיה יהיו רק כוחות עזר של נשים ובאורולוגיה רק כוחות עזר גברים?
רחל אדטו: קשה מאוד לעשות את זה.
רחל אדטו: יש לך מצוקה של כוח אדם.
רחל אדטו: אני בטוחה שכל הנהלות הסיעוד בכל בתי החולים משתדלות לפתור את זה כך.
אורי מקלב: המטרה שלנו היא להציף את הנושא ולהגדיר אותו ולראות איפה הבעיה.
אורי מקלב: שאלת שאלה באמת נכונה.
אורי מקלב: כשהפנייה הגיעה לשולחני חשבתי על-כך שרוב שהרוב הן אחיות ולא אחים.
אורי מקלב: בסופו של דבר זה יכול להיות הפוך שגברים מטופלים על-ידי נשים.
אורי מקלב: על-פי השקפת עולמי, כמה שאדם הוא יותר מיומן, אנחנו יודעים שהוא למד הרבה שנים, הוא יודע איך מטפלים בחולה ובחולה, גם אם הוא לא בן אותו במין.
אורי מקלב: לעשות את המרב, בצניעות המרבית, בכבוד המרבי.
אורי מקלב: כתוב בגמרא: "אומן לא מרע אומנותיה".
אורי מקלב: האמן לא מרע או לא מוציא ערעור על האמנות שלו.
אורי מקלב: יוצאים מנקודת הנחה שמי שהוא אומן הוא שומר על כל הכללים.
אורי מקלב: כמו שהוא יודע לא לתת תרופה לא נכונה, גם זה נכנס לחלק מהתהליך.
אורי מקלב: כוח שאינו מיומן, העובדים שלא למדו – הוא למד בבית ספר אבל הוא לא למד את המקצוע והוא לא השתלם הרבה, שם אנחנו יותר חוששים שיכולים להיכנס אנשים שפחות יודעים ופחות מקפידים.
אורי מקלב: עדינה, ספרי על הניסיון שלכם בעניין ואז נשמע גם את האחרים.
עדינה מרקס: במשך השנים יש לנו פעם בשנה פנייה, בדרך כלל בכתב רש"י – אנחנו כבר מכירים את הפונה – למה פוגעים בצנעת הפרט של הנשים?
עדינה מרקס: למה גבר לוקח אישה לחדר ניתוח, הוא יכול להציץ לה וכדומה.
עדינה מרקס: אנחנו עונים תמיד אותו דבר, שאין שום חוק שאוסר על נשים לעבוד ככוח עזר או כאלונקאיות ובכל מקצוע שהוא.
עדינה מרקס: נשים לא מעוניינות במקצוע הזה.
עדינה מרקס: המשכורת נמוכה, העבודה קשה.
עדינה מרקס: זאת גם עבודה במשמרות ולא כולן מעוניינות.
עדינה מרקס: אחרי שחקרתי את העניין הסתבר שהבעיה היא לא-כל כך בבתי החולים אלא במוסדות סיעודיים.
עדינה מרקס: במוסדות סיעודיים זאת בעיה חריפה מאוד וצריך להתעמת איתה.
עדינה מרקס: במוסדות סיעודיים מעסיקים עובדים ומפטרים עובדים לפי מספר החולים שנמצאים, לפי מצבת החולים באותו זמן.
עדינה מרקס: בדרך כלל הם גברים ואין כוח עזר נשים.
עדינה מרקס: הם עובדים במשכורות הכי נמוכות שיש.
עדינה מרקס: הם ניתנים לפיטורין ולהחזרה לעבודה לפי מצבת החולים.
עדינה מרקס: הם לא מתייחסים כל-כך יפה, בלשון עדינה, לחולות.
עדינה מרקס: יש דברים מאוד מזעזעים במוסדות סיעודיים.
עדינה מרקס: אבל אין אפליה בקבלת עובדות לעבודה.
עדינה מרקס: מי שמוכנה לעבוד, אין היום אפליה, לא במוסדות סיעודיים - - -
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על אפליה, אנחנו מדברים איך מתמודדים עם מצב של חסר.
אורי מקלב: ברור לנו שאין אפליה, אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שאין אפליה.
עדינה מרקס: צריך לעודד אותן לבוא.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לדעת אם יש בעיה ואם כן, איך מתמודדים איתה.
אורי מקלב: גם אם אין אפליה, איך מעודדים נשים לעבוד?
עדינה מרקס: אם נשים לא רוצות זה דבר אחד ואם אוסרים על נשים זאת בעיה שנייה.
רחל אדטו: אנחנו יודעים שלא אוסרים.
עדינה מרקס: אף אחד לא אוסר על הנשים לעבוד רק שתנאי העבודה הם כאלה שנשים לא רוצות לעבוד.
אורי מקלב: כשמגיעים לוועדת מכרזים - - -
רותי רוטשטיין: לא עושים מכרזים על דברים כאלה.
מיקי דור: שכל אישה שתבקש להתקבל לעבודה ולא תתקבל, התחייבתי אישית לקחת את האפליקציה שלה, לפנות למנהל בית החולים ולבקש מהם לשקול את העניין שוב.
מיקי דור: יש להם מחסור, קשה מאוד לאייש את התפקידים.
אהרון אסקל: אני רוצה להוסיף שבתי החולים שדיברתי איתם אמרו שהם מעולם לא נתקלו בנשים שביקשו לעבוד בתפקיד של סניטריות.
עדינה מרקס: בדרך כלל גברים כותבים את המכתבים האלה.
עדינה מרקס: אם היתה איזו אישה שכותבת למה לא מקבלים אותה לעבודה, תאמין לי שהיינו על ההרים והגבעות ולא היינו מוותרים.
רחל אדטו: אני חושבת שחילקת את הדיון נכון כשאמרת שאנחנו לא מדברים על בעיה של שוויון בעבודה בגלל שאין פה בעיה של חוסר שוויון כי נשים לא רוצות להיות שליחות.
אורי מקלב: צריך להעלות את הבעיה אם באמת ישנה בעיה של פגיעה בצנעת הפרט.
אורי מקלב: הבנו ממך שיש בעיה בבתי חולים סיעודיים.
עדינה מרקס: מאוד.
אורי מקלב: באיזו בחינה, בגלל שרק גברים עובדים שם?
אורי מקלב: איזה תפקידים הם עושים?
מרינה סולודקין: הכול.
עדינה מרקס: מתוך הניסיון האישי שלי בכמה בתי חולים סיעודיים, הם מאכילים את החולים, הם רוחצים את החולים, מלבישים אותם.
עדינה מרקס: הם הכוח הזול.
רחל אדטו: זה כוח עזר.
עדינה מרקס: זה לא אלונקאים, אלה כוחות עזר.
רחל אדטו: יש בלבול במושגים.
רחל אדטו: זה נכון שבבתי חולים סיעודיים מי שמוגדר ככוחות עזר הם למעשה האחים המעשיים.
רחל אדטו: מטבע הדברים במוסדות הסיעודיים יש באמת הרבה גברים שעושים את הכול כי אין להם כוח אדם.
רחל אדטו: מצד שני, כמעט ואין אחיות שהולכות למוסדות כאלה.
רחל אדטו: אם יש אחיות מוסמכות, הן הולכות לעבוד בבתי חולים רגילים.
רותי רוטשטיין: עדיין, במצבת העובדים, אחוז הנשים בתפקיד של כוח עזר הוא הרבה יותר גדול מאשר הגברים גם במוסדות הסיעודיים.
רותי רוטשטיין: זה לא שאין, אבל גם שם עדיין הרוב הן נשים.
עדינה מרקס: שם הדלת מסתובבת ונכנסים ויוצאים כל הזמן לפי מצבת החולים.
עדינה מרקס: אני אקח אותם לכמה בתי חולים סיעודיים שבהם ביקרתי במשך כמה שנים טובות - - -
רותי רוטשטיין: ששייכים למשרד הבריאות?
עדינה מרקס: אני אגדיר לך אותם אבל לא כרגע.
רותי רוטשטיין: מה זה נכנסים ויוצאים?
עדינה מרקס: תלכי ל"הרצוג" ותבדקי מה קורה שם.
רותי רוטשטיין: אלה מוסדות ששייכים לעמותות ויש בעיה עם העסקה.
עדינה מרקס: הדלת המסתובבת היא לא נכונה לכן הם גם מזלזלים מאוד בחולים.
עדינה מרקס: מה שראיתי ב-7 השנים האחרונות, אפשר לכתוב על זה ספר.
רותי רוטשטיין: זה נכון אבל אני לא יודעת עד כמה אפשר לשלוט בקטע של עמותות וחברות פרטיות.
עדינה מרקס: זה לא שייך, החוק הוא חוק אחד לכולם.
מיקי דור: גם המכרזים הפילו את כל הנושא.
עדינה מרקס: המכרזים למוסדות סיעודיים עם התעריפים שלהם – המכרזים במוסדות סיעודיים מאפשרים להם לשכור כוח עזר בדרגה הנמוכה ביותר.
מיקי דור: מכריחים אותם.
עדינה מרקס: מכריחים אותה.
עדינה מרקס: אלה מזלזלים בצנעת הפרט, אלה מזלזלים בכבוד החולה, אלה מטפלים בגוויות חיות ולא בבני אדם.
מרינה סולודקין: עכשיו אנחנו מבינים מאיזה מקומות מתלוננים.
מרינה סולודקין: זה גם לא ברור, אנשים לא יודעים לנסח ולהגדיר.
מרינה סולודקין: אני גם אגיד לכם שיש הבדלים תרבותיים.
מרינה סולודקין: סניטר בעולם של אירופה זה איש שהוא גם שליח וגם עזרה ראשונה.
מיקי דור: באחוז מסוים, ובאמת אני לא רוצה להיות גזעני.
מיקי דור: אחדים מהאחים הסניטריים הם בני מיעוטים שזה באמת נושא תרבותי שונה.
מיקי דור: אני בכוונה אומר את זה בזהירות.
אורי מקלב: מר אסקל, בבקשה.
אורי מקלב: תודה רבה שהגעת מנתניה.
אורי מקלב: אתה מנהל אדמיניסטרטיבי במחלקת יחסי ציבור של בית חולים "לניאדו".
אורי מקלב: פנינו בכוונה אליך כי אני בטוח שאתם מתמודדים עם הנושאים האלה.
אורי מקלב: זאת הזדמנות להודות לכם על כל הפעילות שאתם עושים.
אורי מקלב: זאת באמת סמל ודוגמה, להקים בית חולים פרטי ולהחזיק אותו.
אורי מקלב: בוודאי במשרד הבריאות יודעים שחוץ ממה שמקבלים מהרשויות צריך לעשות עוד הרבה כדי להצליח.
אורי מקלב: אתם בית חולים מצליח, יש לכם שם טוב בהרבה תחומים.
אורי מקלב: שמעת את הדברים.
אורי מקלב: איך אתם מתמודדים עם הנושאים האלה?
אהרון אסקל: כשראיתי שהנושא הוא היתר לנשים לעבוד כסניטריות, זאת למעשה פעם ראשונה ששמעתי על הבעיה.
אהרון אסקל: אני רואה שכל הנוכחים באותה בעיה, כי אף פעם לא שמענו על בעיה של היתר לנשים.
אהרון אסקל: ראשית, נשים לא פונות.
אהרון אסקל: שנית, יש בחדר ניתוח משהו שקוראים לו "סניטרית" אבל יש ערבוב.
אהרון אסקל: יש כוחות עזר שהם מבצעים את הפעולות ויש את אלה שעושים את השינוע.
אהרון אסקל: הכי טוב אם לכל מין היה אחד שיטפל במינו.
אורי מקלב: בבית חולים "לניאדו" יש מחלקת נשים מאוד גדולה ושם מעבירים נשים לניתוח.
אהרון אסקל: לדוגמה, להעביר יולדות, המיילדות או האחיות עצמן עושות את הפעולה כיוון שההורדה לחדרי הלידה וכדומה, זה הכול באותו מתחם.
רותי רוטשטיין: זה נכון בכל בתי החולים.
אהרון אסקל: אז כנראה שיש את הרגישות - - -
רותי רוטשטיין: היולדות זה באגף נפרד.
אורי מקלב: השאלה, האם זה נכון שהאחיות עצמן לוקחות את היולדות?
רותי רוטשטיין: המיילדת יורדת לחדר הניתוח עם היולדת.
אהרון אסקל: אותו דבר גם מחדר הלידה לאחר הלידה, חזרה למחלקת יולדות.
אהרון אסקל: את זה עושות בעיקר האחיות.
אורי מקלב: הן גם מובילות את המיטה?
אהרון אסקל: כן.
אורי מקלב: ודברים אחרים?
אהרון אסקל: בדברים אחרים יש שינוע רק של גברים.
אהרון אסקל: אין אישה שמחפשת סוג עבודה כזה, זאת עבודה פיסית קשה.
אורי מקלב: מה עם מה נקרא כוח עזר מיומן בהכנה לניתוח?
אהרון אסקל: כמעט כולם זה נשים.
אורי מקלב: איך אתם מתמודדים במחלקות של הגברים?
אהרון אסקל: יש אצלנו רגישות מסוימת - - -
אורי מקלב: מה אתם עושים במחלקה אורולוגית, למשל?
אורי מקלב: האחיות מטפלות בגברים ומכינות אותם לניתוח?
אהרון אסקל: אני מאמין שכן.
אהרון אסקל: אני לא בטוח אבל לא שמעתי - - -
אורי מקלב: זאת אומרת, שאתם לא מתמודדים בצורה מיוחדת עם העניין.
אהרון אסקל: יש איזו רגישות מסוימת.
אהרון אסקל: לפי הפציינט ולפי ההכרה של הדרישות שלו – גם רופא מסוגל לעשות פעולה שאולי היא לא לפי הרמה שלו.
אהרון אסקל: אם הוא מבין שלפציינט זה די חשוב ואין גבר שיעשה את זה, אז הם גם - - -
אורי מקלב: יש להם נכונות ומודעות, אז ה הפרדות - - -
אהרון אסקל: גם אם אחות תראה שהשליח לא מסתדר, היא תעזור בקטע של הטיפול בחולה כדי להקל.
אורי מקלב: או שהרופא יעשה פעולות מסוימות - - -
מיקי דור: כשיש צמצום בגברים כמעט תמיד הרופאים עושים כי לא מתאים לאחיות.
רותי רוטשטיין: למרות שלפי ההכשרה שלהן הן יכולות לעשות את זה.
מיקי דור: התכוונתי לקטטר.
מיקי דור: בגינקולוגיה קורה שאישה מבקשת רופאה אישה ולא גבר.
מיקי דור: יש מחסור ברופאות נשים.
אורי מקלב: ככל מה שקשור לכוח אדם מיומן - - -
אהרון אסקל: עובדה שנשים יולדות אצל רופאים גברים.
אהרון אסקל: מבחינת נוחיות או בושה, לא שמעתי על אישה שתסרב.
אהרון אסקל: למעשה היא מרגישה שהוא איש מקצועי.
אהרון אסקל: גם לגבי אחיות, לאנשים יש אותה גישה.
אהרון אסקל: כיוון שמדובר פה במישהי היא מוסמכת ומקצועית אפשר לקבל אותה.
אהרון אסקל: אין ספק שיותר נוח שכל מין יטפל במינו.
מרינה סולודקין: הבנתי שהמוקד של הדיון שלנו הוא במקום אחר.
מרינה סולודקין: לא בבתי חולים ממשלתיים, לא בבתי חולים פרטיים אלא במוסדות סיעודיים.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזה דיון נפרד ולא עם האנשים האלה והוא יותר קשה ומסובך.
אהרון אסקל: יש לנו גם בית חולים סיעודי.
אורי מקלב: הוא סמוך לבית החולים והוא יותר מסודר.
לילי פרלמן: אני נציגת שירותי בריאות כללית.
לילי פרלמן: הדגש שלנו הוא קודם כל יישום חוק החולה ועל הכשרה ומודעות של הצוות.
לילי פרלמן: כל אדם שמתקבל לעבודה, בין אם הוא סניטר, בין אם כוח עזר, בין אם הוא אחות ובין הוא פקידה.
לילי פרלמן: כשהם נכנסים לעבודה הם מקבלים הרצאות, חומר כתוב, נכנסים ללומדה לחוק זכויות החולה.
לילי פרלמן: אין אדם שנכנס לעבוד במחלקה ולא מקבל איזו הכשרה וחותם שהוא הבין ומקבל את עקרונות החוק.
לילי פרלמן: הדבר השני זה בקרה ופיקוח.
לילי פרלמן: האנשים לא עובדים לעצמם ויש בקרה ויש פיקוח.
לילי פרלמן: אני חושבת שכל המוסדות עושים את הבקרה והפיקוח, זה נמצא על סדר היום.
לילי פרלמן: גם משרד הבריאות עושה בקרות על כל המערכת.
לילי פרלמן: הנושא הזה נמצא כל הזמן על סדר-היום.
לילי פרלמן: צריך לזכור שבבתי חולים וגם במוסדות סיעודיים מצבים לא פשוטים.
לילי פרלמן: יש חולים מאוד כבדים, יש חולים ששוקלים מעל ומוכרחים עזרה של גבר אחרת נישאר בלי אחריות.
לילי פרלמן: אנחנו עושים מבדקים על הרבה מאוד נושאים וגם על הנושא של צנעת הפרט.
לילי פרלמן: אנחנו גם עושים סקרי שביעות רצון.
לילי פרלמן: אגב, זה נושא שזוכה לציון גבוהה.
לילי פרלמן: אני רוצה להגיד שאין לנו מה להתבייש.
לילי פרלמן: בתי החולים של שירותי בריאות כללית עברו תו תקן אמריקאי, קרידטציה של JCI וקיבלנו הרבה מאוד מחמאות על הנושא הזה של צנעת הפרט וזכויות החולה.
לילי פרלמן: הנושא הזה נמצא על האג'נדה ומטופל.
אורי מקלב: למה לא מפרסמים את זה?
מרינה סולודקין: זה חלק מהיותנו מדינה יהודית.
מרינה סולודקין: חושבים שזה רק מס שפתיים אבל זה לא.
מרינה סולודקין: צנעת הפרט חייבת להיות.
מיקי דור: באנו עם אוריינטציה של בתי החולים הכללים ויכול להיות שהבעיה היא באמת בבתי החולים הסיעודיים.
אורי מקלב: הביאו אותנו למקום האמיתי שלנו.
מיקי דור: אחרי הישיבה אבקש מראש האגף שעושה את הבקרות על המוסדות הסיעודיים, אלה בבקרה של משרד הבריאות ולא של משרד הרווחה, שיכניסו לנושא הבקרה הקבוע שלהם, שלנושא הזה יהיה סעיף מיוחד.
עדינה מרקס: על זה אני אוכל לספר כמה סיפורי זוועה.
אורי מקלב: אני מניח שזה לא בצנעת הפרט, זה גם זכויות האדם וכבוד האדם.
אורי מקלב: זה עוד לפני הצנעה.
אורי מקלב: שם כנראה זה הטיפול, היחס, הדיבור.
אורי מקלב: דנו בכנסת על מה קורה בבתי חולים של ניצולי השואה.
אורי מקלב: ראינו איזה הפרטות היו, מחסור בכוח אדם, כוח אדם לא מיומן והכי פשוט שמגיע לשם ושם הוא לפעמים מוציא את תסכולו.
לילי פרלמן: גם במוסדות הסיעודיים יש אנשים שעושים עבודות קודש.
לילי פרלמן: אי-אפשר להאשים את כולם.
אורי מקלב: יש להם תפקיד מאוד קשה.
לילי פרלמן: גם במוסדות סיעודיים יש אנשים שעושים עבודת קודש אז לא להשחיר את כולם.
אורי מקלב: ד"ר דור, בבקשה.
מיקי דור: אני חושב שהדברים נאמרו, תודה.
רותי הורניק: אני מהרשות לקידום מעמד האישה.
רותי הורניק: תודה רבה לחברת הכנסת סולודקין וליושב ראש הרב מקלב.
רותי הורניק: גם ברשות לקידום מעמד האישה נתקבלו פניות בנושא הזה.
רותי הורניק: גם אנחנו חשבנו שיותר מדובר על צנעת הפרט מאשר על חופש העיסוק.
רותי הורניק: בעקבות הפנייה שלנו אל משרד הבריאות יצא החוזר.
רותי הורניק: אבל יש בו פספוס כי הוא באמת מדבר על פגיעה בחופש העיסוק במקום לדבר על הקפדה על צנעת הפרט.
רותי הורניק: אנחנו ברשות לקידום מעמד האישה נמשיך לנסות למצוא את הדרכים לפנות אל כל בתי החולים.
מיקי דור: הוא איש כוח אדם ולכן הוא מתייחס לתחום שלו.
רותי רוטשטיין: הוא איש כוח אדם, הוא לא מתעסק עם צנעת הפרט.
רותי רוטשטיין: הוא מתייחס לנושא של ההעסקה והוא התייחס לנושא של ההעסקה.
רותי הורניק: אנחנו נעבוד מול ד"ר דור גם בוועדה שלנו ונעשה כל מה שאפשר.
אהרון אסקל: בנושא הסיעודי.
אהרון אסקל: בית החולים הסיעודי אצלנו הוא גוף נפרד.
אהרון אסקל: יש נקודה שאנחנו מקבלים עליה הרבה פידבקים טובים.
אהרון אסקל: לדאבוננו יש הרבה אנשים שמתייחסים לחולים לאנשים שהם כבר מיותרים.
אהרון אסקל: זה גורם לא רק לבעיה של צנעת הפרט אלא גם לכבוד האדם.
אהרון אסקל: בעניין הזה הנהלת בית החולים וצוות הסיעוד - - -
אורי מקלב: אלה עקרונות וערכים.
אהרון אסקל: מדובר פה בחיי אדם.
אהרון אסקל: שכל עובד שיבין שזה לא משנה אם זה ילד שנולד היום או זקן בן 98 שכבר לא מסוגל לעשות כלום.
אהרון אסקל: כל זמן שהוא אדם וחי צריך לתת לו את היחס והכבוד.
אהרון אסקל: עדיין יש לו רגשות ורצונות.
אורי מקלב: זה נכון שבזה צריך הרבה אידיאולוגיה ומוטיבציה.
מרינה סולודקין: עשו מחקר וראו שגם אנשים שאיבדו את ההכרה לפני שנים מרגישים וקולטים מה קורה.
מיקי דור: חלק מהם.
אורי מקלב: נסעתי השבוע בנסיעה ארוכה.
אורי מקלב: התפתחה שיחה בין בני המשפחה והם דיברו על ההבדלים בין בתי החולים הסיעודיים.
אורי מקלב: השאלה, איך מתייחסים לחולה?
אורי מקלב: ד"ר דור, אני מקבל הרבה פניות על אנשים שצריכים לפנות אנשים מבתי חולים לבתי חולים סיעודיים.
אורי מקלב: מפנים את המשפחה לבית חולים סיעודי מסוים שלא אזכיר את שמו ואז המשפחה פונה אלי שאעשה מאמצים ושאדאג שיטפלו בו היטב כי זה מקום מאוד מאוד לא טוב.
אורי מקלב: חלק זה סטיגמות אבל בחלק מהמקרים אנשים אמרו שביקרו במקום וראו איך זה נראה והם לא רוצים.
אורי מקלב: אלה גם דברים שקורים.
אורי מקלב: יש סוג של דיונים שמראש אנחנו יודעים שזה יותר עניין של בירור מאשר תובנות ומסקנות.
אורי מקלב: רצינו להציף את הנושא.
אורי מקלב: אין ספק שחלק מהטיפול בנושא זה הצפת הנושא.
אורי מקלב: ברגע שיש את המודעות, הדברים מתפרסמים, אתם מעוררים אותם.
אורי מקלב: ישנו גם שיתוף פעולה עם משרד הבריאות שלא רואים את הדברים כביקורת אלא משתפים פעולה בהעלאת נושאים שמוצפים על-ידי אזרחים.
אורי מקלב: אני מבין שבבתי החולים יש כוח אדם לא מיומן.
אורי מקלב: אנחנו מבינים גם שהאלונקאים והשליחים לא עושים עבודות קשורות לגוף החולה או בחולה עצמו מעבר להובלה והעברה ממיטה למיטה.
אורי מקלב: שאר הפעולות נעשות על-ידי כוח העזר המיומן.
אורי מקלב: באשר לכוח העזר המיומן צריך להשתדל ולהעדיף שכל מין יטפל במינו, בוודאי כאשר יש בקשה מפורשת של החולה.
אורי מקלב: מעבר לכך, וכאן אני רואה את תפקידו של משרד הבריאות, להביא את זה לידיעת החולים שיש להם את הזכות לבקש זאת.
אורי מקלב: חולה שמתקבל היום מקבל דף עם זכויות החולה.
אורי מקלב: האם גם בנושא הזה אפשר להוסיף עוד איזו שורה, שלא רק בביקור רופא אתה רשאי שמישהו יצטרף אליך, אלא זכותך, בדברים אינטימיים, שהצוות יעשה ככל יכולתו.
מרינה סולודקין: אדוני היושב ראש, אני מבקשת דיון המשך בעוד 6 חודשים בנושא כבוד האדם וצנעת הפרט בבתי החולים הסיעודיים.
אורי מקלב: ד"ר דור אמר שהוא יישב על הדברים כדי שנהיה מוכנים לוועדה נוספת ואפילו להביא את המסקנות שלנו בנושא הזה.
אורי מקלב: הנושא יהיה רק בתי החולים הסיעודיים ששם קיימת הבעיה.
אורי מקלב: גם נפנה למשרד הרווחה ולמשרד הבריאות ונבוא מוכנים יותר לדיון הזה.
עדינה מרקס: הרבה פעמים פונים אלינו בבקשה שרוצים מקום מסוים או רופא מסוים.
עדינה מרקס: הטענה שלנו והתשובה שלנו לכל הפונים היא שבמערכת הציבורית חולה לא יכול לבקש רופא מסוים ורופא לא יכול להחליט שהוא מטפל רק בחולה מסוים.
עדינה מרקס: במערכת הציבורית כולם שווים, כל המטפלים וכל המטופלים.
עדינה מרקס: אם אתה רוצה רופא פרטי או טיפול פרטי, בבקשה, זה הסכם חוזי ולכן אתה הולך לבית חולים פרטי או למערכת הפרטית איך שהוא מוגדרת.
עדינה מרקס: אז אתה יכול לבקש רופא מסוים.
עדינה מרקס: אותו דבר אנחנו אומרים גם לבתי החולים הסיעודיים.
עדינה מרקס: אם ידך משגת, אתה יכול לבקש.
אורי מקלב: הבקשה שלנו היא להשתדל שכל בתי החולים יהיו שווים, שלא יהיו לנו כאלה בקשות.
אורי מקלב: אנחנו מבינים שאדם רוצה לתת כמה שיותר ליקיר שלו, אבל המטרה שלנו היא שכל בתי החולים יהיו שווים, דהיינו, אל שמשתרכים מאחור לנסות לקדם מהם ולנסות לדרוש מהם להשתפר.
עדינה מרקס: אתה לא יכול לבקש שאתה רוצה רק בהדסה ירושלים אם אתה שייך לאזור ואם אין הסכם נותן שירותים לפי סעיף 23 לחוק ביטוח לאומי.
אורי מקלב: דיברנו על בתי מוסדות סיעודיים.
אורי מקלב: ד"ר דור, אני מניח שאליך מגיעות הרבה יותר פניות מאשר אלי.
ד"ר דור: אם תעבירי לי את הפנייה הפרטנית הזאת, אני לרשותך.
מרינה סולודקין: אני בטוחה שאני יכולה לעבוד מולך אבל אני רוצה לשמוע את העניין הכללי.
מרינה סולודקין: גם איך שמדברים בטלפון, זה גם לא נוח.
אורי מקלב: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הועדה לפניות ציבור בנושא השירות הניתן בחברות התעופה לאוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים, ישיבת מעקב.
אורי מקלב: הדיון יתקיים לפי סדר זכויות הדיבור, גם כדי שיהיה ענייני וגם כדי שהפרוטוקול ישקף נכונה את הדיון.
אורי מקלב: הישיבה הקודמת התקיימה לפני ארבעה חודשים ובה הצגנו תמונה עגומה של חברות התעופה בהתייחסות שלהן לבעלי צרכים מיוחדים מכמה וכמה היבטים ובתוכם ההיבט המעשי.
אורי מקלב: אנשים באו והציגו לפנינו תמונות מהטסת חולים, מהטסת פג, למשל, תמונה שהיתה לנו ממש קשה, היה קשה לשמוע את כל הסבל ואת כל מה שקרה במהלך טיסה, לאחר מכן ההתנהלות או ההכנות לטיסה ולפניהם הטיפול בבעלי צרכים מיוחדים עד העלייה למטוס כולל הבידוק ועיכובים שונים.
אורי מקלב: לגבי הבדיקות הביטחוניות, למשל, וההתאמה שלהן לבעלי צרכים מיוחדים, הובא כאן המקרה של שרון, שהציף את הנושא, מקרה שבו לא הבינו אותו בגלל הבעיות שלו בדיבור ובשמיעה, והדבר הביא אותו לעיכובים ועגמת נפש גדולה, להפסד גדול מאד, הפיכתו לחשוד ועוד ועוד.
אורי מקלב: הזדהינו מאד עם המקרה שלו, אנחנו הבאנו אותו היום ושרון נמצא כאן יחד עם מתרגם שיכול לתרגם במיוחד, שכדי שנוכל להבין, שהוא יוכל להשמיע את דברו ואנחנו את דברינו אליו.
אורי מקלב: לאחר מכן נתקלנו בעובדה שנכים נאלצו לזחול על הריצפה במטוסים כדי להגיע למקום שלהם, בגלל חוסר הכנה מתאימה.
אורי מקלב: אנחנו דיברנו גם על הגעה למטוס, המשך הדרך מן המטוס, באילו אמצעים אנחנו לוקחים את הנוסעים הנעזרים, חוסר האפשרות להביא את כסאות הגלגלים שלהם אל השרוול ומחוץ לשרוול ועוד.
אורי מקלב: ראינו חוסר מודעות, חוסר שילוט, הבאנו מיגוון שלם של דברים, גם את עמדת שדה התעופה כמובן, אנחנו לא נרחיב בכל הדברים, רק שמענו כאן שהתקנות של משרד התחבורה בנושא הזה עדיין לא הורחבו.
אורי מקלב: יש חוק מ 1998, ביקשנו לשמוע מי אוכף אותו ומי אחראי עליו.
אורי מקלב: נכון שכל חברה מסתכלת קודם כל על ההיבט הכלכלי -שהרי היא כלכלית וזה המבט המרכזי שלה וגם חברות התעופה נכללות בכך אבל עדיין, חלק מן החברות רואות לעצמן חובה מוסרית, ערכית, אנושית חברתית לטפל בבעלי צרכים מיוחדים, בהתאמה של השירות שהן נותנות להם ובנוסף, יש גם דברים שהן מחוייבות להם על פי חוק.
אורי מקלב: כנראה שבנושא התעופה בישראל טרם הגענו לדברים שאנחנו רוצים להגיע אליהן.
אורי מקלב: קודם כל ככלל, בתקנות ובהרחבתן ובפרט בשאלה מי אחראי לכך.
אורי מקלב: כמובן שיש בשדות התעופה אחראים ליישום הדברים האלה וראינו שיש חלקים שכן נעשים אבל בכל אופן צריכים עוד לפעול ולראות את הדברים החסרים כמו שילוט ועוד.
אורי מקלב: כמובן שפנינו לשר התחבורה אבל טרם קיבלנו תשובה בענין הזה, ענין מתמיה בפני עצמו.
אורי מקלב: אנחנו גם יודעים שמעבר לכל הדברים שבשדות תעופה, כל שינוי, כל אינץ' זו שאלה של כסף, כל שידרוג וכל שיפור וכל דבר כזה הוא לא built in בתוך מטוס, המיקום של המושבים, למשל, הוא חלק מן ההכנסות ולכן כאן יכול להיות שהבעיה בטיפול בבעלי צרכים מיוחדים מחריפה.
אורי מקלב: אנחנו מאד מאד חששנו ורצינו לשמוע שאין איזו מגמה ואין מסר -בגלל שכאן הוצף וכאן כן השתקף מסר לפיו כביכול בעלי צרכים מיוחדים אינם נוסעים רצויים, הם נוסעים שמכבידים על המערכת והם -מכל בחינה שהיא לא נוסעים ולא קניינים רצויים, אנחנו רצינו ושמחנו לשמוע שלא כך פני הדברים.
אורי מקלב: כנגד כל התמונה העגומה הזו שלא פרסתי את כולה, שמענו על רצון טוב מחברות התעופה ואת זה אני אומר על "אל על" באופן מיוחד כיוון שהדברים שהגיעו אלינו ונאמרו כאן היו רק על "אל על", ויש לזכור שהיא החברה הגדולה ביותר ושיש לדברים גם היבט ערכי, כי היא חברה לאומית שלנו, וראינו, כאמור, רצון טוב.
אורי מקלב: אכן נראה שאנחנו הולכים לקראת שיפורים ולקראת שינויים בנושאים האלה.
אורי מקלב: אנחנו קיבלנו תלונות בנושא, גם בתקופת הביניים, וגם הופיעו בפנינו הפונים, ובשונה מכל מה שאנחנו נוהגים עד עכשיו, לשמוע קודם את הפניות והתלונה ואחר כך את מי שעליהם הפנייה או התלונה, שכרגע זה נגד חברת התעופה, אזי הפעם, כיוון שזו ישיבת מעקב, נבקש קודם לשמוע מכם על שנעשה בינתיים, להציג בפנינו את שנעשה, את השינויים שנעשו והפעולות שננקטו, במיגוון הנושאים, גם בהדרכה, בהכשרה ועוד.
אורי מקלב: למשל, דיברנו על הכשרה של עובדים, ואתם אמרתם, אם זכרוני אינו מטעה אותי, שהכשרתם נאמני שירות מיוחדים שידעו להתנהל במקרים כמו זה של שרון.
אורי מקלב: וביחס למקרה של שרון דובר כאן גם על האפשרות שהוא ישתתף בהדרכות, כי הוא יכול להדריך הדרכה מעשית מאין כמותה בנושא הזה והוא היה מוכן מרצונו לתרום, להביע ולהמחיש את הבעיות וגם לתרום בכך תובנות שאפשר לקבל.
אורי מקלב: הוא לא הוזמן עד היום, וזה קצת - - -
שרון מידן: כן הוזמנתי, לחברת "אישראייר".