GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה ההבדל בין ביניים לבין זמנית?
שרון קדמי: דרגה זמנית אני קובע נגיד לפי התנאים, דרגה 3, עד שאנחנו ממציאים את הטפסים, או דרגה 4 או דרגה 5.
ציפי חוטובלי: כן, מה שמך?
רחל שמחיוף: רחל שמחיוף מארגון בית יעקב.
ציפי חוטובלי: כן, בבקשה.
רחל שמחיוף: אני רציתי להלין על זה שלא קיבלנו עדיין קוד של סיסמא, כך שאין לנו אפשרות להיכנס לשום מערכת ממוחשבת ולגלות מה הדרגות לילדים.
שרון קדמי: פניתם אלינו?
רחל שמחיוף: פנינו מספר פעמים במיילים.
שרון קדמי: מתי?
רחל שמחיוף: החל מ-22/1 ועד להיום.
שרון קדמי: את מכירה את זה, תמי?
תמר אלמוג: למי פניתם?
רחל שמחיוף: לרחמים לוי בכתובת שהופיעה בחוזר ששלחתם.
שרון קדמי: מי זה רחמים?
תמר אלמוג: עובד שעוזר לנו במערכת.
רחל שמחיוף: אני אומרת שפניתי מספר פעמים במיילים שלא נענו.
רחל שמחיוף: לא קיבלתי שום תגובה.
רחל שמחיוף: פניתי בטלפון לגברת לבנה משולם שהפנתה אותי למשרד של גברת ליאורה כהן, וגם לשם שלחתי מיילים וגם משם לא נעניתי שום תגובה, ואני בעצם ממתינה.
רחל שמחיוף: אין לנו קוד, אין לנו דרך לגלות מי קיבל דרגה, מי לא קיבל דרגה.
ציפי חוטובלי: יש כאן עוד גורמים שנרשמו ולא קיבלו זכות דיבור?
טובה עמיר: אני מסכימה על כל הדאגה לכסף של ההורים ורציתי רק לשאול אם מישהו לקח בחשבון מה יקרה שהורה קנה שירות בספטמבר, או יותר נכון במרץ כשהוא נרשם, וכבר חצי שנה אין לו דרגה והוא לא יודע כמה הוא ישלם.
טובה עמיר: מה יקרה כשהורה יחליט שלא מתאים לו, ויצא?
טובה עמיר: מישהו יפצה את המטפלת על אובדן ילד, שרוב הסיכויים שבאמצע השנה לא תימצא ילד חלופי.
טובה עמיר: מטפלת משפחתונים נושאת בכל הפאשלות.
ציפי חוטובלי: לא הבנתי את הבעיה.
טובה עמיר: לא הבנת את הבעיה?
טובה עמיר: הורה שנמצא במשפחתון, עדיין אין לו דרגה.
טובה עמיר: הוא קנה שירות בספטמבר.
טובה עמיר: לא יודע כמה ישלם עליה.
טובה עמיר: כשהוא יקבל בסופו של דבר את הדרגה והיא לא תתאים לו, הוא יכול לקחת את הילד וללכת.
טובה עמיר: מי יפצה אותי כמטפלת שאני אשאר עם 4 או  3 ילדים?
ציפי חוטובלי: יש מנגנון ממוחשב בתמ"ת.
טובה עמיר: מטפלת המשפחתון תמיד נושאת בפאשלות של ההתנהלות הלא תקינה של המשרד הזה, ואם מישהו נותן על זה את הדעת בכלל?
אורי מקלב: מה את מציעה, שהתמ"ת יסבסד?
טובה עמיר: שייקח אחריות על ההתנהלות.
אורי מקלב: אבל המשפחתונים לקחו צ'קים מההורים, נכון?
טובה עמיר: אבל מה עם אלה שבדרך כלל אומרים, תמר אומרת, תיקחו תשלום מלא.
טובה עמיר: מה עם כל האוכלוסיות שלא מסוגלים, והמטפלת סופגת, כי אחרת ההורים אומרים לה, או שתקבלי את הסכום שאני מסוגל לתת, או שאני מוציא את הילד.
אורי מקלב: את אומרת, בסופו של דבר מנהלת משפחתון שבסך הכול זה ההכנסה היחידה שלה והיא עבדה קשה, היא תמצא את עצמה שלא משולם לה.
אורי מקלב: זה עוד אחד מהדברים שהעיכוב במתן דרגות, תרשה לי אדוני המנכ"ל.
אורי מקלב: . כאן נאמר על ידי אנשי משרדך בתוך הוועדה פה, שהדרגות ניתנו בשנים עברו לא בדצמבר ובינואר, אלא בנובמבר, וזה היה רוב, רוב מקבלי הדרגות במשך השנים עד עכשיו, עד התהליך הזה.
אורי מקלב: בנובמבר היה כבר, מקסימום נובמבר, 80 אחוז או 90 אחוז כבר קיבלו דרגות.
שרון קדמי: אני שוב אומר, יש משרד תמ"ת שנותן את הדרגות.
שרון קדמי: תמי, כמה זמן את ראש האגף?
תמר אלמוג: 8 שנים.
שרון קדמי: מתי ניתנו הדרגות?
תמר אלמוג: במרץ.
תמר אלמוג: גם באפריל.
תמר אלמוג: הבעיה המרכזית הייתה תמיד החוסר במסמכים, שזה היה לופ בין המוקד לבין המנהלות לבין ההורים.
ציפי חוטובלי: אני רוצה שמי שעדיין לא דיבר וחשוב לו לומר כמה דברים, אז שידבר.
שרי שילון: אני נציבת הכבילות בנעמ"ת, וברור לי, כל הטיעונים והמענות, אנחנו שק החבטות של ההורים.
שרי שילון: אנחנו הפרונט.
שרי שילון: נינה קליין שהיא יושבת כאן, שהיא מנהלת מעון ויו"ר הוועד שלנו, תוכל להוסיף בטח סיפורים ממה אנחנו מקבלים מההורים.
שרי שילון: עד היום המערך הזה של התמ"ת לא ערוך לקבל את הפרטי מול ההורים.
שרי שילון: בשום פנים ואופן.
שרי שילון: הם לא מקבלים מענה כשאני מפנה אותם לאתר של התמ"ת ולטלפון של התמ"ת.
שרי שילון: פעם, אנחנו, זה לא היה בידנו, אבל המנהלות היו אמפתיות, עזרו להורים למלא את הטפסים, שלחו, ולכן היו טעויות, ונכון, אבל גם הערעורים באו אל המנהלת, והמנהלת הייתה תמיד כותל המזרח של ההורים, אבל היא גם הייתה עזרה להורים.
שרי שילון: היום המנהלת מנועה מהכול.
שרי שילון: היא אומרת, אתם מול התמ"ת.
שרי שילון: אבל התמ"ת לא מקבל אותם, כי הוא לא ערוך לטפל בהורים וב-150,000 אלף משפחות.
שרי שילון: הם לא ערוכים.
שרי שילון: הם לא היו ערוכים לגבייה והם לא יהיו ערוכים לכל הדברים האלה, כי אין מנגנון.
שרי שילון: הכול הסתרבל.
שרי שילון: אני מציעה קודם כל דבר אחד אופרטיבי לעכשיו לגבי הדרגות.
שרי שילון: יש דרגה שאיננה חסרה, אפילו לעצור אותה.
שרי שילון: באופן עקרוני חייבים לשלוח מכתב להורה, אתה קיבלת דרגה כזו וכזו מכיוון שחסר מסמך כזה וכזה.
שרי שילון: יש לך שבועיים, אבל להיערך שהוא באמת יוכל לשלוח, לדבר, לתקן.
שרון קדמי: זה מה שאמרתי שייעשה.
שרון קדמי: לפני 5 דקות אמרתי שזה מה שייעשה.
שרי שילון: התמ"ת ישלח מכתבים להורים?
שרון קדמי: אני אמרתי שאנחנו ניתן דרגה זמנית.
שרי שילון: אני מתכוונת לא רק שזה יהיה נקודתי להפעם כדי לסגור את כל המקרים הנוראיים האלה.
שרי שילון: שזה יהיה חלק מהמערכת, שיהיה ברור שזה מה שעושים תמיד, כל שנה.
שרון קדמי: אני אומר, לכשנשלים את כל קליטת המערכת, אני מניח שהמצב יהיה הרבה יותר קל, ונמצא פתרון לסוגיות שאת מטפלת.
שרי שילון: אתם מבינים שהחוליה שבין ההורה ובין התמ"ת, שהיא אנחנו הייתה, נעלמה לו.
שרי שילון: יש לו תהום שם.
שרי שילון: אנחנו אומרים רגע, זה לא ענייננו.
שרי שילון: אנחנו מקבלים את התלוש, את הסרט לגבייה מההורים ואנחנו מכניסים את זה למנגנון, וההורה פתאום מגלה שהוציאו לו כ-4,000 שקל מהחשבון.
שרי שילון: נינה תוכל לספר על חוויות מהשטח, רק הבוקר.
נינה קליין: העניין הוא כאן שרון, שאני מדברת אמנם, יופי שקיבלת את ההחלטה באמת להשעות את התגובה של ההורים, תגובה של הדרגה, אבל אנחנו שוכחים, וכולנו שוכחים שברגע שקבעו להם דרגה 12 בגלל חוסר מסמכים שברוב המקרים, ותרשה לי, כי אני בדקתי במו עיניי את המסמכים, ואני מנהלת די הרבה שנים, אצלכם במוקד מאבדים טפסים.
נינה קליין: פשוט מאבדים.
נינה קליין: וזה בכמויות.
נינה קליין: מקבלים, בשורה שם חסר טופס זה וזה וזה.
נינה קליין: מגיע הסרט המגנטי, דרגה 12 ב-20 אחוז.
נינה קליין: הוא קיבל מאיתנו דרגה 5, והפער שהוא צריך לשלם זה 1,000 שקל, ויש לו שני ילדים, וזה צריך להיות מספטמבר.
נינה קליין: תאמין לי, הוא צריך למכור את האוטו או לקחת הלוואה מהבנק.
נינה קליין: היום בבוקר תוך כדי הנסיעה, קראו לעובדות שלי גנבות, צעקות.
נינה קליין: לא כל מקום הוא צפון תל אביב.
נינה קליין: יש לנו מקומות שהם באמת מוכי גורל, ושאנשים שם עושים שקל לשקל, ויש הורים שבאמת קשיי יום, ופתאום בהוראת הקבע שלהם, במקום 500 שקל, הם רואים 4,000 שקל.
נינה קליין: אז כבר כמו שהוא אומר האדון הנכבד, אם השכר שלו 4,000 שקל, מה בדיוק הוא יעשה?
שרון קדמי: אבל נינה, אני אומר שוב, נתנו לזה פתרון.
שרון קדמי: ולהורים שקיבלו דרגה 12 יינתן פתרון נקודתי.
נינה קליין: תקשיב לי טוב.
נינה קליין: אתה נותן לי פתרון כאן, שאתה מעביר מכתב להורה, דע לך שחסר לך מסמך.
שרון קדמי: הוא מקבל דרגה זמנית.
שרון קדמי: זה מה שאמרתי.
נינה קליין: אבל חסר לו מסמך.
ציפי חוטובלי: הוא מדרך על השינוי מעכשיו ואילך.
שרון קדמי: פלוני יקבל דרגה זמנית ובמקביל לדרגה הזמנית הוא ידע שיש לו שבוע, שבועיים, שלושה, לא יודע.
שרון קדמי: מה זה משנה?
שרון קדמי: כדי להשלים את הטפסים על מנת שהדרגה זמנית תהפוך לקבועה.
שרון קדמי: יעביר את הטפסים, תהפוך לקבוע.
נינה קליין: ולא נבטל את הסבסוד.
שרון קדמי: אני אומר שוב, הוא יקבל דרגה זמנית.
שרון קדמי: דרגה זמנית אומרת סבסוד בשיעור כזה או אחר, בהתאם לדרגה.
נינה קליין: השאלה היא מה זה הזמני?
שרון קדמי: אם הוא קיבל 5, הוא ימשיך לקבל 5. אם הוא קיבל 9, הוא ימשיך לקבל 9.
נינה קליין: אני בפועל חווה את זה.
נינה קליין: רק אני יודעת מה כולם כאן מדברים, כי אני בפועל חווה את זה יום יום.
נינה קליין: ההורים באמת, כמו שהיא אמרה, תהום.
נינה קליין: הם נתקלים בתהום.
נינה קליין: הם לא יודעים כבר את מי להאשים.
נינה קליין: הם כן מאשימים את הארגונים.
נינה קליין: אין להם מושג מי זה ולמה זה התמ"ת.
נינה קליין: אמרו לנו שישוחחו איתם בשפה זרה, ברוסית, באמהרית, בערבית.
נינה קליין: לא דובים ולא יער.
נינה קליין: מנהלות מעונות מנסות לדבר עם המוקד.
נינה קליין: אומרים לה, את מנהלת מעון, אין לנו מה לדבר איתך, וטורקות לה את הטלפון.
נינה קליין: עכשיו לאחרונה אין עם מי לדבר.
נינה קליין: אומרים לנו לפנות למשרד התמ"ת, ללבנה.
נינה קליין: אין עם מי לדבר.
נינה קליין: בקיצור, אנחנו נשארנו כולנו פעורי פה.
נינה קליין: אני קודם כל מקדמת את מה שאומר שרון קדמי.
נינה קליין: באמת צריך לקדם את השיטה.
נינה קליין: אז אני כן תומכת במה שהוא אומר.
נינה קליין: אני חושבת שצריך להתחבר בכלל לביטוח לאומי.
נינה קליין: יש להם שם גם את כל הנתונים.
נינה קליין: יש להם שם את מערכת המחשוב.
נינה קליין: אפשר לדלות משם את כל מה שצריך.
נינה קליין: היום כשהולכים למערכת הואצ'רים, אין יותר פשוט ללכת לזה.
נינה קליין: ליבי, ליבי ואני אגיד לך ממה אנחנו מפחדים?
נינה קליין: אתה אומר שאתה עד סוף מרץ הולך לסיים את הקליטה.
נינה קליין: אני רוצה להאמין, כי חודשיים זה שההורים שולחים ואתם קלטתם 35 אחוז מכמות הטפסים, שזה לא 25.
נינה קליין: לדעתי אתם הרבה פחות.
נינה קליין: אני לא יודעת איך תקלטו את ה-100 אחוז וכמה טעויות, לא 15 אחוז אני צופה, אלא הרבה יותר, ואנחנו מתחילים עם רישום לשנת הלימודים הבאה, כשההורים אמורים לעשות את הקליטה הזו כבר מעכשיו.
נינה קליין: מי מתנגש עם מי?
נינה קליין: מה עושים נגד מה?
נינה קליין: אנחנו לא יודעים.
נינה קליין: הסיפור הזה של הואצ'רים הוא סיפור טוב.
נינה קליין: עדיין התמ"ת לא מוכן לזה.
נינה קליין: לדעתי חייב להיכנס לתוך המערכת של ביטוח לאומי.
נינה קליין: ביטוח לאומי כן יודע, כן יכול, כן יש לו את הנתונים.
נינה קליין: היום ההורים נמצאים במצב, ואני לא מדברת על ההורים החזקים.
נינה קליין: אני מדברת על הורים במעמד הבינוני, שהם קשיי יום, שלא נותנים להם לא לקנות דירה, ובקושי להתפרנס, ובאה כאן המערכת שבניתם ולוקחת את זה ממנו.
נינה קליין: חוץ מזה שהיום בבוקר, כשקראתי את הכתבה ופרצתם שם את  הסבסוד, מה שאתם אומרים שם, אבל זה לא לדיון הזה, אני, אם הייתי יורה, הייתי יוצא ברחובות.
נינה קליין: אבל זה כנראה יהיה יותר מאוחר.
נינה קליין: זאת אומרת, אין פה דרגות כבר.
נינה קליין: מה שאתה אומר, שכל אחד יעשה מה שהוא רוצה.
שרון קדמי: לא, זה ממש לא נכון.
נינה קליין: זה מה שכתוב.
נינה קליין: לא יודעת.
ציפי חוטובלי: טוב, אני רוצה לומר שאנחנו מתקדמים לסוף הדיון.
ציפי חוטובלי: אני רוצה ביחד עם חברי, חבר הכנסת מקלב כאן, לומר שהתקדמנו במספר דברים.
ציפי חוטובלי: מה שהתקדמנו, אנחנו רוצים לומר שזה שוב לשים את זה כאן על השולחן, את הדברים שבהם הגענו לאיזה שהם הבנות והסכמות, כדי שנוכל לומר לפחות שיש דברים כאלה שהם מוקלטים בפרוטוקול הוועדה, כדי שהורים יוכלו אחר כך להישען על זה.
ציפי חוטובלי: כמה דברים שעלו בדיון הזה ואני חושבת שהם מאוד מאוד חשובים.
ציפי חוטובלי: העניין של ההבטחה שלך, לא לקבוע דרגה 12 אוטומאטית אלא בעצם לקבוע דרגה זמנית, אני חושבת שזאת החלטה מאוד חשובה.
ציפי חוטובלי: אנחנו רוצים שהדבר הזה תהיה הנחיה ברורה שלך בהקשר הזה, ושלא נעמוד בפני מצב שבו הורים יקבלו את הדרגה הזאת למרות שהיא לא משקפת את המצב הכספי האמיתי שלהם.
שרון קדמי: רק לחדד בנקודה הזאת, ברשותך.
שרון קדמי: שוב, מותנה בבדיקה שאני צריך לעשות עכשיו במשרד.
שרון קדמי: אני לא חושב שתהיה בעיה, אבל תשובה סופית תקבלו עוד היום.
ציפי חוטובלי: בסדר, אנחנו שמחים על המגמה, על הכיוון, ואנחנו סומכים עליך שאתה תעשה את מה שנכון והגיוני לעשות בהקשר הזה.
ציפי חוטובלי: הנקודה הנוספת היא נקודת ההחזרים.
ציפי חוטובלי: בשביל זה הגענו לכאן וזה הדבר שהכי מטריד את ההורים.
ציפי חוטובלי: אנחנו מברכים על כך שאתה תמשיך לשלם מקדמות לרשויות ולארגונים כדי שהם יוכלו לתת את ההחזרים.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להעלות כאן בקשה משותפת שלי ושל היו"ר.
ציפי חוטובלי: יש הורים שהסכומים שמדובר בהם הם סכומים מאוד מאוד גדולים.
ציפי חוטובלי: תנסו לייצר מנגנון, אם יכולתי מחר לחוקק חוק והדברים היו עוברים תוך חודש, אז בשמחה הייתי עוזרת לך במנגנון החקיקה.
ציפי חוטובלי: המערכת המשפטית שלכם היא מספיק מתוחכמת כדי לייצר מנגנון שבו הורים שמדובר בסכומים מאוד מאוד גבוהים וכבדים, יוכלו לקבל את ההחזר במזומן.
ציפי חוטובלי: לנסות להגיע לאיזה שהיא דרך שבה הורים יוכלו לקבל את ההחזר ולא לסחוב את הגיבנת הזאת, של סכומים מאוד מאוד כבדים, שההורים האלה כרגע משלמים, והם פשוט שקועים בחובות.
ציפי חוטובלי: זה לא הוגן שהם הגיעו למצב הזה שבו הם שקועים בחוב בגלל התנהלות לקויה של משרד התמ"ת.
ציפי חוטובלי: אז לנסות למצוא פתרון לכל ההורים שמדובר באמת בפערים מאוד מאוד גדולים.
אורי מקלב: אז זה שני דברים: אחד, המקדמה, המשך המקדמות.
שרון קדמי: עם זה אין בעיה.
אורי מקלב: אנחנו שומעים את זה פעם ראשונה.
אורי מקלב: אני גם יכול להבין למה זה הגיע...
אורי מקלב: המכתב שכתבה תמר אלמוג, הוא לא ברור בחלק הזה מה קורה עם המקדמות, המכתב שנשלח ב-1  בפברואר למשל, "לאור האמור לעיל, לאור ההסכם החתום בין הארגונים המקומיים לבין המשרד, הריני להודיע בזאת כי החל מתשלום חודש פברואר שישולם בתחילת חודש מרץ, המשרד ישלם לפי הדרגות שיקלטו במערכת בפועל.
אורי מקלב: יבצע מול הארגונים התחשבנות וקיזוז ככל שיידרש, על כלל תשלומי המקדמות ששולמו מתחילת שנת הלימודים תשע"א".
אורי מקלב: מתייחסים פה לאלה שקיבלו דרגה.
אורי מקלב: אז אתה אומר ובצדק, אני גם יכולתי להבין שמי שלא נקבעה לו דרגה, ימשיכו לקבל מקדמות.
אורי מקלב: אבל חלק מהארגונים בעקבות כך גם שלחו מכתבים כאילו שההורים פנו אליהם.
אורי מקלב: הם אמרו, יכול להיות שהמקדמות גם יפסיקו.
אורי מקלב: תהיה מערכת קיזוזים.
אורי מקלב: מי שנקבעה לו דרגה ומי שלא נקבעה לו דרגה, לא יקבע שום דבר.
אורי מקלב: אם תצא הנחיה, אז הם יודעים שכמו שאמרה היו"ר, וקודם כל המקדמות, הם יקבלו ומילא לא צריך להיות בעיה אצל ההורים.
אורי מקלב: אנחנו גם יודעים שההחזרים להורים לכאורה, אתם צריכים לעמוד.
אורי מקלב: במקרה הזה זה הארגונים המפעילים והעיריות, הרשויות.
אורי מקלב: נקבעה דרגה, אתם הרי משלימים את זה.
אורי מקלב: נגיד ניקח את המקרה של חנינה שהוא, משלימים לו את העשרות אלפים שקל.
אורי מקלב: אני מבין שהמשרד משלם לו את זה בתחילת מרץ.
אורי מקלב: ב-8 במרץ המשרד ישלם.
אורי מקלב: הארגון בהתאם צריך להחזיר לו, מכיוון שהרי הוא לא יצטרך לשלם עד סוף השנה אם לא יחזירו לו.
אורי מקלב: עדיין זה יישאר לו עד  סוף השנה, הפערים האלה.
אורי מקלב: זה אחת הדוגמאות, או הרשויות, שזה קצת בעיה יותר גדולה.
ציפי חוטובלי: זו נקודה חשובה לגבי הרשויות.
ציפי חוטובלי: תראה, העובדה שעמדנו בפני נציגת עיריית ירושלים, שעם כל הכבוד, הסיפורים שאת סיפרת, הם מביכים קצת את הוועדה, הסיפורים האלה.
ציפי חוטובלי: אנחנו רוצים להיות במצב שבו אף רשות מקומית לא תתחיל להתפתל בכל מיני תירוצים.
ציפי חוטובלי: שתהיה הנחיה ברורה שעד תאריך מסוים ההחזרים חייבים לעבור להורים, כך שלא יהיה את הפער הזה ומצב שבו אתה שילמת מקדמה, אבל מצד שני הרשויות לא מחזירות.
שרון קדמי: תצא הנחיה.
ציפי חוטובלי: אז גם בנושא הזה היינו רוצים מאוד לקבל הנחיה ברורה.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שאתה צריך לתגבר איזה שהוא מערך כוח אדם נקודתי לעניין הזה.
שרון קדמי: אגף מעונות יום כולו משועבד אך ורק למשימה הזאת.
ציפי חוטובלי: אבל יש הרבה מאוד משימות בתוך המשימה הזאת.
ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים כרגע על בעיה של אלפי הורים בנושא הזה של דרגה 12.
ציפי חוטובלי: טיפול במוקד ההפעלה.
ציפי חוטובלי: המספר שלכם לא עובד.
שרון קדמי: המענה הטלפוני.
תמר אלמוג: אנחנו נחדש אותו אחרי שנעשה הערכת מצב לגבי ההספק.
ציפי חוטובלי: לא, סליחה, הוא צריך לעבוד.
ציפי חוטובלי: אתם מייצרים מנגנוני הכשלה עצמית להורים.
ציפי חוטובלי: זה מה שאתם עושים.
ציפי חוטובלי: מסלול מכשולים.
אורי מקלב: אני אסביר את הנקודה.
אורי מקלב: אנחנו קיבלנו כאן פניות.
אורי מקלב: חלק מהאנשים שלא השלימו מסמכים, עד היום מנהלת המעון או מנהל המעון היו מעורבים כפי שאמרה גבירתי.
אורי מקלב: היו מעורבים במילוי הטפסים.
אורי מקלב: זה נתן להורים שלא יודעים.
אורי מקלב: חלק היום גם באמת לא יודעים, גם לא ידעו למלא את הטפסים.
ציפי חוטובלי: עולים חדשים, שפה זרה.
אורי מקלב: אני עוזר לכם.
אורי מקלב: הם מוכנים לזה.
אורי מקלב: למה שאנחנו לא ניקח עוד כוח עזר לפני שנגיע למוקד שלכם, שיבואו ערכה מושלמת.
אורי מקלב: זה בסך הכול לנתק אותם מהעניין הזה, זה גם נותן להם גם את הקשר.
אורי מקלב: הרי הם יודעים להסביר להם.
אורי מקלב: הם יודעים להסביר בשפה שהם מבינים אותה.
אורי מקלב: אנחנו בסך הכול, יש לנו שגרירים טובים ומיומנים ובעל ניסיון בתוך הדבר הזה.
ציפי חוטובלי: כל המנגנון מנותק.
ציפי חוטובלי: יש כאן נקודה שלא עלתה, נקודת המגזר הערבי.
ציפי חוטובלי: המגזר הערבי לא קיבל טפסים בכלל.
ציפי חוטובלי: מה אתם עושים כדי לתקן את העניין הזה?
תמר אלמוג: קיבלנו את הטענה הזאת רק בשבוע שעבר.
ציפי חוטובלי: לא, סליחה, זה עלה בדיון הקודם.
מרים אבו-רקייק: אני נציגת המשפחתונים מהדרום.
מרים אבו-רקייק: אנחנו עדיין לא קיבלנו שום טופס מהמרכזות שלנו.
מרים אבו-רקייק: אתמול אני בדקתי את זה בעצמי אצלם, ונתנו לי את הטופס ועדיין לא מילאו את זה ולא אצל אף אחד.
מרים אבו-רקייק: אף אחד מהתושבים לא קיבל.
שרון קדמי: תמר, מתי הם קיבלו טפסים?
תמר אלמוג: החלוקה של הטפסים נעשתה באופן הבא: כל ארגון, כל רכזת, כל ראש מערכת היה צריך להיכנס לאתר, להזמין את הטפסים, לציין את המספר והמוקד הפיק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איזה אתר?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין להם אינטרנט שם.
תמר אלמוג: אבל זה רשות מקומית, רבותיי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, אבל את יודעת מה קורה ברשויות האלה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בחייך תמר.
תמר אלמוג: מתברר למשל בצפון, יש 12 רשויות שגילינו שבאמת הרכזות לא הזמינו את הטפסים.
תמר אלמוג: הנחיתי את מחוז חיפה שישלח להם באופן אישי, למרות שהם לא הזמינו.
ציפי חוטובלי: אנחנו נסגור את העניין הזה.
ציפי חוטובלי: ברור לחלוטין שהם צריכים לקבל טפסים.
ציפי חוטובלי: נקודות נוספות: יש לנו כאן בעיה של הורים שהתגלה בדיעבד שהם צריכים לשלם יותר ממה שהם שילמו.
ציפי חוטובלי: אני מבקשת ממך להנחות את המערכת לעשות פריסה, שהם לא יצטרכו לשלם את זה בבת אחת.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שהדבר הזה, שוב, תזכור שזה לא באשמתם.
ציפי חוטובלי: כל ארגון נורמאלי שהוא יודע שהוא זה שאשם בתקלות, הוא עושה את המיטב כדי לבוא לקראת הלקוחות שלו.
ציפי חוטובלי: ההורים הם הלקוחות שלך.
ציפי חוטובלי: תדאג לזה שתהיה פריסת חובות של הורים ששילמו יותר.
ציפי חוטובלי: נקודה נוספת.
ציפי חוטובלי: כשייקבעו כבר הדרגות הנכונות, אנחנו מבקשים ממך להמשיך את הדרגה הזאת לשנה הבאה, כי אנחנו לא רוצים לעבור את התהליך הזה פעם נוספת.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שאם במשך שנה ראינו שהמערכת לא נקלטת בצורה שנותנת מענה לכל הבעיה, אני חושבת שמה שאתה יכול לעשות, זה לתת למעשה שנה נקייה מבירוקרטיה להורים.
ציפי חוטובלי: נקודה חשובה נוספת זה החזר טפסים של טופס סודיות.
ציפי חוטובלי: אני מאוד מברכת אותך על זה שאמרת שזה לא מוגבל בזמן ושהורים יוכלו לקבל את ההחזר, והדבר החשוב ביותר.
ציפי חוטובלי: אנחנו באמת בכוחות משותפים של חברי כאן, חבר הכנסת מקלב, אנחנו עושים את הכול כדי שבסופו של יום אנחנו נראה את ההורים האלה מקבלים את ההחזרים ומשלמים את מה שמגיע להם לשלם, ולא שקל אחד יותר.
ציפי חוטובלי: המטרה שלנו היא לדאוג לכך שתתקיים ישיבת המשך.
ציפי חוטובלי: דיברת על אמצע מרץ בתור תאריך יעד לקליטת טפסים.
ציפי חוטובלי: נקודה נוספת לפני שאני מדברת על קביעת ישיבת המשך.
ציפי חוטובלי: דיברת על תאריך יעד של סוף מרץ כדי לקלוט את כל הטפסים.
ציפי חוטובלי: אז עם כל הכבוד, אני חושבת שבישיבת ההמשך של אמצע מרץ, אנחנו כנראה נצטרך לראות 80 אחוז מההורים מקבלים כבר דרגות.
ציפי חוטובלי: אני לא יודעת איזה קסם אתה מתכוון לעשות במערכת, שבמשך מספר חודשים ארוך, למעשה כמעט חצי שנה, הצליחה לכסות את שליש מהפניות.
ציפי חוטובלי: איזה קסם אתה חושב שיקרה, שתוך חודש זה יכפיל עצמו?
שרון קדמי: זה ממש לא מדויק.
שרון קדמי: המערכת עובדת חודשיים.
תמר אלמוג: ינואר-פברואר.
שרון קדמי: המערכת עובדת פחות מחודשיים.
ציפי חוטובלי: אוקיי, בסדר.
ציפי חוטובלי: המערכת עובדת חודשיים.
ציפי חוטובלי: אני רק אומרת שאם אתה באמת רוצה להיות רציני כאן ובפעם הבאה שאתה מתייצב בוועדה, אנחנו רוצים לקבוע לאמצע מרץ, אז סדר גודל של 3 שבועות-חודש, אני באמת חושבת שתעשה כמיטב יכולתך לתת להם את הכלים כדי שבאמת הם יוכלו להגיע למצב שבו עד סוף חודש מרץ כפי שהבטחת, יקבעו הדרגות.
ציפי חוטובלי: אני מודה לך על ההשתתפות.
אורי מקלב: בנושא של ירושלים אני חושב שאולי לתת קדימות לבדיקה של טפסים של ירושלים, מכיוון שהתברר שהמערכת לא מעבירה את הכסף.
אורי מקלב: אנשים חדשים משלמים את מלוא התשלום בגלל שגם את המקדמות, גם דרגת  ביניים אין להם.
אורי מקלב: תודה רבה, אנחנו מאוד לך על המאמץ.
ציפי חוטובלי: אנחנו מאוד מקווים שאנחנו נראה הורים שמחים, שלא משלמים יותר מדי.
אורי מקלב: מכובדיי, חבר הכנסת זאב בילסקי, שמעבר לכל הפעילות שלו למען ניצולי השואה, ראש השדולה לקידום ענייני ניצולי השואה.
אורי מקלב: חברת הכנסת מרינה סולודקין, ששותפה אתנו בכל הנושאים, במיוחד בנושאים האלה.
אורי מקלב: אנחנו בעצם בישיבה שהיא דיון המשך לגבי ההתנהלות והזכויות של ניצולי השואה ונכי ונרדפי הנאצים, אנחנו עושים את זה באופן יחסי בגלל שאנחנו מרגישים על ציר של מימד הזמן שכל יום שעובר, יש בו חשיבות מיוחדת כי אנחנו מדברים בניצולי השואה שהצעירים שביניהם הם כבר עברו את גיל ה- 80, שיאריכו שנים רבות, כל מי שהיום, אני חושב שגם אחד שסיים את השואה בגיל 20, בשנות ה- 20, הוא כבר היום כבר מתקרב ל- 90, מי שהיום בן 80, אני חושב שהוא סיים את השואה בגיל 14, 15, אנחנו כבר היום 66 שנה לאחר סיום, אם כך שאנחנו מדברים על אנשים שעברו הרבה והיום גם כן כבר היום נמצאים בשנתון המבוגרות, שכמובן לא מקלות עליהם בעמידה על הזכויות שלהם ואנחנו יודעים שיש מה לעשות כדי לקבל את מה שמגיע להם.
אורי מקלב: במיוחד על שינויים שקורים אצלם, אם בקשר לגמלה שיש להם, שהם צריכים להוכיח, על-ידי מסמכים ועל-ידי טפסים ולהסביר את עצמם ולעבור ועדות כאלו או אחרות או לחכות לאישורים של ועדות שונות.
אורי מקלב: אנחנו יודעים מה זה לאנשים צעירים, קל וחומר לאנשים מבוגרים.
אורי מקלב: על כן המדינה גם מרגישה שהיא מחויבת לאותם אנשים שהם השרידים לתופת הנוראה שאנחנו, יש לנו מחויבות ערכית וגם מעשית, לעזור להם ולתמוך בהם ולתת להם את מה שמגיע להם ואין ספק שלניצולי השואה, מעבר להתמודדויות שיש לכל אחד בגיל הזה שצריך להתמודד, יש להם עוד תוספת משלהם.
אורי מקלב: הרבה דברים שלא צפו בשנים הראשונות, או שאנשים הצליחו להדחיק אותם, בשנים האלה צפים ועולים.
אורי מקלב: גם מבחינה ערכית, רגשית, וגם מבחינה מעשית.
אורי מקלב: יש דברים שלא דיברו עליהם והיום זה צף ועולה, יש דברים שלא סבלו מהם והיום הדברים התחילו להציק ועכשיו דורשים מהם להוכיח את הקשר.
אורי מקלב: הקשיים אולי לפעמים בגלל המשפחות שלא כולם זכו למשפחות מורחבות אחרי השואה, שהם יוכלו להיעזר בהן וכן הלאה וכן הלאה, הקשיים רבים, מעבר לנושא המרכזי שאנחנו ודאי ובוודאי, אנחנו מרגישים שאנחנו מחויבים להם.
אורי מקלב: יש לנו מעבר לכל העזרה, כאן אנחנו חייבים ביתר שאת, והמדינה גם ראתה לעצמה את הנכונות והיא החליטה שהיא צריכה לעשות את זה ויש לנו, והמדינה הקימה ותומכת ברשות לזכויות ניצולי השואה, שהיא בעצם הגוף הגדול והאחראי, מעבר לעוד גופים שגם כן נתמכים ועוזרים.
אורי מקלב: אנחנו רוצים היום באמת לשמוע גם על ההתקדמות, על נושאים שדיברנו בעבר, וגם לשמוע מאנשים שפנו אלינו, בבעיות שהם נתקלים מול ההתנהלות השוטפת ואנחנו, כולל בכוונה שלנו, כדי לראות איך אנחנו באמת משפרים ומקדמים את הנושאים הללו.
אורי מקלב: ברשותכם, חברים, גם חברת הכנסת ליה שמטוב שהצטרפה אלינו, אם מישהו מכם יירצה לומר עכשיו כמה מילים או אחר-כך, אנחנו נתחיל.
זאב בילסקי: רק הערה שניצולי השואה שיושבים פה איתנו, הם למטה מהגיל שדיברת עליו, זה מקרה יוצא דופן, אבל פה אין אף אחד שעבר את ה- 70, או משהו כזה.
קריאה: אני לא עברתי את ה- 70, רק את ה- 80.
זאב בילסקי: כל הנשים צעירות.
אורי מקלב: באמת, בתחילת הדברים, אנחנו רק רוצים להגיד שמכיוון שאנחנו גם בוועדה משודרת, אנחנו מזמינים את האנשים, מי שתוך כדי השידור יירצה לפנות בנושאים מסוימים שהוא חושב שזה מן הראוי שאנחנו נדון בהם או שנדע אותם, לשלוח בפקס' 6408931, כאן בכנסת, זה כמובן אזור חיוג 02.
אורי מקלב: אנחנו נשתדל ככל שניתן, גם להביא את הדברים האלה.
אורי מקלב: אנחנו גם נעשה, כל אחד יציג את עצמו.
אורי מקלב: נתחיל עם ראשונת הדוברים, והיא אחת הפונות שפנתה אלינו, גב' רגינה רוטנשטיין.
רגינה רוטנשטיין: אני מבקשת שתגבירו את קולכם, שתבינו שיש לכם פה עסק עם ניצולת שואה.
רגינה רוטנשטיין: בקיצור, גבירותיי ורבותיי, חברי הכנסת, רבנים, מכובדים.
רגינה רוטנשטיין: התאספנו היום כאן, לא כל-כך הרבה אנשים כמו שציפיתי שיבואו, כנראה, הסוג שלי כנראה שלא יכולים לבוא.
אורי מקלב: ובאמת מעריכים את זה שהגעת.
רגינה רוטנשטיין: ברוך השם שיש נציגה אחת לפחות.
רגינה רוטנשטיין: יש לי הרבה על מה לדבר ואני גם לא יודעת מאיפה להתחיל.
רגינה רוטנשטיין: קודם כל להציג את עצמי, אני ניצולת שואה, כמו ששמעתם, שמי רגינה רוטנשטיין, אם לשתיים, סבתא ל- 15, סבתא רבא ל- 48, ואלטר סבתא לדור החמישי.
אורי מקלב: כן יירבו ותזכי הרבה שנים, שנים רבות.
רגינה רוטנשטיין: ברוך השם שזכיתי לזה, אחרי שאיבדתי מבית הוריי רק עשרה אנשים.
רגינה רוטנשטיין: יצאנו לקראת גרמניה, היה 11 נפשות, עשרה לא חזרו.
רגינה רוטנשטיין: הקדוש ברוך הוא רצה ככה שאני כן אחזור הביתה מתוכם, בגיל 15, כמובן, באתי הביתה, היתה ממש שואה שנייה, כמו שאומרים, כי לא היה לי למי לחזור הביתה.
אורי מקלב: ספרי לנו, אם את יכולה, איפה היית בשואה?
רגינה רוטנשטיין: באושוויץ כמובן, ובנירנברג והשתחררתי בפלוצנבורג.
רגינה רוטנשטיין: מאיפה ששחררו את דמיאניוק.
רגינה רוטנשטיין: דמיאניוק היה שם המנהיג והוא נתן פקודה שייקחו אותנו סמוך ליער, איפה שהיינו, ושם שיגמור אותנו.
רגינה רוטנשטיין: אבל היה שם שליח מהקדוש ברוך הוא והוא לא רצה להסכים וכך נשארנו בחיים.
רגינה רוטנשטיין: אבל דמיאניוק, שנתן את הפקודה הזאת, בפלוצנבורג, שחררו אותו מכאן, שילך לנפשו.
רגינה רוטנשטיין: בקיצור, התחתנתי איך שהתחתנתי עם גיסי פה ושם, אני לא אספר את כל ההיסטוריה שלי כי זה הרבה זמן, אלא נחזור לדבר שכואב לכל ניצולי השואה במדינת ישראל.
רגינה רוטנשטיין: ב- 51.
רגינה רוטנשטיין: ובאתי, בניתי את הארץ, מה זה בניתי?
רגינה רוטנשטיין: עבדתי בישראל 34 שנים, עשר שעות ביום.
רגינה רוטנשטיין: מתוכם שמונה שנים בקיבוץ, לקחתי חלק גם בבניית הארץ בתוך הקיבוץ ו- 26 שנים במפעל כימי דשנים.
רגינה רוטנשטיין: אם מישהו שמע על דשנים שמייצרת זבל כימי.
רגינה רוטנשטיין: ואם לא אכלתי מספיק גזים באושוויץ, אז גמרתי גם במפעל הזה 26 שנים, שעד עכשיו אני צרודה מזה.
רגינה רוטנשטיין: לא נדבר שאני חצי אדם, ככה בניתי את הארץ, שאני עין אחת אין לי, שמיעה באוזן אין לי ושברו לי עשר שיניים בתוך הפה, כשאני שכבתי על הרצפה בשלולית דם, כבר לא הייתי מגיבה על הבעיטות שנתנו לי בתוך הפה עם המגפיים, ככה נשבור, היום הולכים להוציא שן אחת, עם כל הקונפורטים, עם זריקות והם מפחדים.
רגינה רוטנשטיין: והגרמנים עשו את זה במגפיים שלהם, עם עשר שיניים, מה שסבלתי שאף יהודי שלא יסבול את זה בכל ימי חייו.
רגינה רוטנשטיין: וכהנה וכהנה, חזרתי הביתה, כמו שסיפרתי קודם, ילדה, הייתי כבר בת 16, לא היה למי, למה, נפלתי מהשמיים.
רגינה רוטנשטיין: למזלי, התחתנתי עם גיסי, שאשתו היתה אחותי ואת אחותי ליוויתי לקרמטוריום, כמו שליוויתי את כל בני המשפחה שלי, הלכתי כי גם אותי הוא שלח, מנגלה לקרמטוריום, רק משום מה, הוא החזיר אותי, שהייתי כבר להיכנס לקרמטוריום, החזיר אותי.
רגינה רוטנשטיין: אני לא רציתי כמובן לבוא, לא ידעתי לאן, רציתי ללכת עם כל המשפחה שלי.