GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל זה אנחנו נשנה ונעשה, מה קורה איתו?
שרונה קרסגי: לגבי התיק שלו ספציפית אני יכולה לומר.
שרונה קרסגי: אני חקרתי את התיק שלו אישית.
שרונה קרסגי: שוב, מגיעים לאותו מצב, 5 הזמנות הנהג קיבל, לא הגיע לחקירה.
שרונה קרסגי: בסדר.
שרונה קרסגי: אני הגבלתי לו את רישיון הנהיגה, אבל הרישיון מסתיים בשנת 2012.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, נהג לא הגיע לחקירה ואת לא יכולה לעשות עם זה כלום?
שרונה קרסגי: כלום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את לא יכולה לקנוס את החברה?
שרונה קרסגי: זה החוק.
דרור גנון: רק בבית משפט.
דרור גנון: זה כמו עבירה פלילית.
דרור גנון: שוטר יכול לקנוס אותי אם אני גנבתי?
דרור גנון: הוא יכול להגיש את זה לתביעה.
שלמה כץ: אני יכול להתלות לו את הרישיון, אבל הוא יבוא בחידוש, בחידוש הוא יופיע אצלי.
שרונה קרסגי: אנחנו טיפלנו, והוא גם ציין את זה שטיפלנו.
שרונה קרסגי: טיפלנו לו בתיק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי שאלה אליך מר יצחק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה בכלל אתה מצפה, אני רוצה להבין.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חוץ מזה שאתה עושה שירות ענק, ועובדה שבזכותך אנחנו אולי הולכים לשנות משהו במשרד התחבורה, באחד מהמשרדים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה אתה מצפה שיקרה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה רוצה פיצוי?
יצחק הנאו: לא, אני לא ביקשתי פיצוי, אני לא ביקשתי שום דבר.
יצחק הנאו: אני לא לקוח גדול של התחבורה הציבורית.
יצחק הנאו: אני בעצמי לא עליתי על אוטובוס שנים.
יצחק הנאו: שאני שולח את הילדים, אני מצפה להפסיק פעם אחת ולתמיד להיתקל כמעט בכל נסיעה של הילדים שלי בבעיה.
יצחק הנאו: ולכן אני עדיין מתלונן.
יצחק הנאו: אני מוכרח לומר שמה שאני שומע פה רק מייאש, בגלל שאם אין להם אפילו שוט כנגד נהג, אז זה חמור ביותר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז זהו, אני רוצה לשאול אותך, יש לי שאלה – בעצם מה ההבדל בין זה שכשאתה עושה את הבקרה באופן יזום ובצורה סמויה ואתה יכול לקנוס, לבין תלונה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה עדיין להבים מה ההבדל?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אתה מתייחס ---
יצחק הנאו: כי הם לא חייבים להאמין לי, בסדר.
יצחק הנאו: אבל שיהיה שוט כנגד הנהג.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, לא, זה לא מה שהוא אמר.
שלמה כץ: המקור של הסמכות שלי זה ההסכם.
שלמה כץ: פרסמתי מכרז, בין התנאים במכרז הודעתי לזוכה שיש מנגנון של קנסות מוסכמים, ובעצם זה שהגיש הצעה למכרז הוא הסכים למנגנון הזה.
שלמה כץ: בסדר, אז יש הסכמה בינינו שזה המנגנון שאנחנו עושים.
שלמה כץ: זה מנגנון מוסכם.
שלמה כץ: לגבי תלונה מהציבור – אין מנגנון מוסכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל הציבור מתלונן על אותו אחד שעשית איתו הסכם.
שלומית אבינח: אתם יכולים לשנות תנאי מכרז?
שלומית אבינח: במכרזים הבאים אתם יכולים לשנות את תנאי המכרז?
שלמה כץ: לא, לא, אני עוד פעם אומר.
שלמה כץ: תראו, זה עוד פעם, אני לא יכול להכריח את המפעיל.
שלמה כץ: כאשר הוא אומר – תשמע רגע, זה הרשות.
שלמה כץ: אז אני אמרתי אני הרשות, אני פועל, זה זרועי הארוכה, אני עושה בקרה אובייקטיבית, אין שם שום חשש שלמישהו יש עניין עם מישהו, כל הפערים סגורים, זה מדובר בבקרים מקצועיים שמקבלים הדרכות.
שלמה כץ: יש להם כללים לפיהם הם עובדים, הכל מובנה.
שלמה כץ: ואז הצד השני אומר אוקי, בסדר, אם אתה עושה מנגנון כזה מובנה, אז אני מסכים ---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל הרי הוא מתלונן עליך כשסגר איתך הסכם על המנגנון המבונה.
שלמה כץ: רגע, דקה, לא.
שלמה כץ: אבל המנגנון המובנה גם אומר איך אני עושה את הבדיקה, מה הכללים לעשות את הבדיקה.
שלמה כץ: הוא לא עומד בכללים שלי, אני מכריח את הפקח שלי לבוא, לרשום מיד בסמוך לאירוע בטופס מיוחד שהוא מכניס את כל הפרטים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אתה צריך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חברה, תפסיקו רגע, אני מבינה שאתם מאד נהנים פה.
שלמה כץ: האמת – לא כל כך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול אותך, זה בדיוק מה שאמרתי, אפרופו הפרסום שאתם צריכים לתת לציבור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי מה אתה אומר, שלי בתור מבקר, יש איזה שהם כללים שאומרים שאם זה קרה בסמוך לאירוע ואם כך וכך, למה שאתה לא תיקח את אותו כסף, תפרסם את זה לציבור שאתה בא ואומר שהציבור צריך להתלונן בשעה כזאת, בתוך זמן כזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אתה לא יכול לעשות את זה?
שלמה כץ: אז עוד פעם אני אומר ---
דרור גנון: זה משרד האוצר, זה נכנס לקופת המדינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אבל זה כסף שמאפשר להם ---
יצחק הנאו: אבל חברת הכנסת יוליה, אני חושב שבשורה התחתונה זה לא יעזור, ואני גם אסביר למה.
יצחק הנאו: כי יכול להיות שפתאום תהיה איזו התקפה של פניות כי יפרסמו שאפשר לפנות.
יצחק הנאו: אבל אם אותם פונים בסוף יראו שהנהג לא חייב לבוא אחרי 5 זימונים ולכן לא קורה כלום, כל האפקט פשוט ידעך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אוקי, נראה איך אנחנו באמת מעבירים את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מבחינתי אפילו נעשה את זה בלי חובת הנחה.
דרור גנון: אנחנו ניסינו פעם אחת ונתקלנו במשרד המשפטים.
דרור גנון: משרד המשפטים לא רצה.
שלמה כץ: משרד המשפטים, זה מטופל על ידי לשכת היועץ המשפטי במשרד התחבורה.
שלומית אבינח: אצל חווה?
שלמה כץ: לא אצל חווה.
שלמה כץ: מי שטיפל בזה, זה הרצל רביניאן.
דרור גנון: זה נכון.
שלמה כץ: אני אומר, יש.
שלמה כץ: הלשכה המשפטית שלנו מטפלת בזה, זה לא זה.
שלומית אבינח: כן, אבל איך אתם חושבים אופרטיבית לקצר את זמן התלונות?
שלמה כץ: מה שדרור אומר בעצם להכניס את הקנסות.
שלמה כץ: מה שאנחנו אומרים בעצם להכניס את כל המנגנון של התלונות האלה שהן תלונות צרכניות בעיקרן, למנגנון של טיפול מנהלי ללא טיפול פלילי.
שלמה כץ: למנגנון של אכיפה מנהלית, יש כללים משלו,
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נו, אז למה אתם לא עושים את זה?
שלמה כץ: זה שינו חקיקה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה שינוי החקיקה שחושבים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בלי שינוי חקיקה אנחנו לא נעשה ---
שרונה קרסגי: אי אפשר.
שלומית אבינח: בתקנה של השר אי אפשר לעשות?
דרור גנון: לא, זה חוק, מה?
דרור גנון: שר יכול לשנות חוק על דעת עצמו?
דרור גנון: הוא לא יכול.
שלמה כץ: לא, זה שינוי של חקיקה.
דרור גנון: ואני מציע לכם להרים את זה לגבי כל משרדי הממשלה.
דרור גנון: זה נכון למשרד הרישוי, זה נכון למשרד התחבורה, זה נכון למשרד התמ"ת.
דרור גנון: זה נכון לכולם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אז לא יגידו שבעצם גם ככה לפקידות יש, הרי אומרים שלפקידות יש כוח.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יבואו ויגידו שאתם משתמשים בכוח שלכם יותר מדי.
שלמה כץ: יכול להיות, עוד פעם אני אומר, אני לא יודע.
שלמה כץ: עוד פעם, צריך לעשות מנגנון חכם.
שלמה כץ: אני לא רוצה להיות ---
שלומית אבינח: אולי יש ברירת מבחן.
דרור גנון: הוא יכול לערער כמו כל דבר.
גבי הררי: גם לראשי עיר יש סמכות לחתום על צווי הריסה מנהליים.
גבי הררי: יש מושג כזה, מה לעשות?
שלומית אבינח: זה כמו שחוק העישון.
שלומית אבינח: כאילו נותנים לך ---
שלמה כץ: אני לא מציע וגם זה לא יהיה שאיזה פקיד יישב ויחליט.
שלמה כץ: נצטרך לעשות מנגנון, אנשי מקצוע, אולי וועדה ברשות שופט, משהו.
שלמה כץ: יהיה איזה משהו.
שלמה כץ: זה לא יהיה שעכשיו אני יחליט מה לעשות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועד אז מה יהיה?
שרונה קרסגי: זה לא שאני אחליט לקנוס את סופרבוס ב-5,000 ₪.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נו, אז מה יהיה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה אתם רוצים שהם יעשו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם טוענים שאם נהג לא מגיע 5 פעמים לחקירה ואי אפשר לעשות לו כלום, אני לא מבינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תגיד, אם הוא לא מגיע לחקירה, אתה לא מכניס אותו ב-17% מהמכרז בפעם הבאה?
שלמה כץ: לא, זה לא קשור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא יכול להיות?
שלמה כץ: צריך עמידה במספרים, אבל חברת הכנסת שמאלוב ברקוביץ', יוליה, אני אומר שמבחינת מספרים לציון זה לא היה משנה, כי סטטיסטית זה מאד קטן פר אשכול.
שלמה כץ: כאילו אני עושה בקרות בהיקף הרבה יותר גדול שזה היה נעלם שם, אז אני לא מפסיד הרבה מהדבר הזה.
שלמה כץ: אבל עם זאת, בהחלט צריך לשפר, אנחנו מאד רוצים לשפר את הטיפול, אנחנו מנסים למצוא כל תעלול כדי לא להגיע לזה, את מבינה?
שלמה כץ: כאילו, זאת אומרת שאם זה היה יעיל אז אני הייתי הראשון שמשתמש בדבר הזה.
שלמה כץ: המנגנון הוא לא, מה שניסיתי להסביר לכם, שאנחנו עושים כל דבר אפשרי, לא חוסכים לא בכסף, לא במאמץ, לא בשום דבר בשביל ---
שלומית אבינח: אבל מבחן התוצאה לא טוב.
שלמה כץ: בהיבט של התלונות – את צודקת, אבל הוא לא היה טוב מלכתחילה, בגלל זה אנחנו מחפשים לו פתרון.
שלמה כץ: והיכולת לשנות אותו לא בידינו.
דרור גנון: אבל צריך להבין עוד פעם.
דרור גנון: תלונות יש הרבה, הן מתחלקות להתנהגות נהג, תנאי רישיון --
שלמה כץ: בסדר, את זה הבנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי שאלה אליך, תגידי לי, כשאת למשל מבקשת מנהג כזה לבוא 5 פעמים לחקירה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עכשיו, השאלה היא אם את מבקשת והוא לא, את עשית את העבודה שלך, כי את חייבת לזמן אותו ואת ממשיכה לעשות את העבודה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי יש לנהג הזה בוס, נכון?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם פונים לחברה?
שרונה קרסגי: אנחנו פונים לחברה, בהחלט.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ומה התשובות?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הם אומרים לכם?
שלמה כץ: "אז שלחנו אותו, זימנו אותו, נתנו לו הוראה, הוא לא בא, ובינתיים הוא גם התפטר מהחברה, וגם אני רוצה לזרוק את הנהג הזה כי הוא כנראה עושה לי רק צרות".
יצחק הנאו: למה זה לא מתקבל כהודאה בעובדות?
שלמה כץ: מה?
יצחק הנאו: הבן אדם סירב להופיע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון, באמת, למה אתם באמת לא?
שלמה כץ: לא, זה לא הודאה.
שלמה כץ: זה שבן אדם שומר על זכות השתיקה זה לא אומר שאתה אשם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אבל באמת, זאת השאלה הנכונה.
שלמה כץ: אתה לא יכול.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם הוא 5 פעמים לא הגיע, הוא לא מודה בעצם?
שלמה כץ: הוא בחזקת זכאי.
יצחק הנאו: אז יש לך עדות מצד אחד, יש לך שתיקה תקרא לזה מצד שני, יש לך פה עובדות מול שתיקה.
שלמה כץ: אז הוא יבוא לבית משפט והוא יטען מה שהוא ---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז למה בעצם לא לעשות את זה לא לנהג אלא לחברה?
שלמה כץ: לחברה אנחנו עושים את זה.
גבי הררי: הוא לא המבצע העיקרי, הוא מבצע עבירה.
גבי הררי: אנחנו צריכים אותו להפליל את החברה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני אגיד לך למה, זה ברור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל ברגע שקיבלת תלונה על נהג שהוא עובד בחברה מסוימת, למה שהחברה היא לא זאת שתשלם את המחיר, והיא אחרי זה תטפל בנהג.
גבי הררי: היא משלמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא מעניין אותך מהנהג.
גבי הררי: כשהוא מעיד בפני החוקרת ויש ראיות, אנחנו מעמידים לדין גם את החברה, גם מנהלים של החברה, וגם את הנהג.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל לא מגיע להם, סליחה, לא מגיע להם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו לא נגיע לזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זה לא מגיע לשלב העדות.
גבי הררי: כשהוא לא מגיע זה סיפור אחר.
גבי הררי: יש בעיה של ראיות, יש לי ראיה מול ראיה.
גבי הררי: לא תמיד כל הראיות מצויות בידינו, ולפעמים ואני אתן לכם דוגמאות מספריים.
גבי הררי: בשנת למשל 2010, מתוך 760 תלונות שהתקבלו אלינו לטיפול דרך מחלקת חקירות, 351 מתלוננים בכלל לא טרחו להגיע ולמסור עדות.
גבי הררי: לא רצו למסור עדות בכלל.
יצחק הנאו: ואת זה צריך להבין למה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אין סנקציה, מה איכפת להם?
גבי הררי: המתלוננים.
שלמה כץ: לא רק כי אין סנקציה, כי יש לי ארבעה (מדברים ביחד)
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רגע, אז למה באמת הוא לא יכול להעיד נניח, מי שחיפאי או צפוני ---
שלמה כץ: לא, בחיפה כן.
שלמה כץ: אבל אם את גרה בקריית שמונה את צריכה להגיע לחיפה.
שלמה כץ: אם את גרה באילת את צריכה לבוא לבאר שבע.
שלמה כץ: זה לא סביר.
גבי הררי: יש מקרים שבכל זאת החוקרים יוצאים מהמשרדים במקרים של נכים, זקנים, קשישים, מגיעים אליהם.
גבי הררי: אבל אז יש בעיה שאותם קשישים, נכים, חולים, לא מצליחים להגיע לבית משפט אם הוגש כתב אישום.
גבי הררי: אז שוב, אין פוטנציאל לכתב האישום להבשיל בבית משפט, באופן שתהיה הרשעה.
גבי הררי: אבל במקרים רבים אחרים שבהם מוגשים כתבי אישום, גם נקנס התאגיד בסכום גדול – 10,000 ₪, 20,000 ₪, 30,000 ₪, גם מעמידים לדין את החברה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אולי הם למדו את הפטנט שאם הנהג לא מגיע אז הוא לא מקבל כלום.
שלמה כץ: לא, הם לא למדו.
שלמה כץ: זה קורה מעט מאד.
גבי הררי: לא.
גבי הררי: אם הוא נעלם לחברה זה סיפור אחד, אבל אם הוא קיים בחברה והיא מבריחה אותו או לא ממציאה אותו, היא תהיה אשמה בכל מקרה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נו, אז מה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אם 5 פעמים הנהג בספציפי שלו---
גבי הררי: לא, אם אני הבנתי נכון את הסיטואציה, הנהג פשוט נעלם מהחברה, הוא לא קיים יותר, הם פיטרו אותו.
שלומית אבינח: אבל הוא קיים.
שלומית אבינח: הוא עובד בחברה אחרת.
גברי הררי: כנראה שפיטרו אותו.
שלומית קרסגי: הרישיון הותלה.
שלומית אבינח: עד 2012, בינתיים הוא יכול לעבוד בחברה אחרת.
שלומית אבינח: אם הוא עבד בסופרבוס אז הוא ילך לבית"ר עילית, או ילך לזה.
שלמה כץ: נכון, אני לא יכול.
שלומית אבינח: אז גם את זה צריך לשנות.
שלמה כץ: אבל רגע, יש חוק חופש העיסוק.
שלמה כץ: אני לא יכול לקחת ממנו עכשיו את הפרנסה שלו.
שלומית אבינח: לא, לא, זה.
לימור קופרמן: מעבר לזה, כשמדובר על בעלי מוניות אין לך גם חברה, אין לך למי לפנות.
שלמה כץ: מוניות זה סיפור הרבה יותר מסובך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זהו, גם רציתי לשאול למה מוניות אתם לא מטפלים.
שלמה כץ: מטפלים גם במוניות.
שלמה כץ: (מדברים ביחד) מוניות אותו דבר רק יותר קשה.
שלמה כץ: לכי תאתרי את נהג המונית.
שלמה כץ: נהג מונית, בעל המונית, אצלי רשום הרי בעל הרישיון.
שלמה כץ: בעל הרישיון זה יכול להיות מי שקיבל בירושה, השד יודע איך קיבל את זה.
דרור גנון: אלמנות צה"ל למיניהן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני לא מבינה למה אתם לא מתקנים את זה.
לימור קופרמן: אי אפשר לתקן.
לימור קופרמן: זה החוק.
לימור קופרמן: אתם צריכים לתקן את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זה בגלל שעשינו וועדה וישיבה, ואם לא היינו עושים?
שלמה כץ: אנחנו מקדמים את זה גם בלי.
שלמה כץ: אנחנו מבקשים את עזרתכם.
שלמה כץ: אבל בעניין הזה של המוניות את צריכה להבין.
שלמה כץ: פה עוד איך שהוא יש לך כתובת.
שלמה כץ: שם אין לך כתובת.
שלומית אבינח: למה, לפי מספר מונית, את בעל המונית.
שלומית אבינח: זה שעובד אצלו.
שלמה כץ: מספר מונית, נכון.
שלמה כץ: בעל המונית, רק רגע.
שלמה כץ: אני אסביר לך איך זה עובד במוניות.
שלמה כץ: בעל המונית זה בדרך כלל מישהו שבכלל לא מכיר את המונית שלו.
שלמה כץ: אז אני קורא לו לחקירה, הוא אומר לי תשמע, אני נתתי את המונית למתווך.
שלמה כץ: אני מזמין את המתווך.
שלמה כץ: המתווך אומר לי כן, אני השכרתי.
שלמה כץ: כולם דרך אגב מגובים בעורכי דין, הודיעו לההוא שאסור לו, יש לו חובות, ויש לו עניינים וזה וזה.
שלמה כץ: קורא לאדון המתווך ואז אני מגיע לנהג.
אורי מקלב: בעניין הרכבת הקלה, אני אמרתי להם שהתפרסם אתמול ביתד נאמן שהיו 15 פצועים בשבועיים האחרונים ולפי נתונים של איחוד הצלה, שהיו ברחוב הזה.
אורי מקלב: אמרתי להם אני מבין, מדברים איתי על רכבת, סבל.
אורי מקלב: אמרתי צריך להבדיל בין סבל לאי נוחות, לדבר שהוא גורם בסופו של דבר, אנחנו לא יכולים להשלים עם זה, תשמע.
אורי מקלב: רכבת קלה, תהליך זה גם יכול להיות גורם לדבר כזה, יהיה תאונות.
אורי מקלב: אני כבר שמעתי שעם הרכבת הקלה אנחנו כבר מצפים שבעקבות כך יהיו.
אורי מקלב: אבל תראו, אנשים לא יכולים לסבול את זה, לשמוע את הדבר הזה.
אורי מקלב: נכון, תשמע, אתה גם יכול להגיד, עובדה יש מכוניות, יש תאונות.
אורי מקלב: אנחנו גם ערים לדבר הזה.
אורי מקלב: אבל כשאנחנו עכשיו בהסדר הביניים, נכנסו לרחוב אגריפס שזה גורם שצריך אולי עוד אי נוחות, אבל לא שאנחנו יודעים שדבר כזה יגרום לתאונה.
אורי מקלב: יש להבדיל בין סבל לסבל.
דרור גנון: זה לא נכון, זה לא מדויק מה שאתה אומר.
אורי מקלב: אבל הנה, עובדה.
דרור גנון: זה גם לא רק אחריות של משרד התחבורה, יש עירייה.
אורי מקלב: אני לא אמרתי משרד התחבורה.
אורי מקלב: אני כיוונתי את זה לעירייה.
דרור גנון: אבל אתה מבין שירושלים אולי השתנתה בתקופת הצלבנים, אבל בוא נגיד שבמאה השנים האחרונות לא נוספו לנו עוד צירים, יש יפו ויש קצת בדרך במקביל.
דרור גנון: אם לא, זה אומר שאני יפר את מרקם החיים של האוכלוסייה פה.
דרור גנון: לא יגיעו לא לשוק ולא לעיר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה הייתה התשובה שלך?
אורי מקלב: 15 פצועים.
דרור גנון: אין, זאת הייתה החלטה קשה.
דרור גנון: לא הייתה לנו ברירה.
דרור גנון: אי לנו ברירה.
שלמה כץ: אין, עובדים ביפו, אז לא יכולים---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם נפגעו מהאוטובוסים לא מהרכבת הקלה.
שלמה כץ: מהאוטובוסים שנוסעים באגריפס.
אורי מקלב: הבנתי, זו התובנה שלכם?
אורי מקלב: זה דבר יפה מאד.
אורי מקלב: זה כמו שעשו עכשיו צער בעלי חיים עכשיו כל התקופה, קיבלו את זה עכשיו.
אורי מקלב: אני ישבתי בישיבה, אני צריך ... את התקנה הזאת בגלל כפרות, לא משנה, זה דבר קטן, אבל אני מקווה שזה יסתדר.
אורי מקלב: ולעבור על מתן קנס כספי, מנהלי ולא פלילי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זהו, מה שקורה, שבעצם למשל במקרה של יצחק, הם זימנו את הנהג 5 פעמים והנהג פשוט לא הגיע לחקירה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברגע שהוא לא מגיע לחקירה הם לא יכולים לעשות עם זה שום דבר.
שלמה כץ: נעצר התהליך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אין להם סנקציה.
אורי מקלב: לא לוקחים למשפט?
שלמה כץ: לא, אין אני לא יכול.
שלמה כץ: כי אין לי, אין לי ראיות.
שלמה כץ: יש לי את הטענה של ההוא.
אורי מקלב: בסדר, אז למשפט הוא כבר יבוא?
אורי מקלב: קודם כל יהיה משפט.
שלמה כץ: למי?
שלמה כץ: אני לא יודע מי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא לא יודע מי זה הבן אדם, הוא לא יודע מי הנהג.
שלמה כץ: אני לא יודע.
אורי מקלב: אבל אין בעיה, החברה תיתן את השם של הנהג שהיה באותה נסיעה.
שלמה כץ: אז זה נכון.
שלמה כץ: אז עכשיו הנהג יכול לטעון וואלה, לא אני הייתי.
שלמה כץ: סתם החברה מצאו את ה --
אורי מקלב: שהשופט יחליט.
שלמה כץ: בסדר.
גבי הררי: אני לא קיבלתי את התיק, אני לא יכול להתייחס לזה.
אורי מקלב: בעיקרון אבל.
יצחק הנאו: זאת אומרת שאם הנהג לא הגיע התיק לא עובר בכלל לתביעות?
גבי הררי: התיק עדיין נמצא אצלם.
שלמה כץ: הוא פשוט לא מושלם.
יצחק הנאו: זה לא מסתדר עם מה שענו לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה ענו לך?
יצחק הנאו: חומר החקירה יועבר למחלקת התביעות.
שרונה קרסגי: יועבר, לא עבר.
שרונה קרסגי: יועבר.
שרונה קרסגי: יש הבדל.
שרונה קרסגי: אם רשמתי לך 'עבר' זה משהו אחר.
שרונה קרסגי: אבל התיק יועבר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ויועבר זה אחרי שיש לך את הראיות.
שרונה קרסגי: ברור.
שרונה קרסגי: כי ברגע שאני אשב מול הפרקליט הוא יחזיר לי את זה.
שרונה קרסגי: הוא יגיד לי שזה לא טוב, זה לא סגור, הוא לא יכול לקבל את זה, הוא לא יכול להגיש.
שלמה כץ: או שיהיה לי את הראיות או שאני אתייאש ואז אני אבקש שיסגור את התיק.
שלמה כץ: אבל אני לא יכול להביא אותו בבקשה ---
שרונה קרסגי: עכשיו, הרישיון של הנהג שלא הגיע מותלה עד 2012.
שרונה קרסגי: עד 2012 הוא יכול להמשיך לעבוד.
שלומית אבינח: זה במקרה הספציפי הזה.
שרונה קרסגי: רישיון נהיגה ניתן ל-10 שנים כמו שכולנו יודעים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז למה לא נותנים להם רישיון נהיגה ל-3 שנים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לשנתיים?
שרונה קרסגי: כי הוא אזרח לכל דבר ואזרחים מקבלים רישיון נהיגה ל-10 שנים.
שלמה כץ: בואו נגיד ככה, המהומה שתהיה אם נציע כזה דבר ---
אורי מקלב: קודם כל זה בטוח שהוא כבר לא עובר בחברה הזאת?
לימור קופרמן: אני לא מכירה את התלונה הזאת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אף אחד לא מכיר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא מכירה, הוא לא מכיר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מי מכיר?
לימור קופרמן: אני מאגף הביקורת ותלונות הציבור.
לימור קופרמן: התלונה לא הגיעה אלינו.
שלמה כץ: סליחה רגע, אני לא חשבתי שאני בא לדיון בוועדה של הכנסת על נושא ספציפי.
שלמה כץ: אז עזבו רגע, אנחנו מדברים על העיקרון.
שלמה כץ: נקבע לנושא הזה עיקרון.
שלמה כץ: אז עוד פעם אני אומר לך, יכול להיות שהנהג עזב, יכול להיות שהוא לא עזב, יכול להיות כל מיני מקרים.
שלמה כץ: בפועל – הוא לא מגיע.
שלמה כץ: הוא לא מגיע.
שרונה קרסגי: ובנוסף אין לנו שיניים לתקוף אותו.
אורי מקלב: אז זהו, השאלה היא למה לא.
אורי מקלב: אם הוא לא מגיע, השאלה למה אין לכם שיניים.
שלמה כץ: אין, כי החוק לא נתן.
שלמה כץ: אתה נותן לי את השיניים.
שלמה כץ: אני לא.
אורי מקלב: אבל לכן, אם הוא עובד עדיין כנהג שעובד בתוך החברה הזאת, אז צריך לפנות לחברה ולהגיד תשמע, אני לא תובע את הנהג, אני תובע גם את החברה.
לימור קופרמן: סליחה, חברת הכנסת יוליה פשוט כבר הגיעה איך שהוא למסקנה שצריך לשנות את החוק.
אורי מקלב: אני לא אומר.
אורי מקלב: קודם כל, אני חושב שאתם צריכים ליזום את זה.
לימור קופרמן: יזמו.
לימור קופרמן: יזמתם.
שלמה כץ: אנחנו ישבנו עם משרד המשפטים.
אורי מקלב: בסדר, אז בואו תתחילו.
שרונה קרסגי: אוקי, אתה עכשיו תעזור לנו.
אורי מקלב: אם זו בעיה בחוק, אז בסדר.
אורי מקלב: אני אבדוק את הנושא של החוק הזה, איך אנחנו עושים את זה.
אורי מקלב: אבל אני גם יכול לטפל בסיוע של המחלקה המשפטית.
אורי מקלב: אני אומר, עד שזה קורה, לפי דעתי צריך לראות איך לשכלל ואיך להעמיק את הטיפול בנושאים האלה.
אורי מקלב: קודם כל לפני זה, לנהג הזה, יכול להיות שהוא עובד בחברה.
אורי מקלב: ואם הוא עובד בחברה, יש חברה.
אורי מקלב: אתם יכולים גם לתבוע את החברה.
אורי מקלב: החברה תהיה מעוניינת להביא ----
לימור קופרמן: כן, אבל יש גם הרבה בעלי מוניות שאין להם חברה.
לימור קופרמן: זאת אומרת נהגי מוניות שאין להם חברה, ואז---
אורי מקלב: בסדר, אני אומר קודם כל לגבי נהגי האוטובוס.
אורי מקלב: לגבי אותו נהג מונית, הנהג מונית הרישיון למונית כמה זמן הוא, את רישיון הכובע כמה זמן מקבלים?
לימור קופרמן: הכובע זה בכלל משהו אחר.
שלמה כץ: לעד.
שלמה כץ: זה רכוש.
לימור קופרמן: הוא נהג רגיל לכל דבר.
לימור קופרמן: בעל הזכות הציבורית זה יכול להיות אלמנה למשל שמשכירה את המונית לנהג שהוא זה שמבצע את הנסיעות.
אורי מקלב: אבל מזמנים א אותו.
לימור קופרמן: מזמנים גם את בעל הזכות.
אורי מקלב: מזמנים אותו.
אורי מקלב: הרי כל אחד שנותן את הזכות הוא בסוף חושב הרי אולי הוא יעשה דו"חות ויבואו אלי.
אורי מקלב: הוא משאיר לעצמו גם בכתובות, גם את המקום איך להשיג אותו, לפעמים גם סנקציות כאלה, לפעמים גם שיקים, כמו שכל סוחר.
שלמה כץ: חבר הכנסת מקלב, אני אומר אני מכיר את האוכלוסייה הזאת.
אורי מקלב: סליחה רגע, אבל אם תעשו את ההליכים גם מול הבעלים, אז הם יידעו שהם ייקחו אחריות.
לימור קופרמן: אבל הבעלים זה יכולה להיות אלמנה שקיבלה את הזכות.
אורי מקלב: אז אלמנה.
שלמה כץ: הבעלים של המוניות האלה, וככה עובד השוק הזה, הבעלים של השוק הזה רובם ככולם מתייחסים לזה בתור נכס.
שלמה כץ: הטיפול היום יומי של עלויות נעשה באמצעות מתווכים, באמצעות צדדים שלישיים.
שלמה כץ: בעלי המוניות האלה לא מודעים לזכויות שלהם, מעטים בעלי המוניות, האלה שלא עובדים היום.
שלמה כץ: אני אומר, יש גם בעלי מוניות שעובדים על המונית שלהם ושם הם מודעים להכל.
שלמה כץ: אבל בדרך כלל הם מתייחסים לזה בתור זכות קניינית, והם פשוט משכירים אותם, והם אפילו לא יודעים מי נכון לעכשיו הבן אדם ששוכר מהם, כי זה הכל נעשה דרך מתווכים וכל מיני כאלה דברים.
שלמה כץ: והתחלופה שם היא עצומה.
שלמה כץ: אז היום מישהו אחד שוכר, מחר מחליפים את הסוחר, בעל הרישיון אין לו אפילו מושג מי כרגע שוכר את המספר שלו.
אורי מקלב: אז מה המסר?
אורי מקלב: מה המסר הציבורי?
אורי מקלב: שאין מה לעשות?
לימור קופרמן: המסחר הוא שצריך לשנות את החוק.
אורי מקלב: זה לא מסר.
אורי מקלב: זה משהו שצריכים לעשות, אבל מה המסר לציבור?
שלמה כץ: זה מה שניסינו להגיד לך.
שלמה כץ: המסר לציבור שלי לפחות, שמשרד התחבורה מצא לעצמו דרכים נוספות, אחרות ויעילות לא פחות לטפל בזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלמה, הציבור צריך לדעת.
שלמה כץ: בעניין הזה את צודקת, נטפל בו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלמה, הציבור צריך לדעת את מה שאתה אומר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הציבור צריך לדעת שכשהוא מתלונן הוא צריך לדעת מה מספר הרכב, מה שמו של הנהג, באיזה שעה בדיוק הוא יצא,
לימור קופרמן: אבל לא תמיד גם הנהגים מוסרים את זה.
שלמה כץ: רגע, דקה, אני מקבל את מה שהיא אומרת.
שלמה כץ: אבל עדיין, אני עוד פעם אומר לך, צריך להבין את הבעיה.
שלמה כץ: גם אם כל זה ידוע, בסוף אם הנהג לא בא אחרי 5 פעמים, אני נתקע באותו מבוי סתום, ואז יש לי ---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני לא מאמינה שברגע שאתה יודע מי הנהג, ובעצם בא המתלונן ואומר לך מה המספר וזה, שהוא לא יגיע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי החברה יודעת בדיוק מי זה.
שלמה כץ: מה לעשות?
שלמה כץ: מה הסנקציה שיש לי אם הוא לא מגיע?
שלמה כץ: זו כל השאלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין לו סנקציה.
שלמה כץ: הוא יגיע אם הוא יודע שיש לי סנקציה.
שלמה כץ: אם הוא יודע שאני יכול לקחת לו את הרישיון---
אורי מקלב: רבותיי, אנחנו חייבים לסכם.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד, לנו זה הגיע מאוחר, אבל כנראה שמתברר שהנהגים, החברות ולאחר מכן המתלוננים, יודעים כבר היום שמשרד התחבורה אין לו כלי אפקטיבי לאכוף תלונות וסנקציות כאלה משפטיות.
אורי מקלב: זה מתברר היום.
אורי מקלב: ואשר על כן, מה שאני כן אומר כלפי משרד התחבורה, היה כתוב בפרשת השבוע שמשה רבנו עם הלוחות והוא ראה שהם עשו עגל זהב, אז הוא ככה, מה התלונה שלו הייתה?
אורי מקלב: לא הקול ענות חלושה, לא ראיתי קול של בכי, לא שמעתי קול בכי, אני מצטער שאני לא יכול לעשות את זה, גם לא שמעתי קול ענות גבורה, לא שמעתי כאלה אנשים שניצחו אותנו, אני לא שומע קול ענות חלושה.
אורי מקלב: מצב אפאטי.
אורי מקלב: אנשים לא התערבו.
אורי מקלב: הרי כל החוטאים היו 3,000 מתוך העם.
אורי מקלב: כל חוטאי העגל היו 3,000.
אורי מקלב: 3,000 מתוך מיליונים שהיו בני ישראל.
אורי מקלב: אבל אף אחד לא עשה, כולם ישבו מהצד ולא עשו שום דבר בעניין הזה.
אורי מקלב: אני חושב שהחלק הזה צריך להיות ביזמה שלכם.
אורי מקלב: יזמה שלכם כדי ליצור כלי אפקטיבי, כלי מרתיע, שכולם יידעו, לקחת כמה מקרים.
אורי מקלב: אני לא צריך לתת לכם עצות.
אורי מקלב: אתם מספיק מיומנים.
אורי מקלב: אין כמו משרד התחבורה, אומרים את זה בכל חלקי הבית פה.
אורי מקלב: אומרים את זה על שר התחבורה, אומרים שמשרד התחבורה זה משרד שיש לו כלים מקצועיים, לקחת את הנושא הזה.
אורי מקלב: אנחנו מרגישים שהנושא הזה אתם לא פיתחתם את הנושא הזה, ...
אורי מקלב: אפאטיים לעניין הזה, ואתם צריכים לקחת את זה לעורר את הכל.
אורי מקלב: יש כלי שהוא עדיין לא מושלם, הוא לא טוב, אבל לקחת ממנו, ובכל אופן לא להרדים אותו.
אורי מקלב: לעשות כמה שאפשר בשלב הזה, לנסות להעצים אותו, לנסות לחדש אותו, לתת לו תוספות שיהיה להם אפילו מתריעות ומרתיעות אנשים אחרים ישמעו.
אורי מקלב: לפרסם את זה אחרי זה בעיתון.
אורי מקלב: ישמעו שלקחו בעלת כובע אחת שיש לה, ואפילו שהם הגיעו עד 15 הנהגים ולא נתנו מנוחה עד שהגיעו לנהג ועד שמצאו אותו, והוא קיבל קנס כך וכך.
שרונה קרסגי: אבל הקנסות מפורסמים.
אורי מקלב: מתי פורסם לאחרונה?
אורי מקלב: לא פורסם.
שלמה כץ: את העניין של פרסום אנחנו נבדוק את זה.
אורי מקלב: אבל לקחת את המקרים שאתם לא ויתרתם.
אורי מקלב: לא עזר, מישהו שלא הגיע לטוב, הנהג התחמק, לא הגיע 5 פעמים, משרד התחבורה מצא את הדברים איך להתלות לו את הרישיון, איך להגיע אליו.
אורי מקלב: עבר לחברה אחרת, משרד התחבורה עשה תנאי עם החברה – או שהוא מגיע אלינו לחקירה או שאנחנו לא מאפשרים לכם להעסיק אותו.
אורי מקלב: הנהג הזה, יש לנו חשש שהוא מסוכן לציבור.
אורי מקלב: אני צריך להגיד לכם איך אפשר לתפוס נהג?
אורי מקלב: נהג שהוא נהג בחברה הזאת, עבר לקווים, עבר לסופרבוס, הוא נמצא בתוך העסק הזה.
אורי מקלב: יש עוד אפשרויות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צריך שיהיה לו אות קין לנהג הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא צריך להסתובב עם אות קין.
גבי הררי: אני רוצה להעיר עוד הערה אחת.
גבי הררי: החקירות נמשכות לא רק בגלל שנהגים נעלמים.
גבי הררי: יש המון תלונות ואין הרבה חוקרים.
גבי הררי: יש בכל מחוז חוקר אחד שצריך להתמודד עם הרבה חקירות.
גבי הררי: זה גורם להתמשכות החקירה, וגם לביקורת מצד בתי המשפט לגבי ההתמשכות הזאת.
אורי מקלב: מה הנתונים שקיבלתם, חברת הכנסת המכובדת יוליה.
אורי מקלב: מה הם אמרו לך, כמה חקירות בכל שנה יש?
גבי הררי: הועברו 700 תיקים שמתוכם, בחקירות בתחום של רק אוטובוסים אני מדבר, סליחה.
גבי הררי: רק בתחום של אוטובוסים קיבלנו 764 תיקי חקירה בשנת 2010.
שלמה כץ: שהועברו למצב של תביעה לכאורה.