GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה ברקוביץ' שמאלוב: לא, אנחנו לא מאשימים אותך, אנחנו רוצים רק ללמוד ממך.
יוליה ברקוביץ' שמאלוב: מה הסיבה?
שרה זילברשטיין: כל ארגון, כולל ועידת התביעות והרשות לזכויות ניצולי שואה, לא יכולים להעביר אלינו את הרשימות שלהם.
יוליה ברקוביץ' שמאלוב: זה סודי כאילו, או מה?
קריאה: צנעת הפרט.
אורי מקלב: אנשים חתמו על ויתור על סודיות.
אורי מקלב: אנשים שפנו.
שרה זילברשטיין: אנשים אצלנו, שפונים, אנחנו אותם ה- 91,000 איש, החתמנו, את כל האזרחים הוותיקים, אגב, שאנחנו פונים לביטוח הלאומי או לכל גורם אחר, אנחנו מחתימים אותם על זה שאנחנו יכולים לפנות.
אורי מקלב: טופס ויתור על סודיות.
שרה זילברשטיין: ויתור על סודיות.
שרה זילברשטיין: בסוף לנו יש רק דף אחד, שאגב, אנחנו גם ממלאים אותו בטלפון, אנחנו לא מכבידים על האנשים.
שרה זילברשטיין: אבל תבינו, אנחנו לא הצלחנו לשנות, לא את קצב העבודה של אף גורם, שזה נכון, לא הצלחנו לשנות, לא את קצב העבודה של הרשות, לא את האין כסף של הקרן רווחה ועוד הרבה דברים אחרים.
שרה זילברשטיין: מה שאנחנו כן עושים, אנחנו אומרים לאותם האנשים שפנו אלינו ואנחנו כל חודש עכשיו יוצאים ב- 20,000 מכתבים, ואנחנו גם צריכים לענות לאנשים האלה, אנחנו פונים אליהם ואומרים להם – אנחנו, לפחות אתם תדעו שאתם עומדים מול הרשות ומול הקרן ומול זה, מה מגיע לכם.
שרה זילברשטיין: אנחנו במקביל הפנינו את הרשימות של כל מי שפנה אלינו לוועידת התביעות וקיבלנו אגב 70% מהפניות שלנו נענו והעלו להם את הכסף אגב גב' סולי.
סולי אורמן: כל הכבוד.
שרה זילברשטיין: דבר נוסף, אותו דבר עם ה- BEG.
שרה זילברשטיין: BEG למשל, אני לא יודעת אם אתם יודעים.
קריאה: זה הביטוח בריאות הגרמני.
שרה זילברשטיין: ביטוח בריאות של גרמניה.
סולי אורמן: זה לא ביטוח בריאות, זה רנטה.
שרה זילברשטיין: כל שיחה, כל שיחה שלנו עם ניצול כזה, בגלל שהוא כל-כך מסובך, לוקח לנו בערך בין 35 דקות ל- 50 דקות וכל פנייה, יש לנו 4,500 פניות, תעשו חשבון כמה אנשים צריכים כדי לחזור אליהם, כי יש דבר נוסף, אף אחד לא עוזר לאנשים האלה לפנות לשגרירות גרמניה, ולא עושים את זה באופן מרוכז, במקום לעשות את זה, עושים את זה באופן פרטני, אף גורם לא עושה את זה באופן מרוכז, כולל לא הרשות.
שרה זילברשטיין: אף אחד גם לא ממלא את הפרטים, אני מדברת גם על הדברים שאתם מבקשים טפסים.
שרה זילברשטיין: הטפסים אומרים לאדם הזקן – תנסה להוכיח לנו שב- 1942 היה לך אפצ'י שהוא נכלל בתוך הרשימה של המחלות.
שרה זילברשטיין: אז אנחנו שולחים אנשים בני 80 ומשהו, יש הרבה דברים שאנחנו יכולים לעשות, יש דברים שאנחנו לא נעשה במקום הארגונים, שאין לנו סמכות לזה.
שרה זילברשטיין: אני גם רוצה להודיע לכם שעל-פי החלטת הוועדה המתמדת, המוקד שלנו יגמור את תפקידו בזה שהוא יפנה לעוד 80,000 גמלאים, יבדוק את הזכויות שלהם ולמעשה, הוא מתמזג עם המוקד של 8840.
שרה זילברשטיין: זה בשביל השקיפות.
מרדכי ויזל: זאת אומרת, אין עוד ניצולי שואה?
שרה זילברשטיין: לא לא, ממש לא.
שרה זילברשטיין: על-פי החלטת הממשלה, ברגע שאנחנו בדקנו את הזכויות של כל אותם 150,000 או 170,000 אנשים שאנחנו יודעים עליהם, אנחנו למעשה, את תפקיד הבדיקה גמרנו.
שרה זילברשטיין: הכל נשאר בידיים של אותם השירותים שצריכים לתת לאנשים.
שרה זילברשטיין: אנחנו גם נעשה מעקב, אגב.
שרה זילברשטיין: חלק גדול מהעבודה שלנו זה לעשות מעקב אם אנשים קיבלו כסף או לא.
שרה זילברשטיין: וזה סוף הטיפול שלנו.
אורי מקלב: אנחנו עוברים לעופרה, אם את יכולה להגיד, הרי את עוזרת לניצולי השואה, זה ברור.
אורי מקלב: אבל הם גם באים בטח אליכם גם בטענות ובבקשות ומשאלות.
אורי מקלב: מה בעצם משקף בעיקר מה שמציק היום לניצולי השואה?
אורי מקלב: אתם הרי גם שומעים אותם, נכון?
שרה זילברשטיין: הם שומעים אצלנו כל המידע נמצא אצלנו.
אורי מקלב: מה האופי?
אורי מקלב: מה שתי הנקודות המרכזיות?
שרה זילברשטיין: לגבי הרשות, אני שותפה להרבה מאוד ביקורת חיובית שיש מאז כניסתה של הגב' עופרה רוס, אני חושבת שגם ההידברות עם הארגונים ועם אחרים הוא שונה לגמרי.
שרה זילברשטיין: יחד עם זה, יש עדיין הרבה מאוד דברים שאנחנו נתקלים בהם במוקד שלנו.
שרה זילברשטיין: אחד מהם, זה הרבה מאוד פניות של אנשים, שכמו שנאמר פה, פונים לפני עשרה חודשים, ועדיין לא מקבלים תשובות, זה בעיקר לנושא של ועדות רפואיות.
שרה זילברשטיין: לפעמים עשרה חודשים, לפעמים לידה, זאת אומרת תשעה חודשים.
שרה זילברשטיין: יש הרבה מאוד בעיות שהן לא פונקציה של עבודת הרשות, אבל היא בעיה כמו המדרגות וכל הדברים האחרים.
שרה זילברשטיין: המדרגות של האחוזים שזה בהחלט בעיה שהממשלה צריכה לתקן ולראות מה אפשר לעשות עם זה.
שרה זילברשטיין: כמובן יש את כל הקטעים של הבעייתיות שחלק מהאנשים ולנו קשה מאוד להגיד לאנשים תחליטו לעבור לרשות לזכויות ניצולי שואה כי היום היורו ירד ואתם מקבלים מסעיף 2 רק 800 ומשהו יורו, וכו' וכו'.
שרה זילברשטיין: יש לנו הרבה מאוד נושאים שאנחנו יכולים לטפל בהם.
אורי מקלב: הם יכולים במקום יורו לקבל את זה בשקלים?
שרה זילברשטיין: יש אפשרות בהחלט לעבור לרשות לזכויות ניצולי השואה ולקבל את הקצבה.
אורי מקלב: ואז היא בשקלים.
אורי מקלב: בשקלים זה יוצא יותר?
מרדכי ויזל: סליחה, גברת, את בטוחה במה שאת אומרת?
מרדכי ויזל: גב' רוס תגיד לך.
שרה זילברשטיין: אני בטוחה שגב' רוס יש לה.
מרדכי ויזל: כי יש לי הרושם שמשהו פה את לא בדיוק יודעת.
מרדכי ויזל: תשאלי את גב' רוס, היא תגיד לך.
אורי מקלב: מה היא לא בדיוק יודעת?
אורי מקלב: על זה שאפשר לעבור ולקבל?
מרדכי ויזל: כן, כן, כן.
מרדכי ויזל: זו נקודה חשובה מאוד.
אורי מקלב: היא לא אומרת שכולם.
אורי מקלב: מר ויזל, היא אומרת שיש כאלה שיכולים.
אורי מקלב: יש כאלה.
אורי מקלב: היא אמרה שיש כאלה שיש להם את האפשרות.
מרדכי ויזל: בלי לשמוע את בעל הדבר?
אורי מקלב: אנחנו עוברים.
אורי מקלב: בבקשה, גב' רוס, עכשיו המיקרופון, רשות הדיבור אלייך, את עונה כנגד כל השואלים.
עופרה רוס: קודם כל, אני מודה לכולם על דבריהם ואני רוצה להתייחס בראש ובראשונה למה נעשה ברשות לזכויות ניצולי השואה מאז שנכנסתי לתפקיד, ובואו נתחיל.
עופרה רוס: אני זוכרת שהוועדה הראשונה שהייתי בה, זו היתה ועדה של מר מקלב, זה היה הוועדה לפניות הציבור ואז דובר לדוגמה על טופס התביעה לתגמול, שאמרתם שהוא בן 15 עמודים ואנחנו שינינו אותו לשישה עמודים מאוד מאוד ידידותיים.
עופרה רוס: הפרטים שנכנסו זה רק אותם פרטים שמחויבים להיכנס.
עופרה רוס: הדבר הבא שנעשה.
מרדכי ויזל: זה נכון מאוד, אגב.
אורי מקלב: מה נכון?
מרדכי ויזל: שהקטינו ב- 50% והרבה יותר קל.
סולי אורמן: אבל עדיין זה שישה עמודים.
עופרה רוס: בסדר, שוב פעם, זה על-פי התקנות.
סולי אורמן: אין לי טענות, עופרה, אין לי טענות אלייך.
סולי אורמן: אבל זה עדיין שישה עמודים.
סולי אורמן: לאישה בגילה, למלא שישה עמודים, זה קשה.
עופרה רוס: אני מחויבת, אני מסכימה על כך.
אורי מקלב: אנחנו מדברים בישיבה רק עם זכות דיבור וזה שזה שישה עמודים, אם זה 50%, שישה עמודים זה כמעט שליש ממה שהורידו או אפילו 40% יותר.
אורי מקלב: באמת, השינוי הוא הרבה יותר דרמטי מ- 15 עמודים.
עופרה רוס: ובאותיות גדולות וברורות ובאמת את המקסימום שהוא מחייב, את המקסימום שהחוק מחייב.
עופרה רוס: כנ"ל נעשה לגבי טופס בנק, בטח שכחתם שבשנה היה את העניין שבטופס הבנק היתה הרשאה בלתי חוזרת וכל הנושא הזה שונה לחלוטין, ביטלנו את טופס הבנק ובמקומו יש טופס שרק מדבר על הקטע שמאשר שזה אכן החשבון של אותו ניצול, כדי שנהיה בטוחים שאותו ניצול מקבל את הכסף ולא מישהו אחר.
עופרה רוס: מחיקת חובות.
עופרה רוס: גם את זה, כפי הנראה שכחתם.
עופרה רוס: כל הנושא של מחיקת חובות.
עופרה רוס: היו אנשים שקיבלו גם מאיתנו וגם מה- Claims conference, והיו להם חובות.
עופרה רוס: אז ביטלנו את כל החובות האלה ויתרה מזאת, אלה ששילמו כספים – החזרנו להם כספים.
עופרה רוס: מרכז המידע שלנו, יש לנו מרכז מידע חדש, שאגב, עונה בדקות, פחות מדקות.
עופרה רוס: אתה יכול להרים עכשיו טלפון ליד כולם, להתקשר ולראות תוך כמה זמן מרכז המידע שלנו, אני אתן לך את הטלפון, עונים האנשים, לשיחות הטלפון.
עופרה רוס: זה מרכז המידע.
עופרה רוס: הסכמים עם קופת-חולים.
עופרה רוס: כל המחלות הנוספות, גם אצלך באותה ועדה נדון הנושא הזה וכבר בחודש מאי, כל המחלות של כל הניצולים הועברו לקופות החולים, לכל קופות החולים וכולם מקבלים שם ביחס לכל המחלות שמגיעות להם, מחלות שנמצאות בסל הבריאות.
עופרה רוס: זה, שוב פעם, לא עניין שהוא קשור אלינו.
עופרה רוס: דבר נוסף שנעשה, זה אחר-כך, ההשתתפות העצמית במחלות.
עופרה רוס: כל הנושא של השתתפות עצמית במחלות, השיפוי, 50% או 60%, גם נעשה על ידינו לכל קופות החולים.
עופרה רוס: הכרה במחלות נוספות.
עופרה רוס: כל ועדה, שכולם שוכחים ומדברים עשרה חודשים.
עופרה רוס: אגב, זה פחות מעשרה חודשים, הרבה מאוד פחות ואני מבקשת לקבל שמות של אנשים.
עופרה רוס: כי לעמוד, את יכולה, יש לך אתי קשר ישיר, ואת יכולה להעביר את כל השמות של האנשים, מעולם לא קיבלתי ממך שם אחד אפילו.
עופרה רוס: את השמות של האנשים, שאכן לקח להם עשרה חודשים עד שהם הגיעו לוועדה.
עופרה רוס: אפשר להעביר לנו את השמות של אותם אנשים.
עופרה רוס: בואו לא נשכח שוועדת שני הכירה בקשר סיבתי בין מחלות רבות שלא הוכרו קודם וכל הדבר הזה נעשה בשנה האחרונה.
עופרה רוס: אז לא צריך לשכוח את זה, שאנחנו לא יכולים בתוך חודש ימים, לטפל בכל הנושאים האלה.
עופרה רוס: כאשר בן-אדם מקבל הכרה במחלה, החמרת מצב, תוך חודש ימים, ויעידו על זה אנשים פה, הוא כבר, יש לו ועדה רפואית והוא גמר את הסיפור.
עופרה רוס: כאשר מדובר במחלות נוספות וצריך להכיר בקשר הסיבתי והוכרו כעשר מחלות.
עופרה רוס: זה לוקח טיפה יותר זמן.
עופרה רוס: אבל בפירוש, זה לא לוקח עשרה חודשים ואני דורשת לקבל את השמות של האנשים האלה ואת תקבלי ממני דו"ח בדיוק, אני דורשת ואני אעביר את המידע הזה גם לוועדה.
שרה זילברשטיין: בסדר גמור.
שרה זילברשטיין: בתנאי שאת גם תעני לנו.
עופרה רוס: אני אענה לך.
עופרה רוס: עכשיו לגבי המכתבים שנטענו שאנחנו, הגיעו מכם ולא נענו, זה כרגע אתה אמרת את זה.
עופרה רוס: אז קודם כל, אני פניתי למשרד שלי תוך כדי, לכן היתה גם השיחה.
עופרה רוס: מנובמבר עד היום, כ- 11 מכתבים הגיעו מכם, וכל המכתבים נענו.
עופרה רוס: זה עובר ישר לפקס' שלכם.
עופרה רוס: המכתבים, מעבר לזה, היו עוד מספר מכתבים שהם שלחו אלינו.
עופרה רוס: אז אני מבקשת שהנושא הזה גם ייבדק.
עופרה רוס: בנוסף, הנושא של כל ההנחה בחשמל, שאנחנו אחראים לכל הנושא הזה.
עופרה רוס: אנשים כבר מקבלים הנחה בחשמל.
עופרה רוס: דבר נוסף שחשוב להבין.
עופרה רוס: הרשות עברה ממש מהפך.
עופרה רוס: כל הנהלת הרשות השתנתה.
עופרה רוס: לא רק אני עברתי לרשות.
עופרה רוס: הוחלף חשב הרשות, הוחלף היועץ המשפטי של הרשות, מנהל יחידת התביעות, הרופא הראשי, עמדנו על כך שיהיה פסיכיאטר, חברים, יש, הכרנו בלובים.
עופרה רוס: חבר'ה, שכחתם את זה.
עופרה רוס: הוכרה קבוצה חדשה של לובים, וזו גם היתה החלטה מנהלית שמשרד האוצר הוביל אותם ואני בין אלו שהובילו את המהלך הזה.
עופרה רוס: עוד דבר ששכחנו לדבר עליו, בחודש נובמבר, רק בסוף השנה שעברה, הוכרו כל הרומנים והבולגרים ואני מייד רוצה, כדי לסבר את האוזן, לספר לכל החברים שיושבים כאן, כמה אנשים הוכרו על-ידינו.
עופרה רוס: במשך השנה האחרונה, הוכרו, בכל החוקים, 12,825 איש הוכרו על-ידינו.
עופרה רוס: יש לנו תיקים בהשלמת מסמכים, 2,825 וחמישה תיקים שנמצאים בהשלמת מסמכים.
עופרה רוס: התהליכים האלה לוקחים טיפה יותר זמן משום שאנחנו לא רוצים לא להכיר.
עופרה רוס: אז אנחנו מבקשים מסמכים כדי שנוכל כן להכיר.
עופרה רוס: הרי יכולנו, בן-אדם שפונים אליו להשלמת מסמכים, היינו יכולים פשוט לא להכיר בתביעה, לדחות את התביעה.
עופרה רוס: אנחנו מעדיפים שזה ייקח יותר זמן, כדי שהוא ימצה את המקסימום ויוכל לקבל את מה שמגיע לו.
עופרה רוס: דבר נוסף, עם המחלות הנוספות, כל הקטע של המחלות הנוספות.
עופרה רוס: אצלנו, הרי אנחנו בודקים לפי ועדת שני.
עופרה רוס: וברגע שבן-אדם מסוים לא עומד בתבחינים של ועדת שני, אנחנו, וצריך לדחות אותו, אנחנו מעבירים את זה לעוד רופא, שמא לא תהיה טעות.
עופרה רוס: אנחנו משתדלים לעשות כמיטב יכולתנו, כדי שניצולי השואה יקבלו מאיתנו את מה שניתן.
עופרה רוס: אפשר לעשות עוד ונעשה עוד.
עופרה רוס: בואו לא נשכח שאני שנה בתפקיד ויש עוד הרבה מאוד מה לעשות, ואנחנו נעשה את כל הדברים האלה.
עופרה רוס: אבל אנחנו מאוד משתדלים, עובדי הרשות, מאוד מאוד משתדלים ועושים מלאכת קודש.
עופרה רוס: פשוט צריך להבין, צריך לבוא אלינו פשוט ולהתרשם בעין ולראות מה קורה.
עופרה רוס: אנחנו מטפלים בעשרות אלפים של ניצולי שואה, זה לא פשוט, עבודה מאוד מאתגרת ומאוד מרתקת, אבל זאת עבודה לא קלה.
עופרה רוס: צריך להבין את הדברים האלה ועושים את זה באהבה, בסבלנות.
עופרה רוס: כל הארגונים שנמצאים אתנו בקשר, ויושב כאן, כולם, באים ואומרים לנו – אתם עושים מלאכת קודש.
עופרה רוס: אני הבאתי, שוב פעם, כדי לסבר פה את האוזן, רק את מכתבי התודה שקיבלה הרשות ואני אעביר את זה למר מקלב.
עופרה רוס: במהלך השנה האחרונה, וזה לא הכל, שאנחנו מקבלים מניצולי השואה.
אורי מקלב: אנחנו מאוד מאוד רוצים להעריך את העבודה שלהם.
עופרה רוס: לא, אבל עכשיו באים אלינו, לא, אני מוכרחה לסיים.
עופרה רוס: משום שבאים אלינו.
אורי מקלב: לא הפרעתי לך, לא שום דבר, ואדרבה, נתתי לך להגיד את כל משנתך.
אורי מקלב: בלי להפריע, על אף שהיה לי מה להגיד.
עופרה רוס: לא, אפשר להגיד.
אורי מקלב: את רוצה לסיים?
עופרה רוס: כשבאים אלינו בטענות, אנחנו מבצעים את הוראות החוק, זה מה שאנחנו מבצעים.
עופרה רוס: אנחנו משתדלים גם לעשות הרבה מעבר לזה וליזום דברים.
עופרה רוס: אבל אנחנו לא יכולים לעשות דברים שהם בניגוד לחוק.
עופרה רוס: אנחנו לא יכולים לעשות את הדברים האלה.
עופרה רוס: ואני חושבת שיש לנו קשרים עם כל הארגונים ואנחנו מנסים לסייע והם יודעים.
אורי מקלב: יוזמה אחת היתה לכם לשנות את החוק?
אורי מקלב: יוזמה אחת שיצאה מהרשות, לשנות את החוק?
אורי מקלב: כל-כך הרבה דברים.
עופרה רוס: להכיר את הלובים, זו דוגמה.
עופרה רוס: להכיר את הלובים, כל העניין הזה.
עופרה רוס: זו היתה יוזמה שלנו.
מרדכי ויזל: באים אלייך בטענות, את מייצגת את הממשלה.
עופרה רוס: אין בעיה שיבואו אלי בטענות, אני גם מקבלת את כל הדברים האלה באמת בהבנה, אין לי בעיה.
אורי מקלב: אין לו שום עניין לבוא בטענות.
אורי מקלב: אנחנו ניצולי השואה, לאלה שבאמת באים ומשקפים את מה שנאמר פה, כאלו שכותבים מכתבים.
אורי מקלב: אני מרגיש שאנחנו יכולים לסיים את הישיבה ושהכל בסדר.
עופרה רוס: לא, אני לא אמרתי שהכל בסדר, לא.
אורי מקלב: אין לנו שום בעיה.
אורי מקלב: אני, לפני שאני אדבר, בבקשה, רוצים עוד כמה.
אורי מקלב: 30 שניות, בבקשה.
אורי מקלב: מר ויזל, 30 שניות.
מרדכי ויזל: בקשר, לא היתה תשובה בקשר להעברה מוועידת התביעות.
עופרה רוס: יש חלק מהאנשים שאכן יכולים לעבור ויש חלק שלא יכולים.
מרדכי ויזל: מי?
עופרה רוס: צריך לבדוק כל מקרה לגופו.
מרים גרייבר: מעטים יכולים לעבור.
מרים גרייבר: לא הרבה.
מרים גרייבר: מעטים יכולים לעבור, כי הרבה מהם הגיעו לארץ אחרי 53, ויש את החוק הזה שהם לא יכולים.
מרים גרייבר: אנחנו צריכים לדבר גם על דיור.
מרים גרייבר: דיור זה דבר מאוד מאוד חשוב.
מרים גרייבר: יש לנו ניצולי שואה שהם גרים בעמיגור ועמידר, והם גרים בקומה הרביעית והם לא יכולים אפילו לצאת מהבית, מפני שהקושי שלהם הוא גם אם שני אנשים יסחבו אותם, לא יכולים, מפני שאין מעליות בבתים האלה.
מרים גרייבר: ואנחנו צריכים לראות שאנחנו נעביר את האנשים האלה מהקומה הרביעית לקומה הראשונה.
מרים גרייבר: יש לנו אנשים שהיו רוצים להיכנס לדיור מוגן, אבל אין להם את הכסף.
מרים גרייבר: אני חושבת, שיש מספיק כסף בממשלה, יש מספיק כסף בוועידת התביעות, ובחברה, כדי שהם כולם ביחד ייתנו את הכספים ויקנו דירות בתוך דיור מוגן ויכניסו את האנשים האלה שרוצים להיכנס לדיור מוגן, שייכנסו בכבוד, כמו כל האנשים האחרים, לדיור מוגן והדירות האלה יהיו שייכים לאנשים האלה.
אורי מקלב: את מעלה נושא מאוד מאוד חשוב.
מרים גרייבר: וכאשר הם לא יהיו אתנו יותר, יכניסו אנשים חדשים.
אורי מקלב: גב' גרייבר, זה נשמע קצת ימות המשיח, אנחנו חוזרים להרבה לפני, אבל בהחלט, בהחלט אני חושב שמהכספים שרק היה עכשיו, וגילו עכשיו, היו מאות מיליונים, עכשיו זיהו נכסי השואה, מצאו אותם, והמימוש שלהם היה אפילו לא ב- 5%.
אורי מקלב: יש בהחלט והנכסים האלה גם יכולים להישאר ברשות הממשלה, ברשות המדינה.
אורי מקלב: לא חייבים לתת מתנה לאלה שהם ניצולי שואה אבל את סוף ימיהם, יכולים לתת להם עזרה לגור במקום שיכול להתאים לצרכים שלהם.
מרים גרייבר: אנחנו לא צריכים להקים הוסטלים, כמו שראינו בטלוויזיה.
אורי מקלב: יחידות דיור.
מרים גרייבר: אנחנו צריכים יחידות דיור בתוך דיור מוגן.
מרים גרייבר: ועזרה בדיור, עזרה בשכר-רידה.
קריאה: אבל זה לא הנושא, די.
סולי אורמן: שני דברים, רק להוסיף עוד משפט אחד לנושא שאמרת שהוא חשוב, הדיור המוגן.
סולי אורמן: אני רוצה להזכיר לכולם, שכאשר ניצול שואה זקוק להיות מאושפז בסיעודי והוא נכנס לבית-חולים סיעודי, הילדים שלו צריכים לשלם וגם בזה הגיע הזמן שהם לא ישלמו, כי שילמו מספיק.
סולי אורמן: אבל אני לא רוצה לדבר על זה, כי כמו שאת אומרת, זה לא הנושא.
סולי אורמן: יש לי הרבה מה לומר.
סולי אורמן: בנושא שכן עופרה דיברה עליו.
סולי אורמן: אני רוצה לתת דוגמה אחת, של בעצם עוול מתמשך לניצולי השואה, שהוא כתוצאה מחקיקה.
סולי אורמן: יש חוק במדינה שאומר תקנה 12, שניצול שואה מעל גיל מסוים, יכירו ב- 10% מכל המחלות האחרות שלו, כדי להוסיף.
סולי אורמן: למה לא עושים את זה אוטומאטית?
סולי אורמן: למה אתם מחכים?
סולי אורמן: הם לא רוצים לבוא, לניצולי השואה יש זיכרונות מרים מאוד מהלשכה לשיקום נכים, הם לא רוצים להתקרב.
סולי אורמן: גם אם מגיע להם, הם אומרים – רק לא לשם.
סולי אורמן: ואני לא מדברת על הימים האלה, אני מדברת על אז.
סולי אורמן: כמה כאלה יש?
סולי אורמן: קחו את כולם, תנו להם תוספת, בכמה כסף מדובר?
סולי אורמן: אז אין לי טענות, אני לא באה בטענות אל חוק שמבוצע, אלא אל חשיבה בקבוצה כל-כך ייחודית שלא נשאר לנו עוד הרבה זמן לדאוג להם ואנחנו כאזרחי המדינה ובוודאי כנסת המדינה ובוודאי ממשלת המדינה, חייבים להם הרבה.
סולי אורמן: בואו נעשה את זה, לפני שלא יהיה למי לעשות.
אורי מקלב: עופרה, אנחנו באמת רוצים לקדם את הדברים.
אורי מקלב: דבר ראשון, רשימה יש לכם?
אורי מקלב: רשימה.
עופרה רוס: יש לנו את הרשימה של האנשים.
עופרה רוס: אנחנו מחזיקים רשימה של 90,000 איש היום.
אורי מקלב: מתוך 240,000?
עופרה רוס: מי שמקבל מאיתנו.
עופרה רוס: אנחנו לא יכולים.
אורי מקלב: אבל רשימה, למה חלק מהתפקיד זה גם, יש לנו רשות.
אורי מקלב: למה זה לא חלק מהדברים שחשובים שצריכים להיעשות ובזה נוכל לתת עזרה לאנשים האלה, למה הרשימות האלה לא יכולות להיות?
עופרה רוס: אני מסכימה אתך שצריך לעשות את זה ואני מסכימה שצריך להיות הרבה מאוד דברים, בין היתר גם את זה.
עופרה רוס: אני מוכנה לנסות לבדוק את הנושא הזה ולראות אם ניתן לעשות משהו בנושא הזה.
סולי אורמן: הם מקבלים מהמדינה, עופרה, כדאי, הרשימה, הם מקבלים הנחה בארנונה, אז מה הבעיה לקבל את זה?
אורי מקלב: גב' אורמן, אנחנו יודעים שיש פתרונות לדברים האלה היום בעידן של מחשוב יש הרבה אפשרויות מאיפה לקבל את זה ואנחנו באמת שואלים למה אין את הרשימה שיכולים לקבל.
עופרה רוס: אנחנו נבדוק את זה.
אורי מקלב: רשימה בסיסית של ניצולי השואה, שהיא לא כל-כך רבה, לצערנו היום, היא כל יום מתמעטת בעשרות, כל יום.
אורי מקלב: כל יום, ניצולי השואה מתמעטים, לצערנו, בעשרות שעוצמים עיניים, שנפטרים מהעולם.
אורי מקלב: אז לכן, מימד הזמן, אנחנו חוזרים למימד הזמן ואני חוזר לנושא הזה – כמה פניות אתם קיבלתם בקשה, להוסיף, להכיר במחלה נוספת או להרחיב מחלות שהכירו בהן?
עופרה רוס: אני יכולה להגיד לך.
עופרה רוס: אנחנו קיבלנו במהלך השנה הזאת, אני כבר אומר לך.
אורי מקלב: בשנה או השנתיים האחרונות.
עופרה רוס: לא לא, מאז שיש את המחלות הנוספות.
אורי מקלב: או מחלה נוספת או הכרה בהרחבת המחלה.
עופרה רוס: הכל יחד.
עופרה רוס: בוא נאמר הכל ביחד.
עופרה רוס: טיפלנו השנה ב- 50,000 פניות כאלה, של מחלות נוספות.
עופרה רוס: אני רוצה להסביר את הנושא של המחלות הנוספות, באמת קצת ברגיעה, כי זה נושא מאוד חשוב ואנחנו באמת משתדלים לעשות את המקסימום כדי לתת להם את מירב העדיפות.
עופרה רוס: המחלות הנוספות זה מחלות שהוכרו מאז ועדת שני בשנה ורבע האחרונים והם הגיעו לסירוגין.
עופרה רוס: אני תכף גם אומר מה המחלות, אם זה חשוב לדעת.
אורי מקלב: לא, זה לא כל-כך חשוב.
עופרה רוס: לא כל-כך חשוב.
עופרה רוס: אנחנו מטפלים בקרוב ל- 2,000 או 2,300 מקרים בחודש, של מחלות חדשות.
אורי מקלב: אז 50,000 זה בשנתיים.
עופרה רוס: לא, כי כל אחד יש לו יותר ממחלה אחת.
עופרה רוס: אני אומרת כמה פניות יש.
אורי מקלב: כמה פניות יש, לא כמה מחלות.
עופרה רוס: בן-אדם פונה ומבקש נניח ארבע מחלות, הממוצע הוא שתי מחלות, אני אומרת, הממוצע של הפנייה.
אורי מקלב: מעניין אותנו כמה אנשים פנו.
עופרה רוס: כמה אנשים פנו?
עופרה רוס: כמה אנשים?
עופרה רוס: 25,000 איש.
אורי מקלב: 25,000 איש, ביקשו להרחבה?
עופרה רוס: כן, בשנה האחרונה, 25,000 איש.
עופרה רוס: זה בשנה האחרונה.
אורי מקלב: זה באמת מספר לא מועט של אנשים.
אורי מקלב: זה מספר לא מועט.
אורי מקלב: אבל זה מאוד, זה מאוד מאפיין את הגיל של ניצולי השואה, מתוך 250,000.
אורי מקלב: מה משך הזמן?
עופרה רוס: סליחה, אני טעיתי.
עופרה רוס: 25,000 הוכרו, זאת אומרת שיש לנו עוד בממוצע, בממוצע בערך 50% מהמחלות לא מוכר, שגם אם הוא פונה, 50% לא עומדים.
אורי מקלב: יש לי הרגשה שאת עונה על מחלות ואת לא עונה על פונים.
אורי מקלב: אם את אומרת שחלק לא.
עופרה רוס: לא, אני עונה, אני עונה על אנשים.
עופרה רוס: אני עונה על כמויות.
אורי מקלב: כמויות של מחלות?
עופרה רוס: לא, של אנשים, של פונים, לא של מחלות, של פונים.
אורי מקלב: כמה פנו וכמה הוכרו?
עופרה רוס: פנו ואושרו 24,000.
אורי מקלב: פונים או מחלות?
עופרה רוס: אנשים, אנשים, פונים.
עופרה רוס: 25,000, לא אמרתי כמה מחלות.
עופרה רוס: 25,000, יש לנו, ומאחר שיש בערך 50, אלה הוכרו.
עופרה רוס: יש לנו עוד 9,000 שלא הוכרו.
עופרה רוס: שפנו ולא הוכרו.
אורי מקלב: אז אם ככה, יש לא 25,000 שפנו.
עופרה רוס: יש יותר.
עופרה רוס: יש 35.
עופרה רוס: 34,000, כן.
אורי מקלב: יש 34,000 שפנו.
אורי מקלב: מתוכם 24 הוכרו.
עופרה רוס: הם הוכרו בממוצע ביותר ממחלה אחת.
עופרה רוס: זה כן משנה.
אורי מקלב: זה משנה, כי בן-אדם שפנה על ארבע מחלות ולבסוף הכירו בו רק במחלה אחת, אז הוא גם מרגיש שמכל מה שהוא פנה, רק רבע מהפנייה שלו הוכרה.
עופרה רוס: אני אומרת שזה ממוצע.
עופרה רוס: הממוצע שהוכר מתוך כל הרשימה.
אורי מקלב: מה המשמעות שזה הוכר שיש לו מחלה נוספת, האפשרות לקבל מקופת חולים החזר תרופות בלא תשלום?
עופרה רוס: הוא יקבל ללא תשלום את התרופות.
עופרה רוס: ברגע שהוא מוכר במחלה.
אורי מקלב: מה עוד זכויות שיש לו?
עופרה רוס: הוא יכול לעמוד בפני ועדה רפואית כמובן ויכול להיות שאחוז הנכות שלו יגדל, כתוצאה מזה, ואז הוא יקבל יותר כסף.
עופרה רוס: אבל שוב פעם, זה תלוי, בגלל שיטת המדרגות, זה תלוי בכמה יעלו לו.
עופרה רוס: יכול להיות שיעלו לו את אחוזי הנכות והכסף לא יגדל.
אורי מקלב: אתם עשיתם בדיקה כמה זמן לוקח מאז הגשת הבקשה עד מתן התשובה, עד מתן ההכרה?
עופרה רוס: אז אני אגיד לך.
עופרה רוס: בשלבים הראשונים שהוכרו, כל הסיפור של המחלות הנוספות, בשלבים הראשונים זה לקח יותר זמן.
עופרה רוס: זה באמת לקח בסביבות ארבעה חודשים או משהו כזה.
עופרה רוס: זה היה בשלבים הראשונים.
עופרה רוס: היום, זה כבר הרבה פחות זמן.
עופרה רוס: למרות שעדיין זה לוקח יותר זמן ממה שאנחנו רוצים שזה ייקח.
עופרה רוס: אנחנו מקווים שבשנה הבאה, בשנת 2011, בשנה הזאת.
אורי מקלב: שמונה חודשים, שבעה חודשים, תשעה חודשים, עשרה חודשים.
עופרה רוס: יכול להיות שהיה מקרה פה מקרה שם, אני לא רוצה, יכול להיות שהיה פה מקרה או שם.
עופרה רוס: בעיקרון, זה לא לקח כל-כך הרבה זמן.
עופרה רוס: אבל יכול להיות שהיה מקרה.
עופרה רוס: אני אתן עוד דוגמה שיכול להיות.
אורי מקלב: עמותות שמטפלות, הם אלו שפנו זה לא המצאה שלי.
אורי מקלב: עניתי על מכתב ועדיין אני עומד על כך.
אורי מקלב: המכתבים שהבאתי זה רק דוגמה, שאם לא על בקשה לוועדה, על מכתב תשובה, לא מה ששלחת לוועדה.
עופרה רוס: אני אחזיר לך את כל המכתבים.
אורי מקלב: לא מה שהוועדה שלחה, שהלשכה שלי שלחה.
עופרה רוס: אבל הנה, המכתבים נמצאים.
עופרה רוס: תשלח את המזכירה שלך.
אורי מקלב: המזכיר שלי נמצא פה.
עופרה רוס: אנחנו שולחים את זה.
אורי מקלב: לא קיבלו תשובה.
עופרה רוס: 11 מכתבים, הנה, הם נמצאים אצלך.
אורי מקלב: אני לא שלחתי 11 מכתבים, אז איך קיבלתי?
עופרה רוס: הגב' אבינח.
אורי מקלב: אני קיבלתי תשובות .
עופרה רוס: היא שלחה לנו.
אורי מקלב: אני מרגיש שאנחנו לא דברים על אותו דבר.
אורי מקלב: את מדברת על הוועדה מה שפנתה ואני אומר לך כחבר כנסת פשוט, לא כוועדה, לא כוועדה, הגיעה אלי פנייה ללשכה, שלחתי מכתב, לא קיבלתי מנה.
עופרה רוס: אני אבדוק את זה.
אורי מקלב: שלושה-ארבעה חודשים.
אורי מקלב: אני לא מדבר על הוועדה, ואני אומר מה זה מאפיין.
עופרה רוס: סליחה, אני הבנתי שהוועדה, ולכן בדקתי לגבי הוועדה.
עופרה רוס: הגב' אבינח, מה שהיא שלחה לנו.
אורי מקלב: אני לא מתלונן על עצמי, אני רק אומר על מה שמשקף שאנחנו מדברים שאז היא באה אלי עם פנייה שמחכים תשעה חודשים ושמונה חודשים לתשובה, אז באמת הזדהיתי עם זה.
אורי מקלב: אמרתי – אם תשובה לפנייה רק להגיד – קיבלתי את המכתב.
אורי מקלב: אז אני אמרתי לעצמי, מה קורה כשכבר צריך ועדה.
עופרה רוס: אז קודם כל, אני אבדוק את זה.
עופרה רוס: אני בדקתי, אני ביקשתי מהמשרד שיבדקו אם היו מכתבים מכם, היו במהלך השנה הזאת קרוב ל- 17 מכתבים וכולם נענו מיידית.
עופרה רוס: אבל אמרו לי שלגב' אבינח.
עופרה רוס: אני לא שאלתי באופן אישי, כי לא חשבתי שהיו פניות אישיות שלך.
עופרה רוס: אבל אני אבדוק את זה, אני לא יודעת.
אורי מקלב: זה לא אישי שלי.
עופרה רוס: לא, פנייה שלך.
אורי מקלב: כולם מצורפים מכתב בקשה, פנייה.
עופרה רוס: אני אבדוק.
עופרה רוס: אני לא ביקשתי שיוציאו מהמערכת על השם שלך, אלא על השם של הוועדה.
אורי מקלב: עופרה, בבקשה.
אורי מקלב: תשובה לגבי הפילוג.
אורי מקלב: זה נושא קריטי.
אורי מקלב: אנחנו מנסים גם להרחיב את מתן השירות, גם את השירות שיהיה יותר טוב, מענה טלפוני, מקצועי, ולא תא קולי.
אורי מקלב: וגם מימד הזמן.
אורי מקלב: אדם שיש לו מחלה, גילו לו מחלה.
אורי מקלב: עכשיו צריך להבין שכל יום הוא נמצא עם המחלה שלו, זה לא משהו שגילו, זה כל יום נמצא במחלה וכל יום שעובר ועדיין הוא לא הוכר במחלה שלו, לא בהשתתפות בתרופות ולא בהגדלת אחוזי הנכות, זה משמעותי עבורו.
עופרה רוס: אבל אנחנו מדברים, בוא לא נשכח שמדובר במחלות נוספות שהוכרו רק בשנה האחרונה, ומדובר בעשר מחלות או 12 מחלות שהוכרו בשנה האחרונה.
עופרה רוס: אנשים העבירו לנו מסמכים לא רק מהשנה הזאת.
עופרה רוס: הכמות של הפונים, אתה רואה איזה כמות של פונים, מעל 30,000 פונים.
סולי אורמן: מתוך כמה, עופרה, תגידי מספר.
עופרה רוס: מתוך 55,000 בערך.
סולי אורמן: OK, אנחנו לא מדברים על כל ה- 200.
עופרה רוס: לא, בוודאי שלא.
סולי אורמן: זאת נקודה מאוד חשובה.
עופרה רוס: הם לא שייכים אלינו כולם, סליחה.
סולי אורמן: זאת הנקודה.
עופרה רוס: לא כולם שייכים אלינו.
עופרה רוס: אנחנו מדברים על קבוצה, על נכי רדיפות, ששייכים לרשות.
יוליה ברקוביץ' שמאלוב: מה שנכנס לחוק, ברור.
עופרה רוס: מה שנכנס אלינו.
עופרה רוס: יש עוד.
עופרה רוס: יש את אלה שמקבלים מה- BEG, יש קבוצות גדולות שלא מגיעות אלינו בכלל.
מרדכי ויזל: זה לא שייך לכם.
עופרה רוס: היום אנשים רוצים לעבור אלינו, כל האנשים רוצים לעבור אלינו, כי גם השירות יותר טוב וגם הסכומים יותר גדולים וכולם רוצים לעבור אלינו.
עופרה רוס: אתה יודע כמה מכתבים אני מקבלת מה- BEG של אנשים שרוצים לעבור אלינו?
אורי מקלב: זה סימן טוב.
עופרה רוס: אז אנחנו לא כל-כך נוראיים, כפי הנראה.
סולי אורמן: שהם ישלמו ושהם ייתנו את התוספות, למה להשאיר לגרמניה את הכסף?
סולי אורמן: מה קרה?
סולי אורמן: ברגע שהם עוברים אליה, הכסף נשאר שם.
מרדכי ויזל: זאת השאלה שלך.
סולי אורמן: תנו את התוספת וקחו מהגרמנים.
מרים גרייבר: את צודקת, כי אנחנו נוריד מהגרמנים את האחריות ואסור לנו לעשות את זה.
מרים גרייבר: לכן אני אומרת, הממשלה צריכה, שר האוצר צריך להוסיף לאנשים האלה, לא לקחת אותם מהם.