GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמואל חיימוביץ: השיטה של אוטובוסים נמוכי רצפה זה לימוד מחו"ל.
שמואל חיימוביץ: למדו מחו"ל ויישמו את זה פה.
איריס ברקת: אנחנו עדיין בוחנים את זה מול מכון התקנים ומול אגף הרכב אצלנו במשרד התחבורה כדי שתהיה הנחיה ברורה לכולם ואנחנו נשים איזשהו שילוט, מדבקה או משהו כזה או אחר כדי שהנהג לא יצטרך להחליט אם כן להעלות או לא להעלות את הנכה.
אורי מקלב: אנחנו כבר מדברים על אחרי העגלות.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על הרמפות הקטנות, משהו שיאפשר לרדת לכיוון הכביש, שהנכה יוכל לרדת עם כיסא הגלגלים.
אורי מקלב: אנחנו אין לנו בעיה.
אורי מקלב: אם יש רצון טוב אז הדברים יכולים להיפתר.
אורי מקלב: אנחנו חוששים מקיבעונות, מקיבעון מחשבתי, מקיבעון מעשי.
אורי מקלב: אנחנו נתקלים בכל מיני קיבעונות בארץ.
אורי מקלב: אם יש פתיחות אני לא מודאג, אני בטוח שאנחנו נמצא פתרונות, הראשונים שנמצא פתרונות זה אנחנו כאן בארץ.
אורי מקלב: אם יש רצון, אם תהיה פתיחות בנושא הזה.
אורי מקלב: הבעיה שלנו בנושא הזה כשאנחנו דנים בוועדה הזאת זה הקיבעון, הקיבעון המחשבתי.
אורי מקלב: אני לא אומר קיפאון.
אורי מקלב: קיפאון זו מילה יותר חריפה.
אורי מקלב: אבל קיבעון זה מילה שעדיין לא נכנסה ללכסיקון כאן.
אורי מקלב: אין לה משמעות פוליטית אלא משמעות מעשית.
אורי מקלב: בהרבה משרדים והרבה רגולטורים מתקבעים על איזושהי מחשבה.
אורי מקלב: חלק מהדברים שאנחנו עושים פה בוועדה אנחנו מנסים להפשיר את הקיבעון ולפתוח את זה.
אורי מקלב: אז בקצרה.
בני מור: יש את הבעיה עם המוניות.
אורי מקלב: עניין המוניות לא נמצא בתקנון.
אורי מקלב: אתה צודק במה שאתה העלית.
דובר: יש תקנות בקשר למוניות.
איריס ברקת: אנחנו מאוד מקווים שעניין המוניות יעלה בימים הקרובים על שולחן הכנסת.
דובר: יש תקנת תעבורה שאוסרת על מוניות להעלות נכה עם כיסא גלגלים למשל.
אורי מקלב: תודה רבה, תודה רבה.
אורי מקלב: בבקשה אדוני, אבנר בטיסט.
אבנר בטיסט: אני אבנר בטיסט, חבר מטה מאבק הנכים ואני גם סוקר וכתב של נגישות ישראל.
אבנר בטיסט: לפני שנתיים בדיוק היינו כאן בדיוק דומה, חוץ מיושב ראש הוועדה, יושבת ראש הוועדה היתה סופה לנדבר.
אורי מקלב: היא היתה יותר סימפטית ממני נכון?
אבנר בטיסט: לא אמרתי.
אבנר בטיסט: אמרתי שהיה דיון באותו נושא.
אבנר בטיסט: על זה אני אדבר איתך אחרי זה.
אבנר בטיסט: כרגע מה שאני רוצה זה לדבר תכל'ס.
אבנר בטיסט: אז לפני שנתיים היה כאן דיון דומה.
אבנר בטיסט: אני קיוויתי שהדיון הזה לפחות יראה עד כמה התקדמנו מאז.
אבנר בטיסט: כי היא באה וטענה אז ששלוש שנים כבר מדברים ולא נעשה שום דבר.
אבנר בטיסט: ואני התכוונתי לבוא הנה דווקא עם דבר חיובי מאוד שזה הפעולה שאותה אני רוצה לראות שהוועדה תקדם, הפעולה שנעשתה ברכבת ישראל עם קרונות סימנס עם שני מעלונים לקרון, עם שירותי נכים.
קריאת בינים: שלא פועלים.
קריאת בינים: שלא מופעלים.
אבנר בטיסט: היום זה לא מופעל באופן חלקי אבל אמרתי שזה צריך להיות כיוון שצריך ללכת אליו ולא להתחיל לנסות לבנות כל מיני דברים שלא מתאימים.
אבנר בטיסט: יש הסכם על 585 משנת 87.
אבנר בטיסט: הייתי מצפה שהוועדה תעבור ותבדוק את זה מולם שהם מקדמים את זה לפי מה שהם טענו.
אבנר בטיסט: כי הם בעצם ניסו לגמור את זה עד סוף השנה הזאת וגם עכשיו הם טענו שעד  סוף או אמצע שנת 2011 יהיו להם עוד קרונות כאלה.
אבנר בטיסט: אלה הקרונות הנכונים.
אבנר בטיסט: זה דבר אחד.
אבנר בטיסט: דבר שני, מה שהזכירו כאן בקשר לכיסאות הגלגלים זו אותה תופעה שהיתה לנו בזמנו, שדיברו שיש מעליות שאולי הן לא לכל הנכים.
אבנר בטיסט: אז המצב הוא כל כך אבסורדי ואני מצטרף למה שאמרה יוליה שמאלוב ברקוביץ וגם למה שכבודו היושב ראש אמר, הקטע הוא כזה משרד הבריאות מאשר את כל כיסאות הגלגלים כאן לכן משרד הבריאות יודע מה משקלם של כיסאות הגלגלים בישראל.
אבנר בטיסט: לכל כיסא כזה, גלגלים ממונע לפחות שהם מקפידים, לכל כיסא גלגלים כזה מצורף לנכה ואן ויש עליו מעלית.
אבנר בטיסט: משום מה המעלית הזו מצליחה לסחוב את כיסא הגלגלים על הנכה שיושב בו.
אבנר בטיסט: עכשיו אני בניגוד לזה שקבעו סף של 250 קילו שיכולים להעלות לאוטובוס, אם 250 קילו לא מספיקים לכל סוגי כיסאות הגלגלים צריך לבדוק את זה ואז להעלות את זה לדיון.
אבנר בטיסט: העובדה האמיתית היא שכמו שאני גם כתבתי בזמנו כתבה על הנושא של קלנועיות, אני מצטרף לבני ומרים אור, בהתחלה לא פרסמו את זה, אמרו שקלנועיות קטנות הם שווי כיסא גלגלים ואת אותה קלנועית שמרים נוסעת איתה לרכבת היא גם נוסעת איתה  בואן של בני.
אבנר בטיסט: לכן אני אומר עוד פעם צריך להחליט, קודם כל כיסאות גלגלים ממונעים בטוח כולם עולים.
אבנר בטיסט: הדבר השני הוא, האם גם קלנעיות באותו סדר גודל יכולות לעלות?
אבנר בטיסט: בכל אופן זה מוגדר על ידי משרד התחבורה גם הכיסא שלי מאושר.
אבנר בטיסט: מה שאני רק אומר שאם באמת יש להם בעיה...
אבנר בטיסט: קודם כל כיסא ששוקל 250 קילו זה עונה על הכול לדעתי.
אורי מקלב: אבל לא ניכנס למשקל עכשיו.
אורי מקלב: זה דבר מקצועי.
אבנר בטיסט: מה שרציתי רק להגיד שאני מצפה ומקווה שבשנה הבאה שיהיו תוכניות עבודה ונקדם את זה.
אבנר בטיסט: זאת אומרת אם היום יש כך וכך רכבות, 10 רכבות, אני מכיר אותן, אני מכיר את כל מה שעשו עם קרונות סימנס, וזה נטמע.
אבנר בטיסט: בבקשה תביאו לנו, תראו לנו שבשנה הבאה יש 40 קרונות כאלה.
אבנר בטיסט: ואז נוכל להתקדם.
אבנר בטיסט: ועוד הערה אחת, היה כאן את הנושא הזה שחברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ אמרה את זה נכון.
אבנר בטיסט: שמעתי ישר את נציג אגד שאמר, תראה אם הנהג יכול.
אבנר בטיסט: אין דבר כזה אם הנהג יכול.
אבנר בטיסט: אתמול נסעתי אחרי נהג.
אבנר בטיסט: לא היה שום רכב שחנה בתחנה והוא פשוט עמד בצד.
אבנר בטיסט: לכן נהג זה מה שהוא צריך לעשות, לעצור, להיות אדיב, ולפעמים גם לעזור לנכה, זה לא נורא אם זה יקרה.
אבנר בטיסט: אז בקיצור מה שאני אומר הוא שאנחנו צריכים לעשות תוכנית קדימה לראות את הדברים, כי כן נעשים דברים בשטח.
אבנר בטיסט: תלונות אני מציע שיגישו אותן לשני מקומות.
אבנר בטיסט: אחד באמת שהן יגיעו לשמואל חיימוביץ, שנית שזה יגיע לד"ר יורם סבירסקי.
אבנר בטיסט: אנחנו מרכזים את כל נגישות ישראל.
אבנר בטיסט: זה הרבה מאוד ולא צריך להיכנס רק לפרטים, למקרה שקרה בבאר שבע, או למקרה במלחה.
אבנר בטיסט: זה נמצא בכל הארץ.
אבנר בטיסט: יש מקומות לא נגישים.
אבנר בטיסט: יש נהגים כאלו.
אבנר בטיסט: יש גם מקומות שהנהג עושה מעל ומעבר ויש התקדמות.
אבנר בטיסט: זה מה שרציתי להגיד.
אורי מקלב: תודה לך על הדברים.
משה רוטמן: לי קוראים משה רוטמן.
משה רוטמן: אני מארגון מטה הפעולה של הנכים.
משה רוטמן: היו פה הרבה דיבורים על תקנות, על תוכניות אבל מה שקורה בשטח, איכשהו זה נראה לי מאוד וירטואלי ולא ישים ואם זה ישים זה בשיעורים מאוד נמוכים, ניסו לצייר עתידית שתהיה ורודה.
משה רוטמן: אני מצטער שאני מצטרף לקהל הסקפטי פה שלא חושב ככה ואני הייתי רוצה שזה כן יקרה.
משה רוטמן: הייתי אומר שבעצם בחסות חוסר המעש של הממשלות החברות של התחבורה הציבורית הפכו להיות סוהרות של אוכלוסייה בעלי המוגבלויות בארץ.
משה רוטמן: מצב בלתי נסבל.
משה רוטמן: יש פה קודם כל פיגור תפיסתי של חברה שלנו קודם כל, לאו דווקא  של החברות, אבל הכול מתחיל ונגמר בזה שהחברות הן בעצם מונופול והן יותר חזקות מהמשרדים הממשלתיים.
משה רוטמן: ככה אני לפחות רואה את זה.
משה רוטמן: והנכים, שאתם לא אוהבים להשתמש במילה הזאת, אבל מה לעשות, נכים נקברים בבית.
משה רוטמן: לא לכולם יש ואנים.
משה רוטמן: הם נקברים בבית.
משה רוטמן: זה פשוט מצב לא אנושי.
משה רוטמן: לא אנושי.
משה רוטמן: אני הרגשתי את זה שבוע שהאוטו של הילד שלי שהוא מונשם ומשותק הוא לא היה.
משה רוטמן: הוא היה במוסך.
משה רוטמן: אז הבנתי בדיוק מה המשמעות של זה.
משה רוטמן: וצריכים לשנות את זה על ידי חקיקה ואכיפה.
משה רוטמן: כל הברבורים, כל הוועדות שכל הזמן פורטים, מתכנסים ומדברים על זה, זה כואב, זה מזיל דמעה, כולם מזדהים, אבל בשטח המציאות זועקת ובעצם ההתנהלות היא עקומה, היא לא מתאימה לימינו.
משה רוטמן: אני הייתי השנה פעמיים בלונדון ואני יושב ואני מסתכל על הנכים בחוץ ואיך הם עולים על האוטובוסים ואיך הם עולים על המוניות.
משה רוטמן: איפה אנחנו נמצאים?
משה רוטמן: טובי המוחות שלנו פה במדינה.
משה רוטמן: איזו מדינה אנחנו?
משה רוטמן: למען השם.
משה רוטמן: מדינה שלא מכבדת את החלשים אין לה זכות קיום.
משה רוטמן: אז אני באמת הייתי רוצה לצאת בקריאה תכל'ס תעשו באמת משהו.
משה רוטמן: גם הנכים הם חלק מהחברה והם רוצים להשתלב בה.
משה רוטמן: זה שאנחנו קוברים אותם בבית זה גם קובר להם את שאר האפשרויות, אם זה לעבוד, או לחוות או ללכת למרכזי קניות, ואנחנו בעצם מנציחים ורק משאירים את המצב כמות שהוא, ומדשדשים בחלומות, עם כל הכבוד לכל בעלי התפקידים והארגונים שאני באמת מאוד מכבד אותם, הגיע הזמן להוציא את המרצע מהשק ולהתחיל לעשות דברים.
אורי מקלב: תודה משה.
אורי מקלב: בבקשה אברהם.
אברהם: לצערי הרב פניתי לאגד אז נציג אגד אמר לי שאגד לא עובדת ביבנה.
אברהם: חבל שנציג של חברת תחבורה שעובדת ביבנה לא נמצא כאן היום בדיון.
אברהם: אז משרד התחבורה שישמע.
אברהם: לנציג אגד אני יכול להגיד שאני סתם דוגמה אחת.
אברהם: עשיתי נסיעה לנתניה.
אברהם: ובדרך כלל באים לקחת אותי.
אברהם: אז יום אחד לא באו לקחת אותי והייתי צריך לעלות לאוטובוס לבד.
אברהם: עכשיו יש לי בעיה להניע את עצמי.
אברהם: בסדר, נעזרתי באנשים.
אברהם: הגעתי לאוטובוס.
אברהם: הנהג לא הסכים להיצמד למדרכה וכשפניתי אליו ואמרתי לו, אתה עושה משהו לא בסדר, הוא צחק ואמר, תתלונן עליי.
אברהם: פשוט כך אמר, תתלונן עלי.
אברהם: זה אחד.
אברהם: התלוננתי אכן.
אברהם: פניתי לפניות הציבור.
אברהם: פניתי.
אברהם: שלחתי מכתב וכולי.
אברהם: . פניתי, פניתי, התלוננתי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא קיבלת תשובה?
אברהם: לא קיבלתי תשובה.
אברהם: עד היום עוד לא קיבלתי התנצלות מתחנת אגד.
אברהם: פניתי לסדרן, דיברתי עם הסדרן.
אברהם: אטימות.
אברהם: וכך לגבי התחבורה הציבורית.
אורי מקלב: לפני כמה זמן זה היה?
אברהם: לפני שנה.
אברהם: שנה מהיום.
אברהם: עכשיו אני פונה לנציג הרכבת, כי אני כתושב יבנה לא זכאי כרגע לרכב ואני צריך להיעזר בתחבורה הציבורית.
אברהם: כאשר אני מזמין נסיעה ואני מתאם נסיעה, תחנת יבנה, מנהל תחנת יבנה עובד רק עד 2. אני כמה פעמים חזרתי מנסיעה ונשארתי בתוך הקרון.
אברהם: לא היה מי שיוריד אותי.
אברהם: פעם אחת הורידו אותי חיילים, פעם אחת הוריד אותי מישהו אחר.
משה אמסלם: למה זה קשור למנהל התחנה?
אורי מקלב: מנהל התחנה אמור להוריד את הנכה.
משה אמסלם: זה לא כתוב בשום מקום.
אברהם: סליחה.
אברהם: התחנה לא מאוישת אחרי 2. לי אמרו שאם אין מנהל תחנה אין מי שיוריד אותך.
אברהם: ואז מנסים למצוא פתרון.
אברהם: מקרה אחר.
אברהם: למשל, נסיעה לתל אביב, כאשר אתה אומר שאתה רוצה לנסוע לתל אביב ואתה אמור לחזור בשעה מסוימת.
אברהם: אתה אומר אוקיי, אני רוצה לחזור בשעה כך וכך.
אברהם: אני תיאמתי נסיעה בשש בערב.
אברהם: עליתי מיבנה.
אברהם: רציתי לחזור ב-10 בלילה.
אברהם: אבל הגעתי לתל אביב.
אברהם: התבטלה הפגישה שלי.
אברהם: אני נותרתי בתחנת הרכבת בתל אביב עד השעה המדויקת, שבה הייתי אמור לחזור ולא יכולתי לחזור לפני כן.
אברהם: אמרו לי עד 10 בלילה.
קובי כהן: אני רוצה להגיד רק משפט קצר מנחה.
קובי כהן: משפט וחצי.
קובי כהן: לפני איזושהי תקופה קראתי בעיתונות המקומית שלנו שהיה איזה סכסוך בין הנהגים להנהלה בבאר שבע, והמוטו של הסכסוך היה שהנהגים נקנסים על זה שהם לא מסיימים את מסלול הנסיעה שלהם באיזשהו זמן שהוקצב להם.
קובי כהן: הם נקנסים על זה בכסף.
קובי כהן: עכשיו אני שואל את השאלה, והשאלה שנשאלת היא שאלה מאוד פשוטה.
קובי כהן: אם הנהג נקנס על זה שהוא מתעכב מצד אחד ומצד שני הוא אמור לעצור את הרכב, לכבות אותו, לפתוח רמפה, ובמקרה בדרך היו לו גם איזה שני רמזורים אדומים ועוד איזה פקק.
קובי כהן: אז איפה הוא?
קובי כהן: עם כל הרצון הטוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מצטערת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה להגיד לך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני הייתי בסיור לא מזמן באגד ולא נראה לי שכאשר נהג מתעכב מסיבות שאתה מדבר עליהן מישהו קונס אותו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא כנראה בדרך הלך לסופרמרקט, קנה לאשתו חלב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא נראה לי.
קריאת ביניים: אצלכם זה לא קיים, אבל בחברות אחרות קונסים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל זה נושא שצריך לבדוק.
דוברת: אי אפשר להזמין מראש בשעות מסוימות.
דוברת: משעה 4 אין מערך רכבות.
משה אמסלם: יש לי כמה דברים לומר ואני אשתדל לעשות את זה בקצרה כי אני מבין שזמנה של הוועדה התאחרה מעל למתוכנן.
משה אמסלם: המדובר ברכבת ישראל.
משה אמסלם: אני אחלק את הדברים שלי לשני חלקים, קודם כל מה שנאמר בתקנון וראיתי את המחקר שעשתה יחידת המחקר והמידע של הכנסת.
משה אמסלם: למעשה אנחנו מקדימים את מה שנאמר בתקנון מבחינת ההתנהגות שלנו על פי התקנות.
משה אמסלם: מקדימים ויותר.
משה אמסלם: עד סוף שנת 2011 אנחנו אמורים שכל תחנות הנוסעים שלנו יהיו מונגשות כאשר השנה היינו צריכים על 80%.
משה אמסלם: יש בסך הכול 4 תחנות נוסעים היום שהן אינן מונגשות שהן בתהליך של תכנון והנגשה.
משה אמסלם: את כל הפעולות שאני מדבר עליהן אנחנו עושים בשיתוף עם נציבות הנגישות שגם מפקחת עלינו ושולחת דוחות ואנחנו מצידנו מתקנים את מה שיש לתקן ומנגישים את מה שצריך.
משה אמסלם: קצת סטטיסטיקות.
משה אמסלם: בשנת 2009  היו 3300 הזמנות של אנשים מוגבלים לרכבת ישראל  כאשר 86% מהם היו מוגבלים עם כיסאות גלגלים והיתר זה סוגי מוגבלות אחרים.
משה אמסלם: בשנת 2010 ועד עכשיו היו לנו למעלה מ-5000 נסיעות של מוגבלים.
משה אמסלם: ועוד משהו קטן, פניות ותלונות ציבור בנושא נגישות בשנת 2009 היו לנו 27 תלונות.
משה אמסלם: בשנת 2010 היו 21 תלונות.
אורי מקלב: רק אלינו הגיעו יותר תלונות.
קריאת ביניים: הבעיה היא שלא עונים.
קריאת ביניים: מבקר המדינה גם כתב על זה.
אפרת ועקנין: אנשים התייאשו.
אפרת ועקנין: ואנשים כבר לא נוסעים ברכבת.
אפרת ועקנין: אנשים פשוט לא נוסעים ברכבת בגלל היחס.
משה אמסלם: את כן נוסעת ואת נסעת אפילו עד מלחה בירושלים.
אפרת ועקנין: אני נסעתי ברכבת בגלל שאין לי אמצעי תחבורה אחר.
אפרת ועקנין: אם היה לי אמצעי תחבורה אחר הייתי נוסעת בו.
אורי מקלב: משה אני רק רוצה להעיר לגבי התחנות.
אורי מקלב: לפי מה שנאמר בחקירה של מרכז המחקר והמידע, אני גם קראתי את המחקר, בכל אופן לפי בדיקה שעשתה הנציבות נמצא שמתוך 43 תחנות שצריכות להיות נגישות 40 תחנות נמצאו בלתי תקינות.
אורי מקלב: יכול להיות שהן נגישות בפוטנציה אבל באופן מעשי הן לא נגישות.
אורי מקלב: אז יכול להיות שיש פער שהיא נקראת נגישה אבל באופן מעשי מה שקורה, היא לא נגישה.
משה אמסלם: הנגישות מתחלקת לכמה סוגים כאשר נכון, כמו שאמרתי 86% זה הנגישות של בעלי כיסאות גלגלים.
משה אמסלם: ופה אנחנו באמת עומדים בתוך 43 התחנות לכל 43 התחנות.
משה אמסלם: יש כמה נושאים נוספים שהיום הם בתהליך של עבודה.
משה אמסלם: אנחנו הולכים להתקין מערכת PIS, זו מערכת מידע לנוסע שהיא תיתן את התשובה ליתר הנוסעים.
משה אמסלם: ובלי קשר לזה כל תחנה, אולי שמואל יעזור לי, לדעתי כבר חלק גדול מ-43 התחנות האלה עברו פיקוח של נציבות הנגישות וכבר נעשו תיקונים, ועל היתר זה עכשיו בבדיקה של התקן ואותן אנחנו נתקן לאחר קבלת הדוח.
משה אמסלם: תוכנית לעתיד כמו שאמרתי זו התקנת מערכת ה-PIS.
משה אמסלם: ממשלת ישראל משקיעה מיליארדים ברכבת כאשר חלק מהמיליארדים האלה הם לטובת הנגישות.
משה אמסלם: אנחנו מתייחסים לזה ברצינות רבה מתוך מגמה לעשות את זה ולעמוד בכל התקנים ויותר.
משה אמסלם: זה לגבי הנושא של מה שבתקנות.
משה אמסלם: אנחנו עושים גם מעבר לתקנות.
משה אמסלם: דיברו פה חברים על נושא הקלנועית.
משה אמסלם: קלנועית זה כלי רכב לכל דבר.
קריאת ביניים: לא. לא.
קריאת ביניים: לא לפי תקנות תעבורה.
משה אמסלם: בסדר.
משה אמסלם: יכול להיות.
משה אמסלם: לא לפי תקנות תעבורה.
משה אמסלם: אבל זה כלי רכב והוא לא כיסא גלגלים בכל מקרה.
משה אמסלם: בכל זאת כאשר היתה פניה מצד חבר הכנסת אילן גילאון ומעוד אנשים שדיברו פה, אנחנו הבאנו את זה לדיון בהנהלת הרכבת, ואנחנו אישרנו את זה בהגבלות מסוימות של גודל, שמבחינה פיזית זה בעייתי, שלא ייכנסו במתקנים כמו מעלית או המעברים של הרכבות.
משה אמסלם: אנחנו ציידנו את מנהלי התחנות באיזשהו שטיח שאם יש ספק שאותו מתקן יעלה על השטיח ואם הוא עומד בזה אז אנחנו נוכל להכניס אותו.
משה אמסלם: חיפשנו פתרונות יצירתיים.
משה אמסלם: דיברו פה על פרסום.
משה אמסלם: באתר האינטרנט של הרכבת זה מפורסם.
משה אמסלם: הנציבות של הנגישות אמורה להעלות את זה באתר שלה.
משה אמסלם: אולי הם העלו את זה אולי לא, אני לא בדקתי, אבל זה גם כן יעלה שם.
אפרת ועקנין: מה שכתוב באתר הוא לא מעודכן והוא לא נכון.
אפרת ועקנין: בתור אחת שנוסעת ברכבת, מה שכתוב שם לא מעודכן ולא נכון או שנציגי הרכבת משקרים.
משה אמסלם: עשינו עוד כמה דברים.
משה אמסלם: למשל, לצערי איזה בן אדם שהתעוור הגיש תלונה, קראנו לו, הוא נתן הרצאה על התחושות שלו, הוא נפטר לאחר מספר חודשים.
משה אמסלם: הוא נתן לנו הרצאה על המתקן הזה שאפשר באמצעותו, זו מערכת להתמצאות וניווט עבור אנשים שהמוגבלות שלהם זו ראייה.
משה אמסלם: אנחנו התחלנו פיילוט בתחנת תל אביב.
משה אמסלם: זה לא כתוב בתקנות ולמרות זאת אנחנו נעשה את זה.
משה אמסלם: נושא נוסף זה מוגבלים שהם לא עם כיסא גלגלים שצריכים הליכון.
משה אמסלם: התקנות לא חשבו על זה.
משה אמסלם: בא בן אדם עם הליכון ורוצה לעלות לרכבת.
קריאת ביניים: מה רע בזה?
קריאת ביניים: למה אתה לא נותן לו אפשרות לעלות לרכבת?
משה אמסלם: אני נותן לו אפשרות לעלות לרכבת.
דובר: אני יודע שדחיתם.
משה אמסלם: לא דחינו שום דבר.
משה אמסלם: אני אגיד לך מה עשינו.
משה אמסלם: בשנת 2008 פנתה אלי אימא של חיילת.
משה אמסלם: קראתי לה לפגישה ובדקתי איתה את הנושא הזה.
משה אמסלם: קנינו כיסאות גלגלים לתחנות.
משה אמסלם: מוגבל מהסוג הזה, אני מעלה אותו על כיסא גלגלים, בעזרתו אני מכניס אותו לתוך הרכבת, שאחד הדברים שאותה אימא של החיילת אמרה לי שצריכים להרים אותה.
משה אמסלם: אני לא מרים אותה.
משה אמסלם: היא יושבת על כיסא גלגלים, אני מכניס אותה לרכבת.
משה אמסלם: בתחנה שהתקנו אותה יחכה לה כיסא גלגלים, עם מתקן ההרמה יוריד אותה.
משה אמסלם: קורות תקלות.
משה אמסלם: בארגון כזה גדול קורות תקלות.
אפרת ועקנין: תקלה זה פעם אחת.
אפרת ועקנין: זה לא 30 פעמים ביום.
קריאה: תתמקד בשירות של הרכבת.
אורי מקלב: קריאת ביניים זה פעם אחת.
אורי מקלב: אבל אם זה כמה פעמים זה כבר שיטה.
אורי מקלב: אני אתן לך כיוון על מה לדבר.
אורי מקלב: דיברנו על מספר השעות הרב שצריך להזמין מראש נסיעה ברכבת ונוכחתי שזה נושא מאוד אקוטי אצל כל הדוברים.
אורי מקלב: אני מבין היום אחרי ששמעתי את עדויותיהם, זה דברים שאתה מתרשם.
אורי מקלב: כשקראתי על זה שצריך להזמין נסיעה ברכבת 12 שעות מראש לא כל כך הבנתי.
אורי מקלב: אבל כשאתה נוכח שבחיי היומיום 12 שעות מראש זה מקשה מאוד .
אורי מקלב: אנשים לא יכולים לתפקד כך, לתכנן כל כך הרבה שעות מראש.
אורי מקלב: אחרי הכול זו לא נסיעה לחוץ לארץ.
אורי מקלב: הניידות פירושה ניידות וזה אומר גם מהירות וגם זמינות.
אורי מקלב: הזמנים, לא לפני זה ולא אחרי זה, 4 אחרי הצהריים.
אורי מקלב: זה פוגם בכל.
אורי מקלב: זה חלק מהנגישות, הזמינות.
אורי מקלב: שנית, למה צריך מנהל תחנה?
אורי מקלב: אני נותן לך את זה ברצף.
אורי מקלב: למה מנהל התחנה לא נמצא?
אורי מקלב: ועוד דבר, אתה אומר תקלות.
אורי מקלב: אנשים בכל אופן רוצים לשמוע מה רכבת ישראל עושה כדי שאנשים יוכלו להשתמש ברכבת ביעילות.
אורי מקלב: צריך לקחת בחשבון, אדם שסיכם עם הרכבת שבשעה מסוימת הוא חוזר, זה צריך להיות כמעט אפס תקלות.
אורי מקלב: בגלל שבן אדם נמצא כבר בתוך הרכבת.
אורי מקלב: לנסוע עד בנימינה או לנסוע עד חיפה כאשר הוא צריך לנסוע בכלל למקום אחר זה לא סביר.
אורי מקלב: יש תקלות מסוג של איחור של כמה דקות.
אורי מקלב: את זה אפשר להבין.
אורי מקלב: אבל להשאיר בן אדם בתוך רכבת ושהוא יסע למקום אחר בכלל זה לא מתקבל על הדעת.
אורי מקלב: מה שאנשים רוצים לשמוע ממך זה כמה הפנמתם את הבעיות של הנכים?
אורי מקלב: כמה מאמצים אכן נעשים למען הנכים?
אורי מקלב: אתה אומר שיש לכם הרבה נסיעות.
אורי מקלב: אחוז של הנוסעים בעלי המוגבלות הוא אולי פרומיל מאחוז הנוסעים הרגילים.
אורי מקלב: אבל זו הדרך היחידה שלהם כרגע להגיע ולהתנייד בארץ לא בנסיעה בינעירונית.
אורי מקלב: הם בתוך החברה שלנו ואנחנו רוצים לתת להם את כל השירות כמו לכולם.
אורי מקלב: זה לא יכול להיות שאחוז הנוסעים המוגבלים ייפגעו מתוך כל אותם מיליונים שנוסעים איתכם.
אורי מקלב: הם צריכים לקבל את הביטוי הנכון בחשיבה, ועל זה אנחנו רוצים לשמוע.
משה אמסלם: אני אתחיל ככה, קודם כל לגבי ההודעה מראש זה משהו שכתוב בתקנה.
משה אמסלם: עכשיו אני לא אומר, אם היום מגיע בן אדם מוגבל לתחנה ורוצה לעלות לרכבת אני משתדל לתת לו את השירות.
משה אמסלם: מה שאני צריך להבטיח זה שני דברים, קודם כל להעלות אותו לרכבת, דבר שני להוריד אותו מהרכבת.
משה אמסלם: בשביל זה אני צריך להפעיל מתקנים מיוחדים ובמקרים מסוימים גם כן להעביר אותו לרכבות גשר.
משה אמסלם: אני צריך להבטיח את שלושת הדברים האלה על מנת להבטיח כמו שאתה אומר שלא יקרו תקלות כמו שלצערי, ומהחמורות ביותר תיארו פה.
אורי מקלב: זה נטל הנכים.
אורי מקלב: אם עושים את זה בהערכה, בהוקרה, באמפטיה הכל נראה אחרת.
אורי מקלב: אני שואל אותך תקנת 12 השעות מראש.
אורי מקלב: איזה מאמצים נדרשים מרכבת ישראל שההזמנות לא יהיו 12 שעות מראש?
אורי מקלב: שזה יהיה הרבה פחות?
אורי מקלב: אני מבין שיש יותר הכבדה, יותר חישוב של ההתנהלות.
אורי מקלב: אבל מה הדבר הזה?
אורי מקלב: אני לא יכול להבין את זה.
אפרת ועקנין: אם אני מטלפנת 11:55 לפני הזמן לא מעלים אותי.
אפרת ועקנין: לא מזמינים לי מקום.
אפרת ועקנין: 11:55.
אפרת ועקנין: אם זה לא דווקא אז אני לא יודעת.
אפרת ועקנין: 11:55 שעות לפני, לא 12 שעות לפני הזמן, 11:55 לפני הזמן הם לא מקבלים את ההזמנה.
אפרת ועקנין: אז אם זה לא דווקא אני לא יודעת מה זה.
אורי מקלב: אני אמרתי מקודם, המתח, הלחץ, זה לא הרבה לפני זה, לא מעט אפילו אחרי זה.
אורי מקלב: מה ההיגיון של זה?
אורי מקלב: עם מה רכבת ישראל צריכה להתמודד בקשר להזמנות?
אורי מקלב: אם בתוך ההמונים, אם אנחנו באמת רוצים לייחד את בעלי המוגבלויות ביום הזה, בדיון הזה שמציין את יום האנשים עם המוגבלויות, אנחנו צריכים להגמיש הרבה יותר את השעות האלה.
אורי מקלב: אני מניח שצריך בשביל זה לתכנן היערכות אחרת.
אורי מקלב: אבל לא יכול להיות ש-12 השעות האלה יהיו חרב פיפיות.
אורי מקלב: אם נכה לא מזמין 12 שעות לפני הזמן, אלא רק 3 שעות אפשר להגיד לו אני אבדוק, תתקשר בעוד חצי שעה, נראה אם אפשר יהיה לסדר את זה.
אורי מקלב: האם יש עוד מנגנון שהוא הרבה יותר גמיש?
שלומית אבינח: אני כמנהלת הוועדה השתתפתי בכל הדיונים לגבי אנשים עם מוגבלויות וגם הייתי בדיונים לפני שלוש שנים.
שלומית אבינח: אז נציגי הרכבת אמרו בנושא הזה, כי הוא עלה לפני 3 שנים, הם אמרו אנחנו מעבר לתקנות, אנחנו עושים טובה לנכים שאנחנו נערכים לקראתם 12 שעות לפני הזמן.
שלומית אבינח: עברו 3 שנים.
שלומית אבינח: שוב אני אובייקטיבית לגמרי.
שלומית אבינח: אני לא משתמשת ברכבת.
שלומית אבינח: אני אומרת יש פה משהו של נכונות, שצריך פחות נוקשות, יותר הליכה לקראת הנכים.
קריאה: הם עשו את ההיפך הגמור.
משה אמסלם: אני יכול להביא סטטיסטיקות של כמה מהנסיעות שאישרנו שהיתה הזמנה של 12 שעות לפני הזמן וכמה הזמנות שהיו פחות מ-12 שעות לפני הזמן.
משה אמסלם: יש נסיעות רבות שאנחנו מאשרים אותן גם אם הן לא הוזמנו 12 שעות לפני הזמן.
משה אמסלם: אני יכול להוכיח את זה.
משה אמסלם: זאת אומרת אני יכול להביא לך סטטיסטיקות של נסיעות כאלה.
משה אמסלם: היום ברכבת אין מצב שאנחנו לא מאשרים נסיעה.
משה אמסלם: אין מצב.
אפרת ועקנין: שקר.
אפרת ועקנין: ויש לי את כל העדות לכך.
אפרת ועקנין: זה שקר.
אפרת ועקנין: מול שקר אתה לא יכול להתמודד.
אפרת ועקנין: אתה יכול להתמודד מול כל דבר.
אפרת ועקנין: זה שקר עלוב ויש לי את כל העדות לכך.
אפרת ועקנין: רק ביום חמישי שעבר בכיתי לרביב בטלפון.
אפרת ועקנין: בסדר?
אפרת ועקנין: אל תשקר.
אפרת ועקנין: עם שקר אני לא יכולה להתמודד.
אפרת ועקנין: עם הכול אני יכולה להתמודד.
אפרת ועקנין: כי שקר אתה אומר דבר אחד, אני אומרת דבר אחר.
אפרת ועקנין: מספיק כבר.
אפרת ועקנין: די.
אפרת ועקנין: זהו גמרתי הדברים שלי.
אפרת ועקנין: לא גמרתי.
אפרת ועקנין: אם זה שקר מול שקר אתה לא יכול להתמודד.
אפרת ועקנין: זה שקרים.
אפרת ועקנין: נאמרים פה שקרים.
אפרת ועקנין: מול שקר אתה לא יכול להגיד שום דבר.
אפרת ועקנין: אתם שקרנים.
אברהם: רכבת ישראל שיפרה את עצמה.
אברהם: הם לא מחזיקים רק מנהלים ועובדים, הם מחזיקים עובדים של חברות מנפאאור.
אברהם: אותם דיילים אמורים לתת את השירות כביכול.
אברהם: יש תחנות שבאמת אני צריך להגיד קיבלתי שירות נהדר.
אברהם: אני יכול גם לציין את זה.
אברהם: אבל יש תחנות שאתה בא ואתה עומד חסר אונים.
אברהם: לא ייתכן שנכה יעמוד 4 שעות ואני מתחנן למנהל התחנה, נתקעתי והתבטלה פגישה, אני רוצה לחזור ליבנה.
אברהם: אני בתל אביב, נשארתי משעה 6 בערב עד הרכבת של 10 כי קבעתי מראש שאני אסע בשעה 10.
אברהם: אמרתי, ריבונו של עולם, 4 שעות מ-6 עד 10
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אם הם יכלו להעלות אותך בכל שעה,
קריאה: הם לא יעלו.
קריאה: הם לא יעשו את זה.
קריאה: הם לא עושים את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול אותך דווקא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה יודע אני מאוד אוהבת את מנכ"ל הרכבת באופן אישי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהוא איש משכמו ומעלה ואני בטוחה שאני גם אלך לדבר איתו באופן אישי על כל מה שקרה פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה הזמנה 12 שעות מראש?
אפרת ועקנין: באף מדינה אין דבר כזה.
משה אמסלם: קודם כל כשהתקנות יצאו היה צריך להזמין נסיעה 24 שעות מראש.
משה אמסלם: זה התחיל מזה.
משה אמסלם: אנחנו לפני שהתחלנו את התקנות הורדנו את זה ל-12 שעות מראש.
קריאה: עשיתם לנו טובה.
משה אמסלם: 12 שעות זה הזמן שאנחנו צריכים להיערכות על מנת להגיע למצב שאני יכול לתת את השירות לנכה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תסביר לי במה זה כרוך?
משה אמסלם: אחד, זה איש שיחכה ויוכל להעלות את המוגבל לתוך הרכבת.
משה אמסלם: יש מתקן שצריך להפעיל אותו ולהעלות את האיש לרכבת.
משה אמסלם: שניים, זה תחנת הקשר.
קובי כהן: למה עובד הרכבת לא נמצא ברכבת?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני גם שואלת את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה באמת?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה קצת תמוה בעיניי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: 12 שעות?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו מדינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש בדיחה שבא תייר לישראל ואמר שהוא היה בישראל, ראה את הכול, מהצפון ועד הדרום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שאלו אותו, ומה עשית בחצי יום הנותר?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינת ישראל, 12 שעות להודיע מראש?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה צריך להיות 12 דקות אולי, לא 12 שעות.
קריאת ביניים: אפילו להכין מטוס לוקח פחות זמן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תגיד איפה אנחנו יכולים לעזור לך כנבחרי ציבור עם התקנות.
אורי מקלב: אני חושב שאנחנו מיצינו את השאלה.
אורי מקלב: מכל הצדדים אמרנו אותה עד למקסימום.
אורי מקלב: אבל אני חייב לתת לו להתרכז גם בתשובה.
אורי מקלב: אני חייב לאפשר לו את זה.
משה אמסלם: אני אחזור שוב.
משה אמסלם: מה אני עושה היום עם 12 השעות האלה?
משה אמסלם: זה אני מקבל את ההודעה, אני מתאם את הנסיעה מול כל הגורמים שאני צריך לתאם איתם.
משה אמסלם: יש לנו 47 תחנות.
משה אמסלם: לכל תחנה יש את האחראי שלה או מי שאמור לקבל את האחריות על אותה נסיעה.
משה אמסלם: יש תחנות שהן עם 6 רציפים, יש תחנות עם 2 רציפים.
משה אמסלם: צריך להעביר מרציף לרציף.
משה אמסלם: כל הפעולות האלה הן פעולות שאנחנו צריכים לתת את האפשרות לעשות את זה.
משה אמסלם: יש רכבות שהן עדיין לא נגישות.
משה אמסלם: היום זה רק 4%.
משה אמסלם: יכול להיות שבעתיד כאשר הרכבות יהיו 100% נגישות, יכול להיות שאפשר יהיה לשקול לקצר את הזמן הנחוץ להודיע מראש לרכבת.
משה אמסלם: רכבות שהן לא נגישות היום הן 4%.
משה אמסלם: עלי לדאוג שהנכה לא יגיע דווקא לאותה רכבת לא נגישה.
משה אמסלם: הרי המסלול  של הרכבות, זה תשבץ.
משה אמסלם: הרי הרכבת הזאת פה מחר היא שם.
משה אמסלם: זה משחק כזה.
אורי מקלב: אני רוצה לכוון אותך לתשובה.
אורי מקלב: התקנות קבעו שצריך להודיע 12 שעות מראש.
אורי מקלב: אנחנו אומרים שזה זמן מקסימום.
אורי מקלב: אבל לא יכול להיות שבחלק גדול מהמקרים, אולי 50% הם לא יכולים להודיע 12 שעות מראש.
אורי מקלב: אני אשאל אותך יותר.