GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אנחנו יודעים שבנושא הזה יש חלק אחד שהוא החלק המעשי הפרקטי ויש גם את החלק הערכי.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שיש חשיבות גדולה לשלב בחברה אנשים עם מוגבלות כך שיוכלו לתפקד ולהשתלב באופן נורמאלי על אף מגבלותיהם בחיים האזרחיים שלהם והאישיים שלהם.
אורי מקלב: הם ודאי זכאים להנגשה לתחבורה ציבורית שזה היום חלק מהמערך ההשתלבות היום במדינת ישראל בכל נושא שהוא, גם בנושא הפרטי וגם בנושא העבודה של האדם או בכל נושא שהוא, בעיסוק של אנשים.
אורי מקלב: כאשר מדובר על אנשים עם מוגבלות אנחנו יודעים שיש סוגי מוגבלויות שונים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שצריך לתת מענה גם מי שאינו בהגדרה בן אדם מוגבל כמו למשל גם כלפי נשים עם עגלות של ילדים שצריכות לעלות על האוטובוס.
אורי מקלב: זה מקל גם עליהן.
אורי מקלב: אין ספק שקשישים לא נכנסים לתחום הזה שאנחנו קוראים לו אנשים עם מוגבלות אבל כל הנגשה היא גם טובה להם, מקלה עליהם.
אורי מקלב: אנחנו רוצים באמת לדון בחלק המעשי של הבעיה ובאותה מידה גם בחלק הערכי שאני קורא לזה החלק של השירות שניתן, לאחר שהובנה המחויבות, יש צורך לבדוק איך השירות ניתן על ידי בעלי התפקידים הציבוריים, הנהגים, וכל הפקידים שממונים לתת את השירות לאנשים עם מוגבלות.
אורי מקלב: על מנת להתאים את שירותי התחבורה הציבורית לשימושם של אנשים עם מוגבלות נקבעו בשנת 2003 תקנות להסדרת הנגישות.
אורי מקלב: התקנות פירטו את כל המרכיבים, בכל תחום שהוא, בתחנות האוטובוסים, כל מה שצריך במרחב תחנת האוטובוס, שזה כולל מדרכה ורחבת ההיערכות והשילוט המתאים והסככה.
אורי מקלב: כל הדברים האלה הם חלק מההכנה עד העלייה לרכב הציבורי.
אורי מקלב: לאחר מכן, כאשר בתוך הרכב הציבורי, כל הנושא של ההעלאה של האדם עם המוגבלות.
אורי מקלב: זה נכון לגבי אוטובוסים, זה נכון לגבי רכבות.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שההגבלה על התקנה הזאת לא חלה על תחבורה בינעירונית.
אורי מקלב: היא חלה על התחבורה הציבורית העירונית.
אורי מקלב: אנחנו נרצה לשמוע היום על מידת נגישות האוטובוסים, כמה מהם הם נגישים.
אורי מקלב: זאת על פי המידע שיש לנו אחרי עבודה רבה שנעשתה על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
אורי מקלב: לפי הנתונים שבידינו היום רק 66% או עד 70% של האוטובוסים העירונים נגישים.
אורי מקלב: הרבה אוטובוסים עירוניים בכלל לא נמצאים במעקב שלנו.
אורי מקלב: אבל רכבת ישראל היא זאת שאמורה לתת את המענה לתחבורה הציבורית הבינעירונית.
אורי מקלב: אנחנו נבקש לשמוע מכם הפונים ומכל האנשים שיבקשו רשות דיבור לדבר על הניסיון האישי בנושא הזה, הפניות שלהם.
אורי מקלב: נרצה לשמוע גם מאת הארגונים שפנו בצורה מסודרת.
אורי מקלב: כל זאת ועוד.
אורי מקלב: אנחנו נשתדל לשמוע ולדון בזמן שיש לרשותנו.
אורי מקלב: הישיבה תתקיים עד השעה שתיים.
אורי מקלב: נגביל את זמן רשות הדיבור.
אורי מקלב: כל אחד ידבר לא יותר משלוש דקות.
אורי מקלב: אני אבקש מחבר הכנסת אילן גילאון לומר כמה מילים על הנושא.
אילן גילאון: אומר כמה מילים כלליות על נגישות.
אילן גילאון: אני רוצה להגדיר נגישות מה היא.
אילן גילאון: נגישות היא יכולתו של אדם להגיע בצורה מכובדת ועצמאית לכל מקום בכל מרקם החיים.
אילן גילאון: זו הנקודה המרכזית.
אילן גילאון: ככל שיש פחות יד אדם בנושא הזה כך ייטב.
אילן גילאון: אם דיברתי אדוני היושב ראש על הרכבת, ברכבת היום צריך לעשות תיאום מראש כדי להגיע ולהיכנס לתוך הרכבת.
אילן גילאון: זה כמובן אנטי נגישות באופן מובהק ומוחלט.
אילן גילאון: זאת לא כוונתנו.
אילן גילאון: אנחנו עובדים יחד עם חברים מאוד טובים פה.
אילן גילאון: אני יכול לציין את ארגון נגישות ישראל.
אילן גילאון: הנגישות היא בעצם השפה שמגדירה בצורה  הכי מדויקת את מיקומו של הפרט ואת האחריות של הכלל.
אילן גילאון: זו שפה חדשה.
אילן גילאון: אנחנו עמלים מאוד מאוד כדי להתקין את התקנות אבל לא די בתקנות אלא אנחנו גם צריכים לדבר לא אחת על הנגישות שבלב, על הנגישות שבתובנה.
אילן גילאון: ולכן אנחנו לא יכולים להתקין את כל התקנות.
אילן גילאון: עד אשר לנהג או לנותן השירות או למי שצריך להיפגש עם האירוע המסוים הזה אין הבנה טבעית בעניין של הנגישות אנחנו עדיין נהיה בבעיה.
אילן גילאון: לכן המהפכה הזאת שאצלנו במדינה מתחילה קצת מאוחר עם קצת אובדן של זמן, כידוע לאדוני חוק הנגישות, פרק הנגישות בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות התקבל בשנת 2006 אבל למעשה עד שנת 2009 לא הותקנו שום תקנות.
אילן גילאון: אנחנו רק עכשיו, מסיימים בשנת 2010, מסיימים את פרקי התקנות בנושא של בניין קיים ובניין חדש.
אילן גילאון: זה פרק נכבד מאוד.
אילן גילאון: אנחנו עדיין צריכים להמשיך בתחבורה, בחינוך, למעשה בכל תחום של תחומי החיים כאשר המודולה היא מודולה בעצם, אנחנו קוראים לזה המודולה האורתופדית.
אילן גילאון: הרעיון המרכזי הוא להנגיש, שלכל כף רגל תהיה רפידה מתאימה שאיתה הוא יכול להגיע ככל שניתן רחוק וככל שניתן גבוה.
אילן גילאון: יש נגישות לנושא של העבודה, יש נגישות לנושא של ההתאמות בעידן מודרני וטכנולוגיות משתנות עם אוכלוסייה מזדקנת.
אילן גילאון: ולכן כבר אמרתי בישיבה הקודמת תפישת העולם שלנו היא תפישה על רצף.
אילן גילאון: כלומר אין אנשים שאינם מוגבלים באופן כזה או אחר.
אילן גילאון: יש מוגבלים, או מוגבלים בפוטנציה.
אילן גילאון: אתה יודע אדוני שאם פעם אחת לא עברת נכון את הכביש ואתה בדיוק עובר לקבוצה השנייה.
אילן גילאון: ואנשים לא זוכרים את הרעיון הזה.
אילן גילאון: והרעיון הזה הוא הבסיס לביטוח כולל לאומי של מדינת ישראל.
אילן גילאון: המילים חמלה, רחמים, הלב היהודי או הלב הנוצרי או כל הדברים האלה  הם לא משמשים בסילבוס הזה שום דבר.
אילן גילאון: אנחנו מדברים על ביטוח, על מדיניות, על חלוקת עושר לאומי.
אילן גילאון: אלה הן ההחלטות שצריכות להתקבל.
אילן גילאון: ולכן הנושא שלנו נתקל בהרבה מאוד אמפטיה ופחות מדי צעדים יישומיים.
אילן גילאון: אדוני גם יודע.
אילן גילאון: בשלושת השבועות האחרונים מה קרה לכל מיני חוקים שנגעו לעניין הזה.
אילן גילאון: ולכן זה מה שאני רוצה להגיד בפתח הדברים.
אילן גילאון: בידינו הדבר.
אילן גילאון: אנחנו אנשים שצריכים לא רק לשאול את השאלה מה אנחנו נותנים למדינת ישראל אלא גם לשאול את השאלה מה מגיע לנו כאזרחים שווי זכויות ומלאי זכויות.
אילן גילאון: אנחנו וילדינו ומשפחותינו.
אילן גילאון: אין במדינת ישראל יוצאים מן הכלל.
אילן גילאון: היום אפילו משפחה אחת, אני אומר את זה בביטחון מוחלט, שאין לפחות אדם אחד שהוא מוגבל באופן רשמי מה שנקרא.
אילן גילאון: באופן לא רשמי אמרתי כבר שכולם בסופו של דבר מוגבלים או יהיו מוגבלים.
אילן גילאון: לצערנו הרב המהלכים האלה נשענים על הרבה מאוד תנועות, על הרבה מאוד ארגונים, על הרבה מאוד עמותות מן המגזר השלישי, מה שמצביע שוב על אוזלת ידה של הממשלה.
אילן גילאון: לא, זה לא יהיה הוגן להגיד אוזלת ידה של הממשלה, אוזלת ידן של ממשלות.
אילן גילאון: גם הנושא הגיע באיחור.
אילן גילאון: אנחנו גם מנסים לקדם אותו עם שיתופי פעולה שהם פחות או יותר אבל הייתי אומר פחות מאשר יותר.
אילן גילאון: ועדת הנגישות שהפכה במשך השנה וחצי האחרונות למשפחה גרעינית בעצם שזה היה האידיאולוגיה שלה, בזה היא רואה את הנושא מספר אחד בתפיסה הפוליטית שלה גמרה אומר שעד שנת 2020 היא תנגיש את מדינת ישראל ברמה אמריקאית לפחות אם לא ברמה אירופאית.
אילן גילאון: לצד זה צריך להנגיש את בני האדם, את האזרחים.
אילן גילאון: כל תקנה שאנחנו נתקין, לא יעזור כלום, שהאנשים יהיו בני אדם.
אילן גילאון: זה כבר דבר שצריכים להתחנך עליו בדוגמה אישית.
אילן גילאון: ואתה יודע שדוגמה אישית קצת פסה ממקומותינו ולכן כאן צריך להתחיל.
אילן גילאון: אז כמובן שהיום זה יום הנכה הבינלאומי אדוני.
אילן גילאון: לצערנו הרב יום הנכה הבינלאומי הוא שוב יום שמציין מאבק והמילה מאבק באלף השלישי במדינה שקיימת כבר והגיעה לגיל מסודר של בגרות, המילה מאבק היתה צריכה להיות מילה.
אילן גילאון: פסה.
אילן גילאון: היו צריכות להיות החלטות הוגנות, ואדוני ואני ובטח גם חברנו מוץ וכל מי שיושב כאן פעם האמין שדי בכך שנאמר דברים צודקים ונשכנע וכך הדברים יתקיימו.
אילן גילאון: מסתבר שלא כך הם פני הדברים.
אילן גילאון: מסתבר שעל כל דבר צריך לנהל מאבק ועל כן אני קורא לכל האנשים מכל הסוגים, ראשית לעולם להיות מספיק חלשים ולא לשכוח את חולשתם כדי להרגיש יותר טוב את הזולת ואת הכאב שלו.
אילן גילאון: ושנית, להיות מספיק חזקים ומאוחדים כדי לקבל את מה שמגיע בחסד או וגם בכסף.
אילן גילאון: כי אנחנו יכולים הרבה מאוד זמן אדוני היושב ראש, לתקן דברים שממילא לא היו צריכים להיות מקולקלים.
אילן גילאון: זה המאבק האמיתי היום הזה.
אילן גילאון: האנשים נקראים לדגל.
אילן גילאון: לתבוע את הדברים בריש גלי.
אילן גילאון: ואני מודה  לאדוני מאוד מאוד על שהוא הזמין אותי לישיבה הזאת.
אורי מקלב: תודה רבה לך על מה שאתה עושה.
אילן גילאון: כפרה על כל האנשים פה.
אילן גילאון: תדע לך, זה אנשים, כולם פה אנשים שאני מכיר אותם אישית.
אורי מקלב: אני בטוח שאתה מכיר את כל האנשים האלה אישית.
אילן גילאון: אם לא היה פחד מהטרדות ודברים כאלו הייתי מנשק את כולם.
אורי מקלב: אתם מציפים את הנושא של אנשים עם מוגבלויות בכל מיני ועדות ובפורומים שונים והמילים שאמרת אני גם אשתמש בהם, למה הנכים צריכים לקרוא למאבק הנכים.
אורי מקלב: עכשיו הפרקליטים שובתים אז הפרקליטים שובתים.
אורי מקלב: אבל הנכים הם במאבק תמידי.
אילן גילאון: הם לא איגוד מקצועי.
אורי מקלב: תלוי על מה אתה נאבק.
אורי מקלב: אם אתה מדבר על דברי יסוד, על דברים בסיסיים אזי המילה מאבק אכן מתאימה.
אורי מקלב: כשאתה מדבר על תוספת שכר אז זה יכול להיות שאתה שובת, אתה כן פועל או לא פועל.
אורי מקלב: אבל כשאתה מדבר על דברים בסיסיים ומהותיים שם המילה הופכת להיות מאבק ובאמת חבל שעדיין בלכסיקון שלנו אנשים עם מוגבלויות צריכים להיאבק על הזכויות שלהם.
אורי מקלב: זה יהיה שכרנו אם אנחנו נצליח לקדם את הנושא.
אילן גילאון: רק לומר לך מוץ ועבדך, אנחנו ניסינו לקדם משהו מעבר לתקנות אבל אני לא יודע אם זה חדר לתודעה של הציבור, שאפשר יהיה לעלות עם קלנועית שיכולה להיכנס לתוך רכבת או עם כיסא ממונע לתוך רכבת שזה חלק מהפרויקט.
אילן גילאון: זה בהסכמה של מוץ ושלי עם הנהלת רכבת ישראל.
אורי מקלב: אנחנו נשמע מנציגי הרכבת אם זה באמת מיושם מפני שלפי הפניות שהתקבלו אצלנו זה לא תמיד מיושם.
אורי מקלב: זה באשר לרכבת ישראל אבל אנחנו קיבלנו פניות רבות של נכים באשר לתחבורה הציבורית.
אורי מקלב: ודאי את חלק מהפניות נשמע כאן.
אורי מקלב: בקשתם לעלות לאוטובוסים על כיסא גלגלים, גם זה לא נותנים להם באזור דן או באזורים אחרים.
אורי מקלב: אבל כן צריך להגיד מראש שאין ספק שישנה מהפכה בנושא הזה.
אורי מקלב: העובדה עצמה שהיום בתחבורה הציבורית העירונית 67% או 70% נגישים זה כבר גם התקדמות.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להסתכל על העבר.
אורי מקלב: זה צריך להיות הטבע.
אורי מקלב: אסור לא להודות, לא להיות אסירי תודה.
אורי מקלב: אבל עם כל זה אנחנו צריכים להסתכל על העתיד, על ההמשך.
אורי מקלב: ואנחנו גם צריכים לקחת בחשבון שפרקי זמן שעברו מאז שבאמת הנגישו את התחבורה הציבורית, כבר יש חלק מהדברים שהם לא עונים לצרכים של היום.
אורי מקלב: נניח מערכת הכריזות שיש היום בחלק מהאוטובוסים.
אורי מקלב: הם נחשבים מונגשים.
אורי מקלב: אבל היום הם לא מעודכנים על ידי ה-JPS בתחבורה הציבורית שיודעים באמת עדכון רק במערכת קולית מסוג מסוים שהנהג מפעיל אותה.
אורי מקלב: היא לא עדכנית להיום.
אורי מקלב: או מערכת ההפעלה של כל הרמפות.
אורי מקלב: או מערכת הנגישות לאוטובוסים שהנהג צריך לכבות את המנוע, בעצמו לרדת מהאוטובוס ולהפעיל את המפתח.
אורי מקלב: זה גורם לחוסר מוטיבציה ולא תמיד  להבנה שיש היום דברים שמופעלים אוטומטית.
אורי מקלב: אז גם בעניין הנגישות היום, מה שכן נקרא נגישות, כבר יש פערים גדולים.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להדביק אותם ולהתקדם מהר.
אילן גילאון: הטכנולוגיה יכולה לשמש אותנו בצמצום פערים ענק.
אורי מקלב: אם רק נשכיל ונרצה.
משה (מוץ) מטלון: ולכן אדוני היושב ראש ברשותך וברשותכם אני ראשית רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה, ולך חבר הכנסת חברי אילן גילאון על עצם ציון היום הזה.
משה (מוץ) מטלון: אני חושב שזה חשוב לציין אותו.
משה (מוץ) מטלון: אני חושב שעברנו את שלב האמפטיה.
משה (מוץ) מטלון: אנחנו הפסקנו להיות חיות המחמד של מישהו.
משה (מוץ) מטלון: הנכים האלה, הנחמדים.
משה (מוץ) מטלון: אתה יודע אנחנו מצטרפים לאגודת צער בעלי חיים, מאמצים כלב, ככה ומלטפים.
משה (מוץ) מטלון: אנחנו לא שם.
משה (מוץ) מטלון: אנחנו צריכים להבין, אנחנו צריכים להפנים בתוכנו שאנחנו לא שם.
משה (מוץ) מטלון: כי אם אנחנו קבענו לעצמנו מה היא נגישות ואם נגישות בעינינו היא תפיסת עולם, אם נגישות היא בכלל גישה לחיים, אז אנחנו כבר לא במקום ההוא של אותן חיות מחמד שכולנו אוהבים.
משה (מוץ) מטלון: ויש מאבק של הנכים, או יש שביתה של הנכים, טוב, נשב איתם, נגיע איתם לאיזושהי הבנה וכך הלאה וכך הלאה ונצא מזה.
משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר לכם שאני לצערי הרב 37 שנים על כיסא גלגלים.
משה (מוץ) מטלון: אני נולדתי כזה.
משה (מוץ) מטלון: אני מכיר את גם את הצד האחר.
משה (מוץ) מטלון: המאבק הראשון שלי היה בפתיחת המרינה בתל אביב בשנות השבעים המאוחרות.
משה (מוץ) מטלון: אני סגרתי את פתיחת המרינה.
משה (מוץ) מטלון: היה שר תיירות זכרונו לברכה משה קול.
משה (מוץ) מטלון: בהיסטוריה של מדינת ישראל היה שר תיירות כזה.
משה (מוץ) מטלון: ואני סגרתי את המרינה כי היא לא היתה מורגשת.
משה (מוץ) מטלון: זה היה המאבק הראשון שלי.
משה (מוץ) מטלון: הייתי בחור בן עשרים ו...
משה (מוץ) מטלון: ואני עדיין נשארתי במאבק כי אם אנחנו במדינת ישראל של היום, יש פה עמותה לנגישות ישראל, כמו שיש עמותות אחרות שעוסקות באותו נושא אז כנראה שכולנו צריכים להתעסק בזה.
אילן גילאון: גם הנציבות.
משה (מוץ) מטלון: הנציבות וכולם.
משה (מוץ) מטלון: זאת אומרת שמשהו לא טוב קורה במקומותינו אף כי התקדמנו.
משה (מוץ) מטלון: אבל לא התקדמנו מספיק.
משה (מוץ) מטלון: וברשותך אדוני היושב ראש אני רוצה להגיד, נגישות זה לא עניין כלכלי וזה לא עניין של תקציב כזה או אחר שמיועד לנכים.
משה (מוץ) מטלון: תמחקו את המילה כלכלה ותקציב כאשר מדובר בנגישות.
משה (מוץ) מטלון: כי בסופו של דבר אנחנו כולנו נקבל את זה חזרה.
משה (מוץ) מטלון: כי אם מלון יהיה מונגש הוא יקבל יותר לקוחות.
משה (מוץ) מטלון: אם קווי הרכבת יהיו מונגשים יהיו להם יותר נוסעים ואם האוטובוסים יהיו מונגשים יהיו להם יותר נוסעים בקווי האוטובוסים, וכך הלאה, וכך הלאה, וזה עניין שהוא אינטגרטיבי לחלוטין.
משה (מוץ) מטלון: הא בהא תליא.
משה (מוץ) מטלון: תפתח לי את האפשרות לתעסוקה, אני אעבוד, אני לא אהיה נטל ולא אחיה על חשבון הקצבאות.
משה (מוץ) מטלון: תן לי את האפשרות לעבוד, תנגיש לי את מקומות העבודה, תנגיש לי את תפיסת המעסיק שהוא יכול להעסיק אדם עם מוגבלות, אתה רק תיהנה ממנו.
משה (מוץ) מטלון: המשק יהנה ממנו, המשרד יהנה ממנו, הפירמה תיהנה ממנו, וכך הלאה, וכך הלאה.
משה (מוץ) מטלון: והעניין הוא פשוט ללא גבולות והוא חוצה גבולות.
משה (מוץ) מטלון: לשמחתי הרבה, במקום הכי פוליטי במדינת ישראל, בכנסת ישראל, ואני אומר את זה פה על השולחן וזה משודר, אין פוליטיקה בנושא החברתי החשוב הזה של נגישות, גישה בנושא של נכים.
משה (מוץ) מטלון: למרות שאילן תמיד אומר פה הכול פוליטיקה.
אילן גילאון: אני אומר, זה הפוליטיקה.
אילן גילאון: לא דבר אחר.
משה (מוץ) מטלון: אני מדבר על הפוליטיקה הקטנה, הפוליטיקה של המפלגות וההתחשבנויות, ואתם רואים פה את שלושת הנציגים ואף אחד פה הוא לא מאותה מפלגה וכולנו באותה דעה, באותו מקום, פועלים מתוך אותו דחף, ובאותה מידת להיטות.
משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר לכם, ויושבים נציגי רכבת ויושבים פה נציגי חברות אוטובוסים, נכון?
משה (מוץ) מטלון: לפי התלבושת.
שלומית אבינח: אגד, דן, וקווים.
משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר באמת בקצרה אדוני היושב ראש, אני סיפרתי לך על זה אמש.
משה (מוץ) מטלון: אני חוזר משלושה ביקורים באירופה.
משה (מוץ) מטלון: מדינות שחלקן היו מאחורינו, פיגרו אחרינו והיום הן מקדימות אותנו שנות דור.
משה (מוץ) מטלון: זה פשוט לא יאומן.
משה (מוץ) מטלון: אבל הייתי במדינה אחת מאוד מתקדמת ולקחתי את בנותיי לברלין, לגרמניה.
משה (מוץ) מטלון: רציתי לעשות להן יום טיול שהוא קצת ערכי וכך הלאה.
משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר לכם שאני, זו הנגישות בעיניי שאני קם בבוקר ועד שאני עולה על יצועי בערב אני לא נעזר בשום דבר, בשום עזרה משום סוג שהוא.
משה (מוץ) מטלון: אני לא נסעתי במוניות.
משה (מוץ) מטלון: אני פשוט נסעתי באוטובוסים.
משה (מוץ) מטלון: אני ידעתי כל אוטובוס מתי הוא מגיע.
משה (מוץ) מטלון: כשהייתי על האוטובוס ידעתי גם לפי מפה מצוירת וגם על פי כרזה קולית של שמע אם אני מגיע, או באיזה תחנה אנחנו נמצאים.
משה (מוץ) מטלון: אני ירדתי מהאוטובוס ועברתי לתחנת הרכבת.
משה (מוץ) מטלון: עליתי במעלית או ירדתי, והגעתי לרציף וניגשתי למכונה מונמכת ורכשתי לי כרטיס ועליתי על רכבת שהיתה בקו אחד עם המדרכה, וישבתי ברכבת למקום שמיועד לאנשים עם כיסאות גלגלים ולעגלות אגב עם תינוקות.
משה (מוץ) מטלון: זה קורה גם באוטובוס.
משה (מוץ) מטלון: ואני אומר לכם שהסתדרתי גם מחוץ לברלין.
משה (מוץ) מטלון: נסענו לוילה ון, נסענו למקומות אחרים.
משה (מוץ) מטלון: הסתדרתי לבד.
משה (מוץ) מטלון: אף אחת מבנותיי שהיו איתי לא נאלצה לעזור לי למרות רצונן, אבל לא הייתי זקוק.
משה (מוץ) מטלון: ואני אומר לכם 4 ימים שפשוט עליתי על המטוס בחזרה ארצה ושאלתי את עצמי, זה אמיתי?
משה (מוץ) מטלון: ולאן אני חוזר?
משה (מוץ) מטלון: לאותו נהג שלא רצה לעצור לי?
משה (מוץ) מטלון: לאותו נהג שעשה לי, רק ראיתי את פרצופו ולא רציתי לעלות לאוטובוס.
משה (מוץ) מטלון: לאותה רכבת ישראל שאני צריך 24 שעות מראש לתאם איתן.
משה (מוץ) מטלון: כמו החוק של קופות החולים, עכשיו אולי גם אנחנו נצטרך לשלם לרכבת ישראל על אי הגעה או ביטול לתור מראש של 24 שעות.
משה (מוץ) מטלון: ואני אומר את זה בציניות הראויה.
משה (מוץ) מטלון: ותחנות חדשות והרכבת זה הדבר שצריך להיות הכי נגיש.
משה (מוץ) מטלון: וזה פשוט לא יאומן.
משה (מוץ) מטלון: אני לא רוצה לגזול מזמנכם.
משה (מוץ) מטלון: הבמה היא באמת שלכם.
משה (מוץ) מטלון: הבמה היא של העמותות ושל הארגונים ואנחנו פה באמת כדי לנסות בכוחותינו דלים, הם לא כל כך דלים, אבל בכל זאת בכוחותינו הדלים אני אומר לנסות ולדחוף ולקדם.
משה (מוץ) מטלון: אני חושב שהוועדה של אילן גילאון עשתה עבודה מדהימה.
משה (מוץ) מטלון: אני פשוט חסר סבלנות לפעמים.
משה (מוץ) מטלון: אני הייתי רוצה את הדברים הרבה יותר מהר כי אנחנו התחלנו להתעסק בזה כבר בשנות השבעים בדרך כזו או אחרת כארגון וכך הלאה.
משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר לכם, לא לכבודנו שבמדינת ישראל אנחנו זקוקים לעמותה כמו נגישות ישראל שעושה עבודה נהדרת ועמותות אחרות.
משה (מוץ) מטלון: זה לא לכבודה של החברה הישראלית.
משה (מוץ) מטלון: זה לא לכבודו של המחוקק הישראלי.
משה (מוץ) מטלון: זה לא לכבודו של אף אחד.
משה (מוץ) מטלון: אבל אם אנחנו מפה אדוני היושב ראש, בעזרתך ובעזרת של גילאון, בעזרתם של עוד אנשים טובים נדע לקחת את המקום שאנחנו נמצאים ולהביא לשינוי התפיסה הזה באשר לנגישות אנחנו את חלקנו הדל עשינו.
משה (מוץ) מטלון: אבל מפה באמת צריך לדחוף ולדחוף את העניין הזה ולא רק בדיבורים.
משה (מוץ) מטלון: ואתם יודעים וחלק מכם מכירים אותי.
משה (מוץ) מטלון: אתם יודעים, אני גם ידעתי להיות ברחובות כשהייתי צריך.
אורי מקלב: אני מקווה שלא נגיע לכך.
אורי מקלב: כל הדוברים, הם אמנם חברי כנסת.
אורי מקלב: יש להם את הפריוילגיה שאנחנו לא הגבלנו אותם בזמן.
אורי מקלב: מכאן ואילך אנחנו באמת נעבור לדוברים אחרים.
אורי מקלב: אנחנו נצטרך להתכנס לזמן.
אורי מקלב: אנחנו נבקש מיובל וגנר, יושב ראש העמותה נגישות ישראל.
אורי מקלב: אנחנו נותנים לך את הרשות, את מקום הבכורה בהצגת הדברים.
אורי מקלב: אבל ממש בקצרה.
יובל צלנר: קודם כל תודה רבה על כינוס הוועדה.
יובל צלנר: תודה רבה לחברי הכנסת מוץ מטלון ואילן גילאון שעושים רבות לקידום הנגישות ובכלל.
יובל צלנר: כל זה מאוד חשוב.
יובל צלנר: האמת היא שאני מתרגש מול כל כך הרבה ארגוני נכים שבאים לישיבה.
יובל צלנר: זה לא היה פעם.
יובל צלנר: לדבר על זה, זה דבר חשוב.
יובל צלנר: הערה קטנה לפני שאני נכנס לגופו של עניין.
יובל צלנר: מאוד חשוב שביום הזה נקפיד על הטרמינולוגיה ונפסיק עם המילה נכים ונדבר בלשון אחרת ונכנה את זה, אנשים עם מוגבלות, כי קודם כל כולנו אנשים.
יובל צלנר: אחר כך יש לנו מוגבלות.
יובל צלנר: יש אנשים שיש להם דברים אחרים שהם אולי פחות טובים ממוגבלות.
יובל צלנר: לגופו של עניין, אכן אמרת ובצדק, נעשה הרבה בתחבורה הציבורית ואי אפשר להתעלם מזה.
יובל צלנר: זה הרבה יותר טוב ממה שזה היה לפני 10 שנים, בכל התחומים של התחבורה הציבורית, אוטובוסים, רכבות, תעופה, ימאות וכולי.
יובל צלנר: אבל במבחן התוצאה נכון להיום 2010 התחבורה הציבורית במבחן התוצאה לא מספקת את הסחורה.
יובל צלנר: ואנחנו לא באים פה בהאשמות, אבל צריך לעשות מעשה, מעשה גדול, ואין מה לעשות, צריך לעדכן את התקנות של התחבורה הציבורית.
יובל צלנר: הידע לעשות כך קיים, הוא קיים בעולם, הוא קיים גם בארץ, הוא קיים גם במשרד התחבורה, הוא קיים גם בנציבות.
יובל צלנר: צריך לעצור ולהתקין מהר תקנות חדשות.
יובל צלנר: אפשר לעשות את זה בחודשיים שלושה.
יובל צלנר: ולעשות את כל העשייה הזאת כך שהתשתיות תהיינה נגישות.
יובל צלנר: המשלים של זה, כמו שכבוד היושב ראש אמר, הוא השירות.
יובל צלנר: היותנו בני אדם מקבלי שירות ונותני שירות.
יובל צלנר: גם פה זו לא המצאה, זה לא פטנטים, זה לא שום דבר.
יובל צלנר: זה להיות בני אדם ולתת שירות נגיש.
יובל צלנר: לסיכום: יש פה נייר עמדה.
יובל צלנר: צריך לעבור עליו.
יובל צלנר: אבל מה שחשוב לי להגיד, נמצאים לשמאלי יעקב ביטון וויקי משעני.
יובל צלנר: מה שמעניין ביקשנו מהם לרגל היום המיוחד הזה לנסות להגיע לכנסת, לדיון הזה באמצעות התחבורה הציבורית ויהיה מעניין מאוד לשמוע איך הם הגיעו לפה.
אורי מקלב: כן, חוויות.
יובל צלנר: אז תודה רבה ובואו נקווה שבעשור הקרוב דברים ייראו אחרת לגמרי.
אורי מקלב: הם יוכלו לספר לנו גם על העבר, הן ויקי והן יעקב ביטון.
אורי מקלב: הם פנו בעבר, זה מופיע בנייר אצלכם.
אורי מקלב: אנחנו ניתן להם לספר מניסיונם וגם איך הם הגיעו לפה.
אורי מקלב: אם אתה יכול רק בחצי משפט, מה אתה בעצם אומר?
אורי מקלב: אתה אומר שעדיין רחוק היום שבו התחבורה הציבורית היא מונגשת לציבור של אנשים עם מוגבלות.
אורי מקלב: אם יש לך איזושהי נקודה שאתה יכול להצביע עליה כנקודה מרכזית?
יובל צלנר: צריך להסתכל על זה כמכלול.
יובל צלנר: אי אפשר לקבל את זה שיש רק 70% אוטובוסים נגישים.
יובל צלנר: זה לא פותר את הבעיה לגמרי.
יובל צלנר: בסוף יש אדם שנמצא בבית.
יובל צלנר: הוא צריך להגיע לתחנת אוטובוס.
יובל צלנר: הוא צריך לנסוע באוטובוס ולהגיע ליעדו.
יובל צלנר: וזה מתחיל מזה שאם לדוגמה אין מספיק מוניות נגישות שתאפשרנה בכלל להגיע מהבית לתחנת האוטובוס, זה מתחיל מזה שתשתיות הרחוב לא נגישות.
יובל צלנר: אחרי זה האוטובוסים עצמם שהם יהיו הרבה יותר נגישים.
יובל צלנר: היום הגישנו את הבג"ץ בעניין מסכי הנהיגה שחבר כנסת מוץ מטלון סיפר כמה זה נפלא בחו"ל.
יובל צלנר: הדברים קיימים.
יובל צלנר: צריך לשפר את מה שיודעים כדי שבסוף במבחן התוצאה זה יהיה נגיש.
יובל צלנר: במדינת ישראל יודעים לשגר לוויינים.
יובל צלנר: אפשר לייצר מצב שהתחבורה הציבורית תהיה נגישה.
יובל צלנר: תודה רבה.
אורי מקלב: תודה רבה ואני רוצה לציין שלפי הנתון שיש לנו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת שהכין אותו אסף שיושב לימיננו, 50% מהתחנות עדיין ב-2010, על פי בדיקה שעשתה נציבות השוויון, 50% מהתחנות אינן נגישות.
אורי מקלב: ואני מקבל את זה שגם התחנה היא חלק מכל עניין הנגישות.
אורי מקלב: זה לא רק עניין התחבורה הציבורית.
אורי מקלב: כדי להגיע לאוטובוס צריך להיות מרחב שהוא מתאים לתושבים.
אורי מקלב: כמה חברים יצאו עכשיו מהישיבה לטקס שמתקיים על ידי יושב ראש הכנסת לציון יום האנשים עם מוגבלות.
אורי מקלב: מי שנוכח שם וחוזר לחדר הזה נוכל אחר כך לשמוע אותו מה היה שם.
אורי מקלב: אנחנו נבקש מהארגונים.
אורי מקלב: איגור בבקשה.
איגור גונוסולסקי: אני איגור גונוסולסקי, מטה הפעולה של הנכים.
איגור גונוסולסקי: אני רוצה לדבר על הנגישות של רכבת ישראל, או יותר נכון על חוסר הנגישות ברכבת ישראל.
איגור גונוסולסקי: כמו שכבר נאמר ברכבת ישראל יש בעיה.
איגור גונוסולסקי: החוק דורש להודיע 12 שעות מראש על כל נסיעה.
איגור גונוסולסקי: בן אדם נורמאלי שחי חיים נורמאליים שזו השאיפה שלנו, פשוט אין לו אפשרות לדעת מראש מתי הוא בדיוק יחזור, מתי הוא בדיוק יסיים את הסידורים שלו ומתי הוא ירצה לחזור הביתה.
איגור גונוסולסקי: בן אדם יכול לנסוע לעיר מסוימת, הוא יודע מתי הוא רוצה לצאת.
איגור גונוסולסקי: אין לו דרך לדעת בדיוק מתי הוא ירצה לחזור.
איגור גונוסולסקי: בעבר, עד לפני כמה חודשים, רכבת ישראל לעיתים, אני מדגיש לעיתים, אפשרו גמישות, אפשרו להודיע על נסיעה פחות מ-12 שעות מראש, אפשרו להזיז את הנסיעה.
איגור גונוסולסקי: שוב זה לא קרה תמיד.
איגור גונוסולסקי: בחלק מהמקרים כן היתה אפשרות, בחלק מהמקרים לא היתה אפשרות כזו.
איגור גונוסולסקי: משום מה לאחרונה הם החליטו להקשות את התנאי.
איגור גונוסולסקי: בזמן האחרון כאשר מודיעים על רצון לנסוע פחות מ-12 שעות מראש מקבלים תשובה אוטומטית – אתה לא יכול לנסוע.
איגור גונוסולסקי: צריך 12 שעות מראש.
איגור גונוסולסקי: אם מודיעים 10 שעות מראש.
איגור גונוסולסקי: הם אומרים, לא, אתה לא יכול, זה לא 12 שעות.
איגור גונוסולסקי: במקום לשפר את השירות בהקשר הזה הם רק מחמירים אותו.
איגור גונוסולסקי: וההחמרה הזאת עוד יותר פוגעת בחופש התנועה שגם ככה היה חמור ביותר.
אורי מקלב: מה דרוש מרכבת ישראל כדי לאפשר נסיעה של אדם עם מוגבלות?
אורי מקלב: כשהנכה מגיע לתחנת הרכבת מה קורה?
אורי מקלב: איזו היערכות יש מצד רכבת ישראל, ואחר כך אני ארצה לשמוע את רכבת ישראל, בנושא הזה.
איגור גונוסולסקי: העלייה לרכבת מתבצעת בעזרת מעלון, רמפה ניידת שנמצאת על הרציף ומופעלת על ידי עובדי הרכבת.
איגור גונוסולסקי: בעזרת הרמפה הזאת, זה סוג של גשר שאפשר בעזרתו לעלות מהרציף לרכבת ולרדת.
איגור גונוסולסקי: בשביל זה הם מבקשים התראה של 12 שעות מראש.
איגור גונוסולסקי: אני אומר בוודאות זה לא מוצדק.
אורי מקלב: אני צריך להבין, אין היום קרונות שהם נגישים?
איגור גונוסולסקי: יש קרונות שהם חדשים, קרונות סימנס שהם נגישים, יש שם מעלון, אבל לאחרונה משום מה גם שם, בקווים הבודדים האלה לא מפעילים אותם.
איגור גונוסולסקי: הבנתי שיש איזו תקלה.
איגור גונוסולסקי: לא מסתדרים עם הגובה של הרציף.
איגור גונוסולסקי: לא הבנתי בדיוק מה הסיבה.
איגור גונוסולסקי: עדיין אלה קווים מאוד מצומצמים.
איגור גונוסולסקי: זה לא בכל הרכבות.
איגור גונוסולסקי: ישנן מעט מאוד רכבות כאלה.
אורי מקלב: ומה קורה היום ברכבות, נניח בקווים העמוסים, קו תל אביב חיפה למשל?
איגור גונוסולסקי: צריך מעלון ידני שיושב על הרציף.
אורי מקלב: לכל אורכה של הרכבת, אין קרון אחד שהוא נגיש?
משה אמסלם: משה אמסלם, אני סמנכ"ל נוסעים ברכבת ישראל.
משה אמסלם: היום ב-94%  מהרכבות יש לפחות קרון אחד שהוא נגיש לנוסעים עם מוגבלויות.
משה אמסלם: לפחות קרון אחד.
משה אמסלם: היום יש לנו 47 תחנות נוסעים.
משה אמסלם: יש רק 4 תחנות שאין אפשרות להנגיש אותן, נכון להיום.
משה אמסלם: בתכנון שלנו כמובן יש כוונה להנגיש אותם.
אורי מקלב: מה סדר גודל הבעיה מצידכם?
אורי מקלב: נשמע גם מהנכים.
איגור גונוסולסקי: מה ההבדל בין קרון רגיל לקרון נגיש?
איגור גונוסולסקי: קרון נגיש זה פשוט קרון שיש בו מקום מיוחד שאפשר לשבת בו בכיסא גלגלים, ובחלק מהקרונות האלה יש גם שירותים נגישים.
איגור גונוסולסקי: זה לא קרון שאפשר לעלות אליו ולרדת ממנו בצורה עצמאית.
איגור גונוסולסקי: זה לא נקרא קרון נגיש בעיניי.
איגור גונוסולסקי: מבחינת התקנות זה נקרא נגיש אבל בפועל זה לא נגיש.
אורי מקלב: אבל בחוץ יש לקרון מעלון שאפשר להפעיל אותו.
איגור גונוסולסקי: אבל עובד של רכבת צריך להפעיל אותו ובגלל זה הם דורשים הודעה של 12 שעות מראש.
איגור גונוסולסקי: עכשיו הטענה של רכבת ישראל למה צריך את זה, הם אומרים שאנחנו לומדים מהעמיתים שלנו בחו"ל.
איגור גונוסולסקי: שקר.
איגור גונוסולסקי: נסעתי השנה באירלנד שזו מדינה לא הכי נגישה באירופה ברכבת.
איגור גונוסולסקי: פשוט הגעתי לתחנה.
איגור גונוסולסקי: אמרתי לעובד הרכבת שאני צריך לנסוע.
איגור גונוסולסקי: הוא סגר את המודיעין.
איגור גונוסולסקי: ישר קפץ, בא להעלות אותי לרכבת.