GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איגור גונוסולסקי: גם שם זה היה בעזרת מעלון כמו בארץ, מעלו מסוג קצת אחר.
איגור גונוסולסקי: השירות ניתן בצורה מכובדת בלי שום הודעה מראש, בצורה חלקה, בצורה טבעית.
איגור גונוסולסקי: חוץ מזה גם כאשר אנחנו מודיעים 12 שעות מראש קורים מקרים ששוכחים להוריד את הנוסע מהרכבת בתחנה היעודה, כשיש תיאום מראש כמו שצריך, פשוט שוכחים.
איגור גונוסולסקי: בן אדם מפספס את התחנה שלו.
אורי מקלב: ואז מה קורה?
איגור גונוסולסקי: ואז בן אדם ממשיך לנסוע לתחנה אחרת שהיא לא היעד שלו.
איגור גונוסולסקי: אני במקום להגיע לתל אביב הגעתי לבנימינה, והייתי צריך לחזור ובזבזתי יום שלם על זה.
אורי מקלב: זה דבר שקרה איתך?
איגור גונוסולסקי: קרה לי, כן.
איגור גונוסולסקי: זו דוגמה מהניסיון שלי.
איגור גונוסולסקי: אני לא זוכר בדיוק מתי זה היה אבל אני יודע שזה היה לפני פחות מחודש וחצי או חודשיים, משהו כזה.
איגור גונוסולסקי: ממש עכשיו בתקופה האחרונה.
אורי מקלב: תיאמת מראש את נסיעתך ולא היה שם מישהו מעובדי הרכבת להוריד אותך.
איגור גונוסולסקי: בדיוק.
איגור גונוסולסקי: שכחו.
איגור גונוסולסקי: שכחו שצריך להוריד אותי.
איגור גונוסולסקי: וזה לא קרה רק פעם אחת.
איגור גונוסולסקי: זה חוזר וקורה.
אורי מקלב: לעיתים הייתי אומר לאנשים שמאחרים לאוטובוסים לקחת מונית ולקבל קבלה עבור הנסיעה.
אורי מקלב: אבל מונית אתה גם לא יכול לקחת.
איגור גונוסולסקי: כן.
איגור גונוסולסקי: אין אלטרנטיבה.
איגור גונוסולסקי: מה יקרה אם זו הרכבת האחרונה לאותו יום ואי אפשר בכלל לחזור?
איגור גונוסולסקי: מה יקרה במצב כזה?
אורי מקלב: הדמיון שלי הולך רחוק מאוד כשאדם לא יכול לעלות בתחנה שלו, לאן זה יכול להגיע.
הערת ביניים: יש כאלה שהגיעו עד חיפה, נסעו עד חיפה במקום לרדת בתל אביב.
איגור גונוסולסקי: אני רוצה לציין עוד דבר אחד ברשותך.
איגור גונוסולסקי: דבר קצר.
איגור גונוסולסקי: גם החוק מאפשר לנו לתת התראה מראש 12 שעות או יותר.
איגור גונוסולסקי: משום מה כשאנחנו מנסים להודיע זמן רב יותר מראש, רכבת ישראל גם לא מאפשרת את הנסיעה.
איגור גונוסולסקי: הם אומרים, תתקשר יותר מאוחר, 12 שעות מראש.
איגור גונוסולסקי: יש קווים שדורשים להתריע מראש 12 עד 14 שעות מראש.
איגור גונוסולסקי: קרה לי שרציתי לנסוע ב-8 בבוקר ורק ב-4 אחר הצהריים יכלו להגיד לי אם אני יכול לנסוע או לא.
אורי מקלב: אני רוצה שהדברים האלה יירשמו.
אורי מקלב: אדם רוצה לנסוע מחר, הוא רוצה לתכנן את הנסיעה שלו, הוא לא יכול להודיע היום, עכשיו השעה אחת ועשרה, להודיע שאני מחר באחת ועשרה רוצה לנסוע ברכבת.
אורי מקלב: אני צריך להודיע לרכבת באחת בלילה?
איגור גונוסולסקי: אפשר להודיע זמן קצר לפני כן.
איגור גונוסולסקי: אבל שוב, אין אחידות בדבר הזה.
איגור גונוסולסקי: פעם מאשרים, פעם לא מאשרים.
איגור גונוסולסקי: פעם יש סידור רכבות למחר, פעם אין סידור רכבות למחר.
אורי מקלב: אנחנו חייבים להתכנס.
אורי מקלב: נעמי מורביה, מטה מאבק הנכים בישראל.
אורי מקלב: בבקשה נעמי, כן.
נעמי מורביה: אנחנו נתקלים יותר ויותר במצב שבו המטרה והקריאה היא לעודד יציאת אנשים עם מוגבלויות לעבודה.
נעמי מורביה: מצד שני אנחנו מוצאים שרכבת ישראל והתחבורה הציבורית לא מאפשרים את המצב הזה.
נעמי מורביה: לא יעלה על הדעת שבן אדם שמחויב להגיע לעבודה כל יום בשמונה בבוקר ובארבע אחר הצהריים צריך לחזור לביתו, יהיה תלוי בחסדים של אותו בן אדם ברכבת ישראל.
נעמי מורביה: הדברים צריכים להיות ברורים ונהירים ולא צריך להודיע מראש.
נעמי מורביה: יש פתרונות פשוטים.
נעמי מורביה: משתמשים בהם בכל העולם.
נעמי מורביה: אין שום סיבה שמדינת ישראל תמיד תפגר 10 או 20 שנה אחרי העולם המערבי.
נעמי מורביה: או שאנחנו חלק מהעולם המערבי וחלק מה-OECD או שלא.
נעמי מורביה: אבל אי אפשר להיות רגל פה ורגל שם.
נעמי מורביה: לא יעלה על הדעת שבמדינת ישראל בתחבורה הציבורית, ואנחנו מתמקדים רק ברכבת משום מה, בתחבורה הציבורית לא מאפשרים לנכים לעלות לאוטובוס.
נעמי מורביה: לא יעלה על הדעת שנהגים יתייחסו בצורה מחפירה ומבישה אל לקויי הראייה.
נעמי מורביה: ויש לנו המון תלונות כאלה.
נעמי מורביה: לקוי הראייה מבקש מהנהג תודיע לי בבקשה כאשר נגיע לתחנה זאת וזאת.
נעמי מורביה: התשובה של הנהג, מה אתה חושב שרק אתה בראש שלי?
נעמי מורביה: אם לא עושים מערכות כריזה שיכריזו באיזה תחנה אנחנו נמצאים אחריותו של הנהג היא, וכן, הוא צריך להודיע לנכה, הגענו לתחנה שאתה צריך.
נעמי מורביה: מה יש?
נעמי מורביה: מה קרה?
נעמי מורביה: מה בסך הכול הוא התבקש לעשות?
נעמי מורביה: להגיד לו, הגענו.
נעמי מורביה: אלה הם דברים פשוטים אבל זה גורם לנו להסתגר בבתים, לא להשתלב בקהילה, לא להשתלב בשוק העבודה וחבל.
נעמי מורביה: ואני קוראת מעל שולחן זה לממשלת ישראל, למחוקק לדאוג לכך לא רק שיהיו חוקים יפים ותקנות, אלא שהם ייעשו, שהם ייאכפו.
נעמי מורביה: כי זה שיש החלטה שצריך וכולי, היא לא מבוצעת.
נעמי מורביה: זה לא מחלחל אל השטח.
אורי מקלב: אנחנו באמת אחר כך נרצה לשמוע את ההתייחסות של משרד התחבורה, אם יש תלונות על התנהגות של נהגים במיוחד לאנשים עם מוגבלות.
אורי מקלב: בוודאי כאשר יש אדם עם מוגבלות והוא באוטובוס או בכל כלי תחבורתי ציבורי אחר, בוודאי ההתייחסות צריכה להיות מיוחדת בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים רק על רכבת ישראל, אנחנו מדברים על התחבורה הציבורית בכלל.
אורי מקלב: אמנם אכן ציינו שרכבת ישראל היא הגוף היחיד שמחויב בתחבורה הבינעירונית לתת את המענה.
אורי מקלב: אני אומר גם אם יש אנשים עם מוגבלות שהם מסתדרים בתוך עיר, בין אם יש להם רכב ובין אם אין להם רכב, אבל וודאי שזו האלטרנטיבה היחידה כדי להגיע מחוץ לעיר ואנחנו יודעים שיש יותר קשיים יותר רבים להגיע מחוץ לעיר.
אורי מקלב: לנסוע בתוך העיר תמיד יש קשיים, לא כל שכן בנסיעות בינעירוניות.
אורי מקלב: אנחנו שומעים שרכבת ישראל לא נותנת מענה לאנשים עם מוגבלות אז ודאי שזה צף במיוחד.
אורי מקלב: אבל אנחנו בהחלט גם דנים על אותם מקרים שנהגי אוטובוסים לא מעלים נכים עם כיסאות גלגלים.
אורי מקלב: ודאי יהיו עוד אנשים שירצו לדבר על הנושא הזה.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על יחס.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על תחנות.
אורי מקלב: אבל זה דבר שאמור לגבי כל התחבורה הציבורית.
אורי מקלב: אנחנו מקדמים בברכה את חברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ שמשתתפת איתנו בוועדה המיוחדת הזו.
אורי מקלב: גברתי אנחנו נשמח לשמוע גם את התייחסותך בהמשך הדיון.
אורי מקלב: אנחנו נשמע עכשיו אבי סלמה.
אורי מקלב: אנחנו נשתדל לתת את רשות הדיבור לכמה שיותר מוזמנים ובמיוחד לפונים.
אורי מקלב: אבי סלמה, יושב ראש אנשים ארגון נכי שיתוק מוחין.
אבי סלמה: תודה אדוני היושב ראש.
אבי סלמה: מדברים על תקנות, על נגישות למען אנשים עם מוגבלויות בתחבורה  הציבורית.
אבי סלמה: כלום לא קורה.
אבי סלמה: עדיין אין תחבורה ציבורית נגישה.
אבי סלמה: אנשים רוצים לעלות בכבוד, באופן עצמאי, בצורה הולמת.
אבי סלמה: 15 שנה אני מקנא באנשים עם מוגבלויות שחיים במדינות אירופה ובארצות הברית.
אבי סלמה: שם הנגישות היא לעילא ולעילא, בקלות, לכל מקום, לכל אתר, בלי טובות, בלי להודיע מראש, בלי שום בעיה.
אבי סלמה: אני זקוק לרכבת ישראל.
אבי סלמה: רציתי לנסוע מירושלים בקו 205.
אבי סלמה: לא העלו אותי עם הקלנועית בגלל שלא הודעתי להם מראש.
אבי סלמה: נשארתי בירושלים ולא יכולתי להגיע הביתה לרמת גן.
אבי סלמה: אדוני היושב ראש, רכבת ישראל בק' או בכ'?
אבי סלמה: כשאדם מגיע לתחנת אוטובוס הוא גם נתקל בבעיות.
אבי סלמה: הוא תלוי בנדיבות של הנהג.
אבי סלמה: הוא רואה ואינו נראה.
אבי סלמה: רואים אותו הנהגים, לא אכפת להם.
אבי סלמה: הנהגים בורחים או עומדים במרחק של מטר וחצי מהמדרכה.
אבי סלמה: איך הוא רוצה שאני אעלה?
אבי סלמה: 60 סנטימטר מהמדרגות.
אבי סלמה: הוא שואל אותי, אתה עולה?
אבי סלמה: או שאני בורח.
אבי סלמה: וזה קרה לי.
אבי סלמה: זה קרה לי בקו 400, באוטובוס אגד.
אבי סלמה: נהג בשם בנימין חיאת.
אבי סלמה: הוא בורח ואומר לי, אתה עולה או אתה לא עולה?
אבי סלמה: הוא לא נותן לי לעלות.
אבי סלמה: הוא עושה לי טובה שבכלל הוא עוצר.
אבי סלמה: חונה רחוק מהמדרכה.
אבי סלמה: לא נותן לי את ההנחה שמגיעה לי.
אבי סלמה: וחברת אגד מתעלמת מזה.
אבי סלמה: חברת אגד מתעלמת מכל מיני מקרים כאלה.
אבי סלמה: הם לא עושים כלום בעניין התחבורה.
אבי סלמה: אחר כך, נכה בכיסא גלגלים רוצה לעצור מונית, הוא לא יכול.
אבי סלמה: הנהג בורח לו.
אבי סלמה: איפה נשמע דבר כזה?
אבי סלמה: זו נגישות?
אבי סלמה: הכול פקה פקה?
אבי סלמה: בפועל גורנישט.
אבי סלמה: תודה רבה.
אורי מקלב: אבי, האם רק מאנשים עם עגלות נכים הם נמנעים או  הם נמנעים  גם בכלל לקחת אנשים עם מוגבלויות?
אבי סלמה: אתה יודע מה?
אבי סלמה: אני בא עם הליכון, אבל הוא לא נותן לי לעלות.
אורי מקלב: אני שואל אם גם אדם עם הליכון לא נותנים לו לעלות?
אורי מקלב: אפילו שאתה מקפל אותו?
אבי סלמה: הם בורחים.
אורי מקלב: אתם מתלוננים על דברים כאלה?
אורי מקלב: אתה התלוננת על נהג מסוים באגד על זה שהוא לא העלה אותך.
אורי מקלב: היתה איזו תגובה?
אורי מקלב: היה לך איזה משא ומתן איתם, תכתובת איתם, היו תשובות בעניין?
אורי מקלב: כלומר אתם השארתם את זה בלי לטפל בזה.
אבי סלמה: זאת עובדה שנהג לא מטריח את עצמו לקום מהכיסא שלו, לא נותן לעלות, לא עוזר, לא כלום.
אבי סלמה: כלום.
אבי סלמה: בורח.
ניסים מורביב: אדוני היושב ראש, אני יכול להתפרץ לדלת פתוחה בשתי מילים?
ניסים מורביב: יש לנו מקרה חם של אנשים שהזמינו תור לרכבת מבאר שבע למחר ליו"ר הנציבות, והנסיעה הזאת נדחתה, אמרו להם.
ניסים מורביב: תתקשרו אלינו אחר הצהריים.
ניסים מורביב: זאת אומרת גוררים אותם.
הערת ביניים: בשעה  ארבע יגידו להם לא התקשרתם 12 שעות מראש.
אורי מקלב: בבקשה מיכל מעמותת נגישות ישראל.
מיכל שיק הרטוב: שלום.
מיכל שיק הרטוב: שמי מיכל שיק הרטוב ואני היועצת המשפטית של עמותת נגישות ישראל.
מיכל שיק הרטוב: אנחנו בעמותה מקבלים המון פניות, בין היתר בנושא של תחבורה ציבורית.
מיכל שיק הרטוב: יש לנו התייחסויות קונקרטיות ודוגמאות ספציפיות.
מיכל שיק הרטוב: אני תיכף אציג את האנשים שיושבים לצידי שיספרו על המקרים שלהם, בין היתר ויקי על החוויה שלה להגיע לכאן לכנסת לדיון.
מיכל שיק הרטוב: לעניין אוטובוסים, יש הרבה ערים שאין בהן בכלל אוטובוסים נגישים כמו העיר אילת.
מיכל שיק הרטוב: יש בעיה בהפעלת רמפה.
מיכל שיק הרטוב: תיכף ויקי תספר על זה קצת יותר.
מיכל שיק הרטוב: הנושא של רכבת ישראל והנושא של התראה של 12 שעות מראש זו דוגמה קלאסית.
מיכל שיק הרטוב: הרי זה קיים בחוק, זה קיים בתקנות לתחבורה ציבורית.
מיכל שיק הרטוב: זה מקרה קלאסי שצריכים לשנות את החקיקה.
מיכל שיק הרטוב: צריך לעדכן את החקיקה כי זו הוראה שקבועה  כרגע ברכבת.
מיכל שיק הרטוב: יש ברכבת בעיות נוספות של הצגת מידע שאנשים עם לקות שמיעה הרבה פעמים צגי המידע האלה לא מתעדכנים ויש פתאום שינוי במסלול הרכבת ואנשים עם לקות שמיעה לא יכולים לדעת את זה.
מיכל שיק הרטוב: הנושא של קלנועיות.
מיכל שיק הרטוב: אני פונה פה לאנשי הרכבת שנמצאים פה.
מיכל שיק הרטוב: קודם כל אנחנו שמנו לב בתלונות שקיבלנו שלעיתים גם כשהאוטובוס נגיש, גם כשהרכבת היתה בסדר יש בעיה של קלנועיות.
מיכל שיק הרטוב: בעניין הקלנועיות הגיעו להסכמה, הנציבות, גם העמותה שלנו פעלה בנושא לגבי קלנועיות מסוג מסוים שיוכלו לעלות על כלי התחבורה.
מיכל שיק הרטוב: אני קוראת לרכבת ישראל לפרסם את העניין הזה.
מיכל שיק הרטוב: אנשים לא יודעים.
מיכל שיק הרטוב: אני לא חושבת שבאתר שלהם יש מידע על זה.
אורי מקלב: הם לא יודעים שאפשר או שלא הגיע להסכם בנוגע לזה?
מיכל שיק הרטוב: הם לא יודעים שאפשר.
מיכל שיק הרטוב: לא כל קלנועית יכולה להיכנס לרכבת.
מיכל שיק הרטוב: קלנועית כמו של חבר הכנסת אילן גילאון.
אורי מקלב: זה קלנועית של הכנסת.
מיכל שיק הרטוב: אני חושבת שקלנועית בעלת 3 גלגלים לא יכולה לעלות.
הערת ביניים: צריך לשים את זה ברשומות.
מיכל שיק הרטוב: קודם כל צריך לתת את ההגדרה.
מיכל שיק הרטוב: הנה.
מיכל שיק הרטוב: זה שאנחנו יושבים פה ואנחנו לא יודעים להגיד איזו קלנועית יכולה לעלות ואיזה לא, זו כבר בעיה.
מיכל שיק הרטוב: חשוב שרכבת ישראל תפרסם את ההגדרות, תפרסם את הקריטריונים.
מיכל שיק הרטוב: אני חייבת רגע לספר חוויה אישית קטנה שלי עם מונית.
מיכל שיק הרטוב: אני ליוויתי אישה עיוורת.
מיכל שיק הרטוב: היא היתה צריכה להגיע לביתה.
מיכל שיק הרטוב: ליוויתי אותה לתפוס מונית.
מיכל שיק הרטוב: היא היתה עם כלב נחייה.
מיכל שיק הרטוב: מוניות פשוט לא הסכימו להעלות אותה עם כלב הנחייה.
מיכל שיק הרטוב: זה כמובן בניגוד לחוק.
מיכל שיק הרטוב: היו טענות וטענות שווא.
מיכל שיק הרטוב: אני בדרך לנסיעה אחרת.
מיכל שיק הרטוב: עצרו לה אבל נתנו לה תירוץ שהם בדרך לנסיעה שהוזמנה.
מיכל שיק הרטוב: כאשר כבר מישהו הסכים להכניס אותה עם כלב הנחייה אז הוא התחיל להגיד לה, אל תשימי את הכלב על הספה, שהוא ישב על הרצפה, שהוא לא יסתכל עלי, שלא ישים את האף שלו מולי.
מיכל שיק הרטוב: וממש, אני...
מיכל שיק הרטוב: אני הייתי עם דמעות בעיניים כשזה קרה.
אורי מקלב: מה עשיתן אחרי זה?
אורי מקלב: אני שואל כי כאשר אנחנו נבוא לרגולטור, נבוא למשרד התחבורה, יגידו לנו תביאו את התלונות.
אורי מקלב: אתם הארגונים.
אורי מקלב: אם אנשים פרטיים לא פונים אני יכול להבין את זה, כי לפעמים אין את הכוח.
אורי מקלב: אנשים רגילים לא פונים לא שכל כן אנשים נכים, לפעמים עוד יותר קשה להם לפנות.
אורי מקלב: אבל אתם כעמותות כארגונים צריכים לשמש להם כפה.
מיכל שיק הרטוב: אנשים עם מוגבלות יש להם כל כך הרבה זירות שהם נאבקים בהם שהם מותשים.
אורי מקלב: אבל אני מדבר על ארגונים ועל עורכי הדין של אותם ארגונים.
אורי מקלב: דבר כזה צריך להיות בגדר למען יראו וייראו.
אורי מקלב: אני מניח שנהג מונית שהתברר שהוא לא עמד בהנחיות והוא לא העלה עיוור עם כלב הנחייה, אם הוא בסוף יועמד לדין, אני מניח שזה יקבל פרסום מיוחד וזה ירתיע נהגים אחרים מלהתנהג כך.
אורי מקלב: וזה חלק מהמערך, זה חלק מהמאבק.
מיכל שיק הרטוב: גם צריך להגביר את האכיפה בעניין הזה.
מיכל שיק הרטוב: גם הנציבות צריכה לעשות את חלקה.
אורי מקלב: זה מה שאנחנו רוצים לדעת, במידה שלא פעלו נכון או לא פעלו מספיק בנחישות כתגובה.
אורי מקלב: אנחנו נשמע את ויקי עכשיו.
אורי מקלב: בבקשה ויקי.
ויקי משעני: תיכף אני אגיע לשלב של איך הגעתי לפה היום ומה עבר עליי.
ויקי משעני: אבל אני רוצה להתחיל עוד קצת לפני כן.
ויקי משעני: אני נעזרת בתחבורה ציבורית כבר שנה וחצי, וזה פשוט מאבק יומיומי, מאבק יומיומי.
ויקי משעני: אני עובדת במוקד מכירות של בנק מזרחי.
ויקי משעני: יש שם המון אמפטיה והמון הבנה למצבים ולאיחורים שלי וכולי אבל אני לא רוצה להשתמש באמפטיה הזאת.
ויקי משעני: מהרגע שאני עוברת את שערי הבנק אני ויקי, עובדת הבנק ולא ויקי הנכה.
ויקי משעני: וכך אני רוצה שיתייחסו אלי.
ויקי משעני: והתחבורה הציבורית לא מאפשרת לי להתנהל כויקי.
ויקי משעני: מדי יום יש לי בעיות.
אורי מקלב: תספרי לנו על מקרה שכתבת לנו שבתאריך 22 לנובמבר 2010, לפני כמה ימים.
ויקי משעני: היה כבר עוד מקרה מאז.
ויקי משעני: אתמול למשל, אני מגיעה לתחנת האוטובוס והנהג אומר לי, עוד פעם את.
ויקי משעני: אני אמרתי לך לחכות במקום אחר.
ויקי משעני: הדבר הזה שויקי הפכה להיות אימת הנהגים הוא לא מתאים לי.
ויקי משעני: אני לא רוצה להיות במצב הזה.
ויקי משעני: למשל אתמול.
ויקי משעני: דוגמה ממש מאתמול.
ויקי משעני: נהג אמנם עזר, פתח לי את הרמפה.
ויקי משעני: אז הוא אומר לי, עוד פעם את פה?
ויקי משעני: אני אמרתי לך לחכות בתחנה של בית הכנסת הגדול.
ויקי משעני: אמרתי לו, סליחה, אני מצטערת, פה אני עובדת ואני לא אתחיל להיות מתוזזת בעיר.
ויקי משעני: ככה הוא החליט.
ויקי משעני: אז הוא אומר לי, כן, משם אבל יותר נוח.
שלומית אבינח: את פנית רשמית לדן?
ויקי משעני: אני פונה מדי יום.
ויקי משעני: לא רק שפניתי, אני פונה מדי יום.
אורי מקלב: ויקי, את כותבת לנו כאן שביקשת לעלות על אוטובוס ב-22 לנובמבר 2010 והנהג סירב בכל תוקף להעלות אותך לאוטובוס בטענה כי ישנה הוראה מטעם חברת דן לא להעלות כיסאות ממונעים באישור משרד התחבורה.
אורי מקלב: רק כקריאת ביניים.
שמואל חיימוביץ: היתה הוראה כזאת.
שמואל חיימוביץ: ראינו את זה בכתובים.
אורי מקלב: טוב, אני ארצה אחר כך התייחסות לגבי הנושא הזה.
אורי מקלב: מה קרה לך היום?
ויקי משעני: אני רק רוצה לומר עוד משהו קטן.
ויקי משעני: אני פה היום כי יש לי קצת מזל, קצת קשרים והרבה מאוד פה.
ויקי משעני: וזה לא אמור להיות ככה.
ויקי משעני: זה ממש ממש לא אמור להיות ככה.
ויקי משעני: למשל, כדי להגיע היום הייתי צריכה ככה, הייתי צריכה לתאם את הרכבת כמו שחבריי אמרו, 12 שעות מראש.
ויקי משעני: לירושלים הגעתי עד מלחה.
ויקי משעני: ממחלה הייתי צריכה לקחת אוטובוס אגד.
ויקי משעני: כשהתקשרתי לאגד לברר לגבי קו 24 אם הוא נגיש ומתי הוא מגיע נגיש, אז בהתחלה אמרו לי שהוא לא נגיש.
ויקי משעני: אחרי שאמרתי מי אני ולאיזו מטרה אני צריכה לנסוע, וסליחה חבריי, אבל מי אני ולאיזו מטרה אני באה  ואת מי אני מכירה במשרד התחבורה, אז סידרו לי אוטובוס נגיש.
ויקי משעני: ויותר מזה גם אדם מאגד שליווה את האוטובוס כאילו בפרייבט.
אורי מקלב: קודם כל זה יפה מאוד.
ויקי משעני: זה יפה מאוד אבל זה רק אחרי שאמרתי מי אני ולאיזו מטרה אני באה ואת מי אני מכירה במשרד התחבורה, שזה לא הוגן.
אורי מקלב: נציגי אגד ודאי ירצו להגיב בהמשך.
אורי מקלב: ויקי תודה רבה.
אורי מקלב: הצגת את זה באמת יוצא מן הכלל.
אורי מקלב: הצפת נכון את העניין הזה.
אורי מקלב: הכנסת אותנו לאווירה המעשית של הנושא.
אורי מקלב: יעקב ביטון עכשיו בבקשה.
אורי מקלב: ואחרי זה אנחנו נבקש שיכין את עצמו נדב ענבר מאקי"ם.
יעקב ביטון: שלום אדוני היושב ראש.
יעקב ביטון: אני חבר קהילה תומכת נכים.
יעקב ביטון: מזה כשנה אני עוסק בתכתובות עם משרד התחבורה, עם מבקר המדינה, עם כל הגורמים בכל הנושאים שקשורים לתחבורה הציבורית לנכים.
יעקב ביטון: כשאני יוצא מהבית, אני רוצה להגיע לאגד לתחנה המרכזית בבאר שבע, לאורך כל הרציף עומדות המוניות, חונות, חונות ולא נותנות לאוטובוסים נגישות, שאני אוכל לגשת למדרכה.
יעקב ביטון: הגשתי תלונה בנושא.
יעקב ביטון: מעבירים מאחד לשני.
יעקב ביטון: הגעתי אפילו למפקד תחנת התנועה בבאר שבע.
יעקב ביטון: ישבתי מולו.
יעקב ביטון: ושום דבר.
יעקב ביטון: הוא הפנה אותי לראש העיר.
יעקב ביטון: אני פונה והמצב נשאר אותו הדבר.
יעקב ביטון: אני הייתי נהג אוטובוס 20 שנה.
יעקב ביטון: בצד השני יש כניסה לאוטובוסים בלבד.
יעקב ביטון: נהגי המוניות נוסעים כמו מטורפים והם נכנסים באין כניסה.
יעקב ביטון: עושים מה שרוצים.
יעקב ביטון: כמעט נדרסתי פעמיים.
אורי מקלב: הזכויות שלך עם נהגי מוניות זה בתקופה שהיית נהג אוטובוס.
אורי מקלב: זה מעכשיו.
יעקב ביטון: זה מעכשיו.
יעקב ביטון: ביום ראשון כמעט נדרסתי על ידי נהג מונית.
יעקב ביטון: נהגי המוניות עושים מה שהם רוצים, כאילו זה הבית שלהם.
יעקב ביטון: כאילו שזה התחנה שלהם.
יעקב ביטון: וזה מיועד אך ורק לאוטובוסים.
יעקב ביטון: אין כניסה לרכבים אחרים בצד השני.
אורי מקלב: האוטובוס עוצר לך במרחק גדול מהמדרכה.
אורי מקלב: אתה צריך לעבור בין המוניות כדי להגיע לאוטובוס.
יעקב ביטון: יפה.
יעקב ביטון: אם זה בחורף אני צריך לדלג על שלוליות במים.
יעקב ביטון: אני נופל לפעמים.
יעקב ביטון: נהגי המוניות...
יעקב ביטון: כל התחנה הזאת היא אמורה להיות בצד שמאל.
יעקב ביטון: יש להם רציף, יש להם בודקה, והם חונים בצד השני.
יעקב ביטון: הם לא אמורים לחנות שם.
אורי מקלב: אבל זו שאלה של אכיפה עירונית, בחלק הזה.
אורי מקלב: בגלל זה נהג האוטובוס לא יכול לחנות.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על נהגי האוטובוסים, במקרים שלא מפריעים הם לא מתייחסים כמו שצריך.
אורי מקלב: קיבלנו כאן עשרות פניות שנהגי האוטובוס לא מקפידים אחר ההוראות.
אורי מקלב: הם  רואים שנמצא בתחנה אדם עם מוגבלות והם לא עושים את המאמץ לקחת אותו.
אורי מקלב: וזה באמת חשוב, הם יתייחסו לזה אחר כך.
אורי מקלב: הם צריכים כן להיכנס, להשתלב טוב, ולהתאים את עצמם בעמידה שלהם, בחניה שלהם, בעצירה שלהם ליד המדרכה כדי שהם יוכלו להעלות את הנכה בבטחה.
אורי מקלב: כאן זה מקרה שאני לא יכול להאשים את האוטובוסים מכיוון שזה עם עניין של נהגי מוניות ובעיה של אכיפה של הרשות המקומית.
אורי מקלב: אנחנו גם נפנה בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו נפנה בצורה רשמית כפנייה של הוועדה.
יעקב ביטון: אני יש לי פה חומר ואני אוכל להעביר לך אותו.
יעקב ביטון: אני גם פניתי במכתבים לראש העיר באר שבע, למבקר המדינה.
יעקב ביטון: פניתי למי שאתה רוצה ועדיין זה דורך במקום.
יעקב ביטון: האוטובוס עצמו, הנהג לא אשם, הוא רוצה לעצור, הוא לא מסוגל כי הוא עושה חנייה כפולה.
יעקב ביטון: כי הוא נאלץ לעשות את זה.
יעקב ביטון: אבל בצד השני שאין כניסה, אני רוצה להגיע לתחנה האוטובוס להגיע הביתה, גם באין כניסה נהגי המוניות נכנסים וחונים להם בתחנות, ועושים מה שהם רוצים, גם מקשים עליי ומסכנים את החיים שלי.
אורי מקלב: תודה יעקב.
אורי מקלב: אנחנו נבקש מנדב ענבר.
אורי מקלב: בקצרה.
נדב ענבר: אני מאקי"ם ישראל.
נדב ענבר: אני רוצה להביא לכאן עוד קול אחד, הקול של האנשים עם המוגבלות הקוגניטיבית, אנשים עם הפיגור השכלי.
נדב ענבר: גם הם זקוקים להנגשה בתחבורה הציבורית כי לגביהם התחבורה הציבורית היא אמצעי ראשוני לשילוב בכל החברה הישראלית.
נדב ענבר: כאשר מדובר במקרה שלהם אמצעי הנגישות לעיתים הם יהיו פשוטים יותר אבל הם מחייבים הבנה, רגישות.
נדב ענבר: קודם כל נגישות אנושית.
נדב ענבר: קודם כל שנהג האוטובוס, מבקר הכרטיסים או מוכר הכרטיסים, כל אחד מהם יבין שכאשר עומד מולו אדם עם פיגור שכלי האינטראקציה צריכה להיות איטית יותר, פחות מורכבת, צריכה להעביר את המידע באופן מאוד ממוקד, מאוד קונקרטי.
אורי מקלב: תקנות הנגישות מתייחסות לנושא הזה?
אורי מקלב: להקלה על בעלי פיגור שכלי?
נדב ענבר: עד כמה שאני יודע תקנות התחבורה הציבורית לא מתייחסות לבעלי פיגור שכלי.
נדב ענבר: לא. לא.
נדב ענבר: כרגע התחילו לעסוק בזה, במסגרת תקנות נגישות השירות, ישנו עיסוק בנושא הזה.
אורי מקלב: האם העברתם למשרד התחבורה איזשהו מסמך כארגון אקי"ם?
אורי מקלב: מה אתם דורשים מהם כדי שהם יעבירו לחברות הציבוריות כדי שהם ידעו איך לנהוג.
נדב ענבר: כרגע עוד לא עשינו את  זה.
נדב ענבר: בשלב זה עוד לא.
אורי מקלב: הרי את הניסיון, את המקצועיות לגבי אנשים עם פיגור שכלי יש לכם.
אורי מקלב: הרי אני לא יכול לדרוש מכל נהג שידע איך לדבר עם בעל מוגבלות בפיגור שכלי.
אורי מקלב: אם אתם כגורם מקצועי תדעו להעביר להם, משרד התחבורה יוכל לדרוש מהם דרישות ספציפיות והם יתאימו את עצמם התייחסות מיוחדת לבעלי מוגבלות עם פיגור שכלי.
נדב ענבר: אז בהחלט אנחנו נעשה זאת.
נדב ענבר: כלומר גם במודעות של נהגים, הכשרה שהיא באמת מינימליסטית, היא לא דורשת השקעה רבה, וגם באמצעי תקשורת אלטרנטיביים.
נדב ענבר: לדוגמה כריזה במקום טקסטים כתובים כי הרבה אנשים עם פיגור שכלי אינם קוראים אבל הם יכולים לשמוע ולשמוע הנחיות.
נדב ענבר: כמו קצבים, למשל זמן עצירה של רכבת, משך פתיחת דלתות.
נדב ענבר: כלומר כל התהליך צריך להיות איטי יותר ופחות מורכב ואני בהחלט מרים את הכפפה ואנחנו נכין מסמך ונפנה עם בקשה בכיוון הזה.
נדב ענבר: תודה.
אורי מקלב: אפרת ועקנין.
אורי מקלב: אחרי זה תדבר שרה זילברשטיין ואחרי זה אנחנו ניתן לנציגי משרדי הממשלה לדבר ואחרי זה אנחנו ניתן לעוד דוברים לדבר ככל הניתן.
אורי מקלב: אנחנו נשתדל.
אורי מקלב: לכן אני מבקש עכשיו גם את הדברים האלה לשאת בקצרה.
אפרת ועקנין: אני אנסה, יש לי הרבה דברים להעלות.
אפרת ועקנין: אני אפרת ועקנין מבאר שבע, מטה המאבק של הנכים.
אפרת ועקנין: קודם כל אני מצטערת שאיחרתי.
אפרת ועקנין: האשמה של האיחור שלי נופלת על התחבורה הציבורית כמובן.
אפרת ועקנין: אני נוסעת מזה 8 או 9 שנים בתחבורה הציבורית, לא יותר, משהו כזה.
אפרת ועקנין: אני משתמשת גם בשירותי הרכבת וגם בשירותים של אוטובוסים.
אפרת ועקנין: הבעיה היום ספציפית היתה אוטובוס אחד שלא היה נגיש.
אפרת ועקנין: ניסיתי בכל זאת לתמרן כי ידעתי שאני עומדת לאחר.
אפרת ועקנין: בכל אופן אחרי זה הגיע אוטובוס נוסף שלא רצה להתקרב למדרכה  למרות שהיתה אפשרות להתקרב למדרכה.
אפרת ועקנין: אמרתי לו שזה אפשרי.
אפרת ועקנין: הוא אמר שלא, שאני ארד אל הכביש, למרות שגם לא היתה ירידה אל הכביש, וזה כבר נושא אחר.
אפרת ועקנין: זה קרה ליד מלחה, קו 24א'.
אפרת ועקנין: אחר כך בא קו 6 כי קו 23א לא היה נגיש.
אפרת ועקנין: אז באמת הוא אמר לי לרדת אל הכביש.
אפרת ועקנין: לא היתה ירידה לכביש.
שמואל חיימוביץ: היית צריכה להגיד שאת באה לפה, לכנסת.
אפרת ועקנין: אמרתי שאני בדרכי אל הכנסת.
אפרת ועקנין: אחרי שאמרתי את זה רק אז הוא התקרב.
אפרת ועקנין: הוא הצליח להתקרב למרות שהוא אמר בהתחלה שהוא לא יצליח להתקרב.
אפרת ועקנין: בתור אחת שמשתמשת די הרבה בתחבורה הציבורית העירונית והבין עירונית.
אפרת ועקנין: אמרת לדבר בעניין תלונות.
אורי מקלב: אני לא רוצה להפריע לך באמצע אבל אני כן רוצה שיתייחסו במיוחד לאוטובוסים בקווים שנמצאים במלחה או במקומות אחרים, או תיאום הזמנים שלהם בוודאי כאשר הרכבות מגיעות.
אורי מקלב: היה צריך להיות הרבה יותר סנכרון בין שירות האוטובוסים לבין זמן הגעת הרכבת.
אורי מקלב: רק שני שלישים מהאוטובוסים הם נגישים.
אורי מקלב: זה נתון לא טוב.
אורי מקלב: אנחנו רוצים יותר.
אורי מקלב: אבל בוודאי שצריך שהאוטובוסים שאכן נגישים, להתאים אותם למקומות שהנכים או בעלי המוגבלויות יותר משתמשים בהם.
אורי מקלב: הדוגמה הבולטת היא, אנחנו שומעים עכשיו ושמענו מויקי, וגם מאפרת, שהן היו צריכות להגיע והן משתמשות ברכבות, בוודאי שצריך להתאים יותר את האוטובוסים לזמנים שהרכבות מגיעות, במיוחד בהתחשב בעובדה שרכבת לירושלים לא מגיעה כל 7 דקות.
אורי מקלב: כמה רכבות יש ביום?
משה אמסלם: אחת לשעה.
אורי מקלב: אוקיי אחת לשעה.
אורי מקלב: אז אני מניח שצריך להיות התאמה.
אורי מקלב: אוטובוסים הרי מגיעים באותו פרק זמן פחות או יותר.
אורי מקלב: הם צריכים להיות הרבה יותר נגישים.
אורי מקלב: תתייחסו לזה גם כן אם אפשר.
אורי מקלב: בבקשה אפרת.
אפרת ועקנין: כן.
אפרת ועקנין: בעניין התלונות שהזכרת פה.
אפרת ועקנין: אני התלוננתי שנים רבות ועדיין מתלוננת ועדיין מנסה כי אני נוסעת הרבה ועדיין יש בעיות גם כלפיי עם כל הפעילות שלי בעניין.
אפרת ועקנין: אני מתלוננת.
אפרת ועקנין: זה פשוט סיוט להתלונן.
אפרת ועקנין: סיוט להתלונן, לרכבת ישראל, למטרו דן, לדן, לאגד.
אורי מקלב: את מפנה את מכתבי התלונה גם למשרד התחבורה?
אפרת ועקנין: אני מפנה את התלונה גם למשרד התחבורה.
אפרת ועקנין: לכל מקום.
אפרת ועקנין: קודם כל החברות עצמן צריכות לעשות משהו.
אורי מקלב: אני אבקש ממך להעביר את תולדות הניסיון שלך בנושא הזה לוועדה לפניות הציבור.
אורי מקלב: אנחנו נרצה לעקוב.
אורי מקלב: אנא העבירי לנו את המכתבים ששלחת, ההתכתבויות שהיו לך עם המשרדים, עם החברות, לראות איפה הבעיה ואיך הם התייחסו לפניות שלך.
אורי מקלב: אנחנו נקיים דיון מיוחד לראות מה קורה כשבן אדם פונה לרשויות האלה, במיוחד אנשים עם מוגבלויות.
אורי מקלב: ואני מזמין את כולכם.
אורי מקלב: לכל מי שיש התכתבויות בנושא הזה לגורמים שונים, מי שנמצא פה וגם מי שלא נמצא פה ושומע אותנו או רואה אותנו.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לדעת את ממדי התופעה.
אורי מקלב: אנחנו נקבל את התכתובות האלה, נלמד אותן, נמפה אותן, ואנחנו נראה איך הם מתנהלים ואנחנו ממש נוכל לשפר את הדברים.
אפרת ועקנין: הדברים נעשו גם בכתב וגם בעל פה.
אפרת ועקנין: הרוב בעל פה כי אני כבר אחרי ניסיון מר.
אפרת ועקנין: בסדר.
אפרת ועקנין: זה מה שיש לי להגיד.
אפרת ועקנין: העניין של המרחק שהאוטובוסים עומדים בתחנה למרות שאין מכוניות שמפריעות להם.
אפרת ועקנין: המרחק של עצירת האוטובוס מהמדרכה צריך להיות 40 ס"מ לפי החוק, אם אני לא טועה.
אפרת ועקנין: זה לא נאכף.
אפרת ועקנין: העניין של הפקחים.
אפרת ועקנין: הפקחים אתה רואה אותם רושמים דוחות על כל דבר אבל לא רושמים דוחות על הדברים האלה.
אפרת ועקנין: אנשים ממש לא עוצרים את המכונית אלה חונים ממש, כאשר הם צריכים לעצור 12 מטר אחרי לפני.
אבנר בטיסט: נגישות ישראל.
אבנר בטיסט: אני מציע שנגיש את זה בצורה מסודרת.
אבנר בטיסט: בכל דבר יש תלונות מסוימות.
אורי מקלב: אני מוכן להקדיש דיון מיוחד לנושא הזה, הפניות של אנשים לרשויות התחבורה, התשובות שהם מקבלים, אנחנו נדון בנושא הזה, מה הרגולטור עושה בנושא הזה, מה החברות שעליהן מתלוננים עושות בנושא הזה.
אורי מקלב: אני חושב שזה חשוב מאוד.
אורי מקלב: זה חלק מהעניין.
אורי מקלב: השם של הוועדה שלנו הוא הוועדה לפניות הציבור.