GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יאיר גולדשמידט: אנחנו באגף הפיקוח על העבודה, שהממונה עליו זה מפקח עבודה ראשי, התפקיד שלנו בעיקר, במסגרת המגבלות של כוח האדם, זה פיקוח על בטיחות ובריאות העובדים - במסגרת פקודת הבטיחות בעבודה, חוק ארגון הפיקוח ודיווח על תאונות עבודה, סך הכול כ-35 מפקחים.
יאיר גולדשמידט: רוב התאונות שדיברנו פה עליהן, חלקן תאונות עבודה, אבל הן מוגדרות כתאונות דרכים; מדווחות כתאונות עבודה לביטוח לאומי, אבל לא אלינו.
יאיר גולדשמידט: אותנו מעניין בעיקר בטיחות ובריאות העובדים.
יאיר גולדשמידט: בטיחות – זה, למשל, חשיפה שלהם לרעש, לאבק, לחומרים מסוכנים.
יאיר גולדשמידט: אלה לא הנושאים שעלו פה.
יאיר גולדשמידט: אבל המעסיקים, כמו מע"צ ורשויות מקומיות, בדרך כלל יש להם ממונים על בטיחות, והם הזרוע הארוכה שלנו בשטח לנושאי בטיחות בעבודה, ואתם יש שיתוף פעולה, שוב, במסגרת מגבלות של כוח אדם.
אורי מקלב: יש סטטיסטיקה, כמה נפגעים יש בתאונות עבודה באתרי סלילה?
אורי מקלב: אתם מפרידים את הפרק הזה?
יאיר גולדשמידט: אין לנו סטטיסטיקה על נתונים ספציפיים.
אורי מקלב: יש עלייה?
אורי מקלב: יש ירידה?
אורי מקלב: דיברתי הבוקר עם מנהלת הוועדה, שאני מבקש לקיים דיון בנושא תאונות עבודה באופן כללי בארץ.
אורי מקלב: רק בשבוע שעבר נהרגו שלושה איש מתאונות עבודה.
אורי מקלב: ההרגשה שלי, שבחודשים האחרונים יש עלייה דרמטית בנושא.
אורי מקלב: יש הרוגים רבים כתוצאה מכך.
אורי מקלב: ההרגשה שלי, שיש שיפור באתרי עבודה – יש תשומת לב, וזה חשוב מאוד.
אורי מקלב: אתה רואה את הרכבים הגדולים יותר שמפזרים את הקונוסים - ההרגשה היא שבמקום שעובדים יש תאורה, אבל מצד שני, אתרים שלמים בזמן עבודה, בגלל תקלה כזו או אחרת, אתה רואה שבלילה אין תאורה; אזורים שכן מוארים באופן כללי, הם לא מוארים מספיק.
אורי מקלב: חזרתי שלושה-ארבעה ימים לפני ראש השנה, צומת עמיעד ימינה לכיוון צומת עמוד, באזור מושב כחל, כביש 85, חזרתי ב-03:00 לפנות בוקר, חשוך מאוד, אני נסעתי במהירות סבירה מאוד וחוקית ודאי, והופניתי ימינה באיזו פנייה, ועצרתי עצירה פתאומית, כי לא ראיתי את הכביש.
אורי מקלב: אלה דברים שקורים הרבה.
אורי מקלב: אין לי ספק שלנו הסטטיסטיקה הנכונה לתאונות שקורות בעקבות הדברים האלה.
אורי מקלב: דיברנו על כך ששינו את החיבור של כביש 9, שסגרו את היציאה מרמות, מכביש גולדה לכיוון כביש 9, סגרו את הכביש, היו סימונים, ורכב אחר רכב נכנסו במקום שכבר לא היתה פנייה, אבל מתוך הרגל של שנים, שאנשים פנו שמאלה על אף שהיה תמרור, ואני מדבר עם האחראי, הוא אומר לי: אבל יש תמרור.
אורי מקלב: ואני אומר: אבל התמרור לא עוזר; השטח אומר אחרת.
אורי מקלב: אני מניח שעשו שם שינויים אחרים ותוספות למה שהיה כתוב בספר.
אורי מקלב: צריך לעודד את האנשים לפנות, כי אין כמו השטח, אין כמו אנשים שיכולים להוסיף לנו, גם אם זה עומד בתקנים כאלה ואחרים.
יאיר גולדשמידט: יש לנו סטטיסטיקה, לצערי, של מקרי מוות.
יאיר גולדשמידט: יש קצת עלייה עכשיו, אבל בגדול המגמה היא דווקא של ירידה בתאונות מוות.
יאיר גולדשמידט: גם לגבי נושא מחלות מקצוע, שגם בכבישים יכולות להיות, יש עכשיו פעילות לגבי רישום, מעקב, שלא היה עד היום.
יאיר גולדשמידט: בכלל, בנושא של בטיחות, יש הרגשה שיש עלייה במודעות.
יאיר גולדשמידט: יש גם סמנכ"ל לבטיחות ברכבת, שהוא אדם מאוד מוכשר.
יאיר גולדשמידט: יש לנו הרגשה שהמודעות של הבטיחות היא סך הכול בעלייה.
יאיר גולדשמידט: אבל שוב - העיסוק שלנו בנושאי הבטיחות פה הם די מוגבלים לבטיחות של העובדים באמצעות ממוני בטיחות ובאמצעות מפקחים.
יאיר גולדשמידט: לאחרונה הוקמה יחידת חוקרים במסגרת אגף הפיקוח על העבודה מבין המפקחים שקיבלו הכשרה טובה יותר, והכוונה פה זה בעצם תאונות עבודה קשות, לחקור לעומק, ולהגיש כתבי אישום כדי להרתיע מעסיקים, וכמובן, הפקת לקחים.
אורי מקלב: אנחנו מעריכים מאוד את העבודה הזו מאוד.
אורי מקלב: פיני קבלו, בבקשה.
פיני קבלו: אדוני היושב ראש, אני נחשב אחד שנוסע המון – נוסע בית שאן-ירושלים-תל אביב-בית שאן כל יום.
פיני קבלו: יש המון מה לשפר, אבל נכון שמתבצעות המון עבודות.
פיני קבלו: יש מקום כדי להקל על האוכלוסייה, והאוכלוסייה שלנו היא סבלנית, אבל יש תופעות, שמאוד קשה להבין אותן.
פיני קבלו: למשל, בצאת השבת יצאתי לכיוון תל אביב, והיתה תאונה בוואדי ערה בשעות הצהריים, ואני מקפיד לבדוק ברשתות, שהכביש פנוי, ושום דבר לא נאמר.
פיני קבלו: אתה נכנס לצומת מגידו, עובר, ופתאום מודיעים שהכביש סגור.
פיני קבלו: החליטו בצאת השבת, עומס הכי גדול, החליטו לפנות את האוטובוס.
פיני קבלו: אי אפשר היה לעשות את זה מוקדם יותר?
אדריאן קוטרוש: זרקו שם אבנים.
פיני קבלו: תיתנו התראה מוקדמת לאנשים.
פיני קבלו: יכולתי לנסוע בדרכים חלופיות.
פיני קבלו: ראיתי שם ילדים שחזרו מטיול עם ההורים שלהם, הם רעבים, הם בוכים.
פיני קבלו: כשיש אותו פקק, אותו פינוי, עד שאחרון העומדים – זה לוקח לפעמים שלוש שעות.
פיני קבלו: ואדי ערה, נעשו בו עבודות תשתית בתקופה האחרונה של צמתים.
פיני קבלו: כביש 6 היום פקוק.
פיני קבלו: חובתו של כל אחד לדעת שהוא פקוק.
פיני קבלו: אני גם נתקע בו.
פיני קבלו: מדוע אין שילוט מוקדם, שמורה לי שהוא פקוק?
אורי מקלב: אדוני מעלה דבר נכון מאוד.
אורי מקלב: כנראה שלא אכפת למפעיל.
אורי מקלב: הרי זה מונע מאנשים להיכנס.
אפרים וינהבר: מדוע שישלמו על שירות נחות?
אורי מקלב: אנחנו עכשיו מקדמים הצעת חוק שלי ושל עוד כמה חברי כנסת, שכשיש עומס – ואגב, פיני צודק מאוד בגישה הזו, שכשיש תאונת דרכים, לחשוב על מנגנונים של פינוי מהיר של הרכבים, של כל אנשי המקצוע שצריכים לטפל בזה.
יונתן גיז: יש לי דוגמה קטנה: הכשרנו יחידה שלמה של מתנדבים שלנו, שעובדים ביום-ביום במקום עבודה קבוע.
יונתן גיז: יש להם ביפר ומכשיר קשר ומירס, שכשיש תאונה, עד שיגיע הגרר המשטרתי – זה זמן, הם עם ג'יפים, יש להם כבלים.
יונתן גיז: הם באים לזירה, מוציאים את הרכב, כל זה כדי לא להמתין לגרר המשטרתי, שיגרור את הרכב.
אורי מקלב: איפה זה עובד?
יונתן גיז: זה עובד באזור המרכז יופי.
יונתן גיז: יש יחידה משטרתית שלמה כדי לא להמתין לגרר.
נחלה שקר: יש יחידות יס"מיות שמפוזרות בכל הארץ, וברגע שאנחנו מקבלים הודעה מהמשטרה, המוקד מייד שולח את היס"מ, אם צריך לנקות כתם שמן או להסיר כל דבר.
אורי מקלב: יש מכשיר שנקרא סקאנר, שהוא קולט – משתמשים בזה ודאי ביחידות המודיעין.
אורי מקלב: שאלתי, למה בארצות הברית משתמשים – זה חוקי שם.
אורי מקלב: הוא מיירט.
אורי מקלב: שאלתי, למה צריך את זה?
אורי מקלב: מי קונה את זה?
אורי מקלב: אומרים לי: בארצות הברית יש חברות הגרר, והן מתחרות – מי ששומע על רכב שנפגע בכביש הזה, בגשר הזה, הוא מגיע ראשון, הוא זכה, ומקבל את הכסף.
אורי מקלב: הוא מיירט את השידורים האלה.
אורי מקלב: מה שאתה אומר, יוני, זה יפה מאוד.
פיני קבלו: בכביש 6, כשיש שם רכב נתקע, הם מייד מגיעים לשם.
פיני קבלו: לפעמים גם באשמתנו, כשאין נפגעים, והרכב יכול לנסוע, הם עומדים שם ומתווכחים מי אשם ומי לא אשם – דבר שאולי צריך לדעת איך לטפל בו.
אורי מקלב: מה שמשתקף, שברשויות קטנות יותר ההתמודדות שלהם היא הרבה יותר קשה.
אורי מקלב: כלומר אין בעיה בערים הגדולות, אבל בכל העבודות שיש – גורם מקצועי שגם ינחה.
פיני קבלו: יש מחלקת הנדסה.
פיני קבלו: כל עיר בוחרת לה את מי שעומד בראשה ומי שבאמת מקפיד על הפרטים.
פיני קבלו: בדרך כלל מחלקת הנדסה.
פיני קבלו: יש הרבה מאוד גופים שמבקשים היתרי בנייה לפתוח כביש או לחפור או לעשות כל דבר אחר.
אורי מקלב: לכבוד יום הבטיחות בדרכים - כינוס של רשויות מקומיות קטנות יותר יחד עם כל הגופים המקצועיים כדי ליידע, כדי ללמד - אני חושב שזה יכול להיות תועלת.
אורי מקלב: כשזו עיר קטנה יותר, שאין לו הרבה ניסיון, ומי שאחראי לזה הוא לא יודע הכול, מה שיש, ואמרנו שכל נושא הפיקוח הוא היום לא מפותח מספיק – אם אנחנו נעשה בשיתוף פעולה של כל הרשויות, זה אחד מהמסרים שלנו, אחת מהמסקנות של הוועדה, לעשות איזה כינוס מיוחד.
פיני קבלו: אני מוכן להרים את זה, נעשה את זה אצלנו בשלטון המקומי – נזמין את מהנדסי הערים, את ראשי הרשויות.
אורי מקלב: אני מאוד מודה לך.
פיני קבלו: לגבי תחילת עבודות בלילה, יש איזושהי גרירה לפני העבודות.
פיני קבלו: יוצרים איזשהו פקק, שהוא מוקדם מדי.
פיני קבלו: צריך לקבוע, אולי אפילו לשים בשלטים המוארים, מתי מתחילות העבודות בלילה.
פיני קבלו: האנשים רוצים לחזור הביתה.
שלומית אבינח: לציין תחילת שעות עבודה בשילוט.
אורי מקלב: וליידע את הציבור.
אורי מקלב: אני הייתי בעיריית ירושלים.
אורי מקלב: יש לכם מה ללמוד גם מהאנשים שנראים אזרחים פשוטים – יש להם מה להגיד.
אורי מקלב: חלק מהתובנות הטובות ביותר שאני וחברי הכנסת מקבלים זה מאנשים, מיועצים, מאנשים מסביב.
אורי מקלב: החוכמה היא לבצע, ליישם, לדעת מה כן ומה לא.
אורי מקלב: אבל זה מאנשי שטח.
אורי מקלב: לנהגים יש מה לומר.
אורי מקלב: אני בטוח שאתם גם יודעים, שכשיש חצי שעה פקק, עומס תנועה, זה מקשה על כל אחד.
אורי מקלב: זה המון זמן.
אורי מקלב: אנשים גם צוברים כעס, זה מייאש.
אורי מקלב: אני מבקש מהרשויות, נתחיל בירושלים, שתמיד על ראש שמחתנו, להתייחס.
נדאל מונה: נכון להיום באתר של המחלקה ובאתר של העירייה ניתן להיכנס ולראות את כל העבודות המתוכננות בירושלים – אפשר לראות היום מערך של נתונים, העבודות המתוכננות בירושלים, ואילו מהן אושרו.
נדאל מונה: השלב הבא, בנינו גם תוכנה שמאפשרת דיווח על תחילת העבודות בפועל, עם רשימת תפוצה.
נדאל מונה: כלומר היום אם אתה רואה עבודות מתחת לחלון שלך, או אתה רוצה לדעת אילו עבודות אמורות להתבצע בשכונה שלך, יש מנוע חיפוש, ואתה רואה איזו עבודה, מה פרטי היזם, מה פרטי הקבלן, אילו הסדרי תנועה זמניים על בסיס המדריך או על בסיס תוכניות הסדרי תנועה זמניים, והשלב הבא הוא שלב של עבודות שמתבצעות בפועל – קבלן שאמור לבצע עבודה על בסיס אישור, הוא נכנס ומדווח.
נדאל מונה: הדיווח שלו ב-ONLINE יוצא עם רשימת תפוצה של אנשים שמעוניינים לדעת, נניח המשטרה, מוקד העירייה, מינהלות ועוד.
נדאל מונה: השירות הזה היום מוקד העירייה, מוקד 106 בעיריית ירושלים, מאוד משתמש בזה.
נדאל מונה: כל אזרח שמתקשר – מייד מפנים אותו.
אורי מקלב: הרכבת הקלה – עבודת הבטיחות בטח קיבלה שדרוג, אבל כשעובדים מתחת לבית, ועובדים מתחת לחלון של אדם משך זמן רב, מה עונים לאותו אזרח?
אורי מקלב: אני חושב שתושבי הבירה עברו ועוברים – אני לא חושב שהרבה בעולם עוברים דברים כאלה.
אורי מקלב: לגבי מרכז ניהול תנועה – קיימנו ישיבה בעניין הזה.
אורי מקלב: אני חושב שעוד תקופה לא ארוכה – גם ישבתי עם שר התחבורה בעניין הזה, מכרזים שהולכים למחשב, מצלמות שנמצאות ברמזורים, בצמתים, שיהיו דיווחים, להקים איזה *2122 גם בערים הגדולות, כולל ירושלים, תל אביב וחיפה, שאנשים גם יקבלו את הדיווח וגם יוכלו לדווח.
אורי מקלב: זה יכול לתת שינוי אחר בהתמודדות של האזרח מול העבודות האלה.
אורי מקלב: עיריית חיפה, בבקשה.
אריק פולונסקי: אני רוצה להתייחס למקור הבעיה.
אריק פולונסקי: אל"ף, חסרים אנשי מקצוע.
אריק פולונסקי: אם אתה מדבר על לתת עצה, איך נכון לתכנן הסדרי תנועה, אז ברור שמהנדס תנועה יודע את זה יותר טוב, ואם זה ברשויות הגדולות, יש אנשי מקצוע, ואצל היזמים הגדולים יש.
אריק פולונסקי: ברשויות הקטנות אין מודעות לנושא הסדרי תנועה, הנחיות ואיך לתכנן ואיך לבצע הסדרי תנועה באתרים.
אריק פולונסקי: זה נושא אחד.
אריק פולונסקי: אצלנו, למשל, אולי יהיה פיקוח על.
אריק פולונסקי: פיקוח לא תמיד עוזר.
אריק פולונסקי: יש לנו פיקוח- -
אורי מקלב: אתה נציג של החברה עכשיו.
אריק פולונסקי: כן.
אורי מקלב: זו חברה עירונית.
אריק פולונסקי: יש לנו מהנדסי תנועה בתוך החברה, שהם צמודים לפרויקטים.
אריק פולונסקי: הם מאשרים הסדרי תנועה, ובתחום עירוני זה מאוד דינמי.
אריק פולונסקי: יש הרבה הולכי רגל, הרבה גורמים שקשה מאוד לתכנן הסדרי תנועה, וכל תוכנית זה לא על בסיס הנחיות אלא תוכנית תנועה בפני עצמה, וצריך להתייחס מאוד ברצינות.
אריק פולונסקי: יש לנו פיקוח מטעם החברה בשטח, צמוד, 24 שעות.
אריק פולונסקי: יש לנו עוד כלי שהוא ייחודי, לדעתי – הבנו שהקבלנים לא מודעים לנושא הבטיחות בתנועה, ואנחנו מכריחים אותם לקחת יועץ לנושא הסדרי תנועה.
אריק פולונסקי: הוא עוזר לקבלן לבצע תוכניות, ליישם אותן, ובנוסף לזה, יחד עם המשטרה, יש סיורים משותפים עם המשטרה, מרחף חוף, יש רכז עבודות במרחב חוף.
אריק פולונסקי: רשות התמרור זה עיריית חיפה, אז יפה נוף מבצעים סיורים משותפים.
אורי מקלב: אתם עושים בדיקה בלילה או ביום?
אריק פולונסקי: ביום.
אריק פולונסקי: ללילה יש גורם אחר.
אריק פולונסקי: ראש העיר לא תמיד מאשר, וזה גם אילוץ.
אריק פולונסקי: אם בכל זאת ברשויות – אני חוזר, יש אנשי מקצוע, מי שבסופו של דבר מבצע הסדרי תנועה זה קבלן הבטיחות.
אריק פולונסקי: קבלני הבטיחות, לדעתנו, הרמה עדיין מאוד נמוכה.
אריק פולונסקי: בחברה הלאומית לדרכים יש קורס להכשרת אנשי מקצוע, אבל עדיין זה לא מספיק, ואנחנו דירגנו ביפה נוף קבלני בטיחות בהתאם להיקף העבודה, לסוג העבודה, ואם לא יהיו אנשי מקצוע, אנשי שטח, לא יעזור לא פיקוח ולא משטרה, שום דבר.
אורי מקלב: מפקחי הבטיחות- -
יונתן גיז: יש קורס במע"צ שנקרא הסדרת בטיחות באתרי סלילה, שאני חלק מהמרצים באותו קורס.
יונתן גיז: רק אחד שעבר את ההסמכה באותו קורס, הוא בכלל מורשה להציב.
אורי מקלב: יש דרישות?
אדריאן קוטרוש: זה מינימום 12 שנות לימוד, ניסיון קודם, כלומר אנחנו לא לוקחים כל אחד אלא נותנים עדיפות קודם כל לאנשים שעבדו בתחום הזה, והקורס עצמו הוא גם עיוני וגם קורס מעשי, בתנאי שטח אמיתיים, והוא פורס את הסדרי התנועה.
אדריאן קוטרוש: הגענו לרמה כזאת, שלפני שהוא יוצא לשטח, יש תרגול יבש, יש לוח ממגנט, שהוא צריך להציב - יש כלים קטנים, והוא צריך להציב אותם, כמו שהוא אמור לפרוס בשטח.
אורי מקלב: והוא צריך להיבחן על כל הספר?
אדריאן קוטרוש: זה ה-ספר.
יונתן גיז: גם חלק מהחוק – לא כל הספר, אבל מה שנוגע להסדרים הזמניים, איך הוא צריך לבדוק את ההיתר של עבודות בדרך, גם על זה.
נחלה שקר: הוא צריך להבין את זה, לא לדעת את זה בעל פה.
שלומית אבינח: כל כמה זמן מתקיים הקורס הזה?
שלומית אבינח: כמה אנשים מוכשרים כל קורס?
אדריאן קוטרוש: 4-6 קורסים בשנה.
אורי מקלב: אני חושב שהיום אפשר להעלות את הרמה בזה, וזה מתפתח, אולי אפשר לדרג אותם לבכירים יותר, כשמדובר בעבודות יותר מורכבות.
אדריאן קוטרוש: יש לנו תהליך אחר, תהליך הסמכה.
אדריאן קוטרוש: הוא בודק ברמת הכלים, ברמת התמרורים, איך הם נראים, שהאנשים יותר מוסמכים, והרבה מעבר.
אורי מקלב: הוא גם קובע את התמרור בשטח.
אורי מקלב: נניח, חברה עירונית, תאגיד המים רוצה לעבוד בעיר, לעשות עבודה קטנה.
אורי מקלב: הוא חייב לקחת את היועץ כדי שיגיד לו מה לשים.
אורי מקלב: הוא צריך לדעת מה הדרישות שלך מהקבלן.
מריה כהן-אתגר: הכול כתוב במדריך.
אורי מקלב: ויש גם עבודות הרבה יותר- -
נחלה שקר: יש תוכניות.
נחלה שקר: מדריך זה עבודות קטנות.
אורי מקלב: יש חידוש בכנסת, שלכל ועדה יש דובר.
אורי מקלב: הציבור מאוד שותף- - שלומית אבינח: הישיבה הזאת תסוקר בערוץ 99 ב-22:00.
איל קציר: אני מפנה את זה גם לאדריאן, שהוא גוף מחקר, וגם למשטרה – אחת הבעיות, לדעתי, ואנשים פה הם טובים ורוצים למצוא פתרונות, אבל למצוא פתרונות זה הרבה יותר קשה.
איל קציר: אבל אם גופי מחקר וגם משטרה תגיד לרגולטור ולכל מי שקובע, לממשלה בעצם, שהבעיה בתשתית – אתם אחרי זה באים.
איל קציר: תפתרו את הבעיות, ותקטינו את התאונות.
איל קציר: התשתיות הן קטסטרופליות.
איל קציר: הכבישים החשובים ביותר בארץ היום, שמחברים את הערים החשובות ביותר, ירושלים תל אביב, כביש 1, כביש 2, חיפה תל אביב, תל אביב אשדוד, אלה לא כבישים שמתאימים לעומסים שיש, ולא אשמה המשטרה.
איל קציר: היא לא תוכל להתמודד לעולם, לא משנה כמה תקנים ייתנו.
איל קציר: וגם גופי המחקר.
איל קציר: אם לא תפתרו את זה, תמיד יהיו יותר תאונות.
איל קציר: אני גר עכשיו בהר חומה – הקימו לפני עשר שנים שכונה גדולה, היום – עשרות-אלפי תושבים.
איל קציר: כבישי הגישה מתאימים, לדעתי, לכמה מאות, לא יותר, וכל יום יש שם פקקים.
איל קציר: מדובר בכמה פניות, שבעיקר מי שנוסע לשם משתמש בפניות האלה, שהן פניות של נתיב אחד.
נחלה שקר: הבעיה במוסדות התכנון, שנותנים אלפי יחידות דיור ללא פתרונות תחבורתיים.
איל קציר: נכון.
איל קציר: אני אתכם.
איל קציר: מה מצפים מהמשטרה, ממע"צ ומהחברה הלאומית לבטיחות בדרכים?
יונתן גיז: לגבי הפתרונות של תאונות הדרכים, אמרתי - שיתוף פעולה זה הדבר הטוב ביותר שיש.
יונתן גיז: יש לנו צוות, מוקדי סיכון.
יונתן גיז: אנו מנסים למצוא את אותם אתרים בכבישים, או שכבר היו שם תאונות דרכים, או אנחנו צופים שיהיו שם תאונות דרכים על סמך ההיסטוריה מאותו סוג חתך כביש, מאותו נפח תנועה, מאותו רדיוס.
יונתן גיז: אנו מנסים להגיע ראשית לאיפה שהיו תאונות הדרכים וגם כדי למנוע את תאונות הדרכים, כך שלומר שרשת הדרכים היא לא טובה בכלל – לא הייתי אומר את זה בכלל.
איל קציר: אני לא בא בטענות אליכם.
יונתן גיז: גם באופן כללי.
יונתן גיז: עומסי תנועה רק ילכו ויהיו יותר גדולים.
יונתן גיז: רמת המינוע אצלנו היא פחות מ-400 כלי רכב לאלף נפש, כשבעולם הגדול זה 600-700 כלי רכב לאלף נפש.
יונתן גיז: אנחנו התקבלנו עכשיו ל-OECD, אז תהיה כאן רמת מינוע יותר גדולה.
יונתן גיז: לכן הצעד הבא זה לא לטפל בצד של ההיצע, להרחיב עוד ועוד את הכבישים.
יונתן גיז: בגוש דן אין יותר קרקע.
יונתן גיז: השלב הבא זה רק לטפל בביקוש.
יונתן גיז: עד סוף השנה אמור להיפתח כביש, שפעם ראשונה הוא יטפל בצד של הביקוש.
יונתן גיז: תיסע בפקק של הבוקר – תשלם 35 שקלים.
יונתן גיז: תיסע בשפל – תשלם על נסיעה באותו נתיב 5 שקלים.
יונתן גיז: לכן מי שלא רוצה פקקי תנועה יכול לגור בצד הדרומי או הצפוני של המדינה, שם הסיכוי להיפגש בעומסי תנועה הוא יותר קטן, אבל חלק מהגידול בפעילות הכלכלית במשק זה גידול בעומסי תנועה.
יונתן גיז: התפקיד שלנו זה איך לגרום לכך שאם כבר קרה משהו, אותו פקק תנועה שנגרם כתוצאה ממשהו, יקטן למינימום, ודבר שני, לטפל לא בצד של ההיצע, ככל שתרחיב יותר, תזמין עוד כלי רכב, אלא לטפל בצד של הביקוש, שתהיה לך חלופה, שאתה תבחר רכבת או אוטובוס - שלך בתור אזרח שנוסע תהיה חלופה טובה לבחור, או אתה נוח ברכב הפרטי, אבל אז אתה תדע, שהתשלום שלך זה זמן.
איל קציר: אין החלופות.
אדריאן קוטרוש: אנחנו עובדים יחד עם המשטרה ומשרד התחבורה, איך לנצל את התשתית הקיימת בצורה טובה יותר, שזה מערכות ITS, שנמצאות בהקמה, והרשויות הגדולות כבר מפעילות אותה.
אדריאן קוטרוש: זה אומר מחשבה שאנחנו מקדמים כרגע, של לבדוק, האם אפשר להשתמש בשוליים מבלי לפגוע בבטיחות כדי לנצל בשעות העומס, אולי כן להרוויח את הנתיב הנוסף.
אדריאן קוטרוש: זה פתרון זמני, כי העתיד הוא לאו דווקא בלהוסיף עוד נתיבים.
איל קציר: אני מסכים, אבל אולי אם אתם כגוף שאמור לתת פתרונות, תגידו למדינה: אנחנו יכולים לספק פתרונות, הרי זה לעולם לא יענה על כל הדרישות.
יונתן גיז: זה נאמר, וידוע בקרב אנשי המקצוע, שחלום, שתיסע מסחרוב, ותוך 54 דקות תיכנס לכניסה לנתיבי אילון, ב-07:30 – אין סיכוי.
אורי מקלב: איגוד המהנדסים, בבקשה.
אפרים וינהבר: ראשית, אני מודה על הזמנת איגוד המהנדסים.
אפרים וינהבר: אין ספק שיש התקדמות גדולה בשנים האחרונות בנוגע לטיפול באתרי עבודה.
אפרים וינהבר: כיום לא יוצא פרויקט מבלי שתוכניות הביצוע מלוות בסט נפרד של תוכניות להסדרי תנועה זמניים.
אפרים וינהבר: הן מוכנות על ידי מהנדסים מומחים, נבדקות על ידיהם, ורק אחר כך יוצאות לביצוע.
אפרים וינהבר: מבחינה זו זה שינוי קוטבי.
אפרים וינהבר: אבל השינויים החיוביים קורים גם במקומות אחרים: רשת הכבישים נהיית טובה יותר, נוסעים מהר יותר, מרגישים נוח יותר, ואז מגיעים לאתר עבודה, והקונפליקט הוא גדול יותר.
אפרים וינהבר: אתה יורד מ-110 ל-70, אפילו ל-80.
אפרים וינהבר: זה שינוי דרסטי, ולא כולנו יודעים מה לעשות אז, כשאתה צריך להאט ולהתאים את עצמך.
אפרים וינהבר: חלק מהבעיה נראה לי טמון בהעדפה של הרשויות המבצעות את יעילות הביצוע על פני נוחיות המשתמשים; את נוחיות העובדים על פני נוחיות העוברים.
אפרים וינהבר: למשל, אורכי הקטעים שבהם מטפלים גדולים מיכולתו של חלק מציבור הנהגים להיות סבלניים.
אפרים וינהבר: חלק פזיזים, חלק צעירים יותר, ממהרים יותר, ואז נוצרות הבעיות.
אפרים וינהבר: אורכי הביצוע, וראו את זה בכביש 6 בין שני המחלפים, ראו את זה בכבישים בגליל, כאשר קטנים ארוכים, גדולים מבוצעים.
אפרים וינהבר: ייתכן, שזה עולה יותר לפצל את העבודה לקטעים קצרים יותר.
אפרים וינהבר: יכול להיות שזה נמשך יותר זמן, אבל המטרד לנהג קצר יותר, נסבל יותר.
אפרים וינהבר: כמו האורך כך גם הרוחב: הרוחב שניתן לנהגים לנסוע באתרי עבודה לאורך אתרי עבודה, צר מהיכולת שלהם להגיב על תקלות.
אפרים וינהבר: כולנו סוטים מהדרך מסיבות כלשהן.
אפרים וינהבר: אין כמעט מרווח בטיחות.
אפרים וינהבר: נראה, שהמרווח שניתן למבצעים גדול מהמרווח שניתן לנהגים.
אפרים וינהבר: בנוגע לסקרנות, ופה זה לא שייך דווקא לאיגוד המהנדסים, ייתכן שחיץ ויזואלי יכול לסייע בנושא הזה.
אפרים וינהבר: כמו שמציבים את מעקות הבטיחות הגדולים, הכבדים, אפשר להוסיף עליהם גם בד יוטה אולי, בד אטום.
אפרים וינהבר: נושא החלפת הפרטים – שניים נפגשים עם שריטה קטנה במכוניות, והפקק גדול, כי מחליפים פרטים.
אפרים וינהבר: יכול להיות שיש מקום לבדוק נוהל אחר להחלפת פרטים.
אפרים וינהבר: והדבר האחרון – קיצור שעות העבודה בלילה.
אפרים וינהבר: הסבל שנגרם לציבור, וכאן הוזכר כמה פעמים - סוגרים כבישים כדי לשים את הקונוסים, סוגרים נתיבים מוקדם יותר מכפי שהציבור יכול לשאת בזה.
אפרים וינהבר: יעלה יותר, יתפרס על יותר לילות, אבל לפחות ציבור המשתמשים ייפגע פחות.
אפרים וינהבר: תודה רבה.
אורי מקלב: תודה רבה על דבריך, אלה דברים של מחשבה וניסיון אישי, לא רק מקצועי.
אורי מקלב: פעם הסבירו לי: אם אתה חושב שאנחנו יכולים לעבוד כל לילה, כל לילות השנה, כדי לזפת כביש צריך מינימום 6 או 7 מעלות, אפילו יותר.
אורי מקלב: אתה רואה שקרצפו את הכביש, ואתה נוסע ונוסע, וכבר עברו שבועיים מזמן הקרצוף, ועדיין לא עשו.
אורי מקלב: ראשית, אני מודה לכל המשתתפים.
אורי מקלב: היתה השתתפות ערה ונכונה של הצדדים.
אורי מקלב: בולט הרצון של כולם לשפר ולהתייעל, ויש שיפור דרמטי בכל התהליכים - מהתכנון, העבודות, הפיקוח, החומרים שמבקשים מהם.
אורי מקלב: אבל כפי שאמרתם, העבודות גדלות, ההיקפים גדלים מאוד.
אורי מקלב: אולי לא מדביקים את הקצב, וצריך לבחון את הכול, לא להישאר במקום.
אורי מקלב: אנחנו צריכים גם כן לעשות חשיבה על שיפורים, על שיטות מתאימות, לעשות חתכים שונים של עבודות.
אורי מקלב: פעם הילדים שלי התווכחו ברכב, מה עדיף – הצרת הכביש או סגירת הכביש לגמרי.
אורי מקלב: שניהם צודקים, זה תלוי בגוף הדברים, אבל אני מניח – המטרה שלנו, לעורר את הנושא הזה, להתייעל יותר ולחשוב קדימה.
אורי מקלב: גם נעשה את הכינוס.
אפרים וינהבר: ואולי לעקוב אחריו.
אורי מקלב: העלינו מספר רב של נקודות, ונקווה שהועלנו בדיון הזה.
אורי מקלב: שלום, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור שכותרתה פניות ציבור לגבי הסיכון הבטיחותי במחסום הנטוש בכביש רמות 436.
אורי מקלב: לפני שנרחיב, נעשה סבב היכרות קצר ולאחר מכן נעבור מיד לדיון.
אורי מקלב: כפי שאתם יודעים, אנחנו עושים מעשה כמעט היסטורי כאן בכנסת, אבל ודאי הוא לא מעשה שהוא תדיר פה.
אורי מקלב: היום, יום רביעי, בגלל יום השנה לרצח רבין, שונו סדרי דיוני הכנסת ולכן המליאה במקום להתחיל ב-11:00 מתחילה ב-10:00, התחילה ברגעים אלה.
אורי מקלב: אנחנו קיבלנו אישור מיוחד מנשיאות הכנסת ומיושב ראש הכנסת לדון, לאור חשיבות הנושא, ולאור כך שכבר נקבעה הישיבה מראש בלי שידעו שמליאת הכנסת תוקדם.
אורי מקלב: קיבלנו זמן קצוב, של 45 דקות.
אורי מקלב: נוכל למצות את זה בזמן הזה אם כל אחד יתכנס ויתרכז במה שצריך להגיד.
אורי מקלב: נקדם גם בברכה את תלמידי התיכון, כיתה י"ב, של שדה בוקר לחינוך סביבתי.
אורי מקלב: במסגרת שיעור אזרחות, באתם להתרשם מעבודת הכנסת, והמורה גם נמצאת.
אורי מקלב: אנחנו באמת מארחים אתכם בכבוד, אני מקווה שתתרשמו ותחכימו.
אורי מקלב: אולי לכבודכם, לא יודע אם קיבלתם רקע על מה נושא הדיון, אני אפתח ואומר שלא כל יום הכנסת נוהגת לדון במחסום צבאי שנעזב, או ננטש, או הוסר, במקום כזה או אחר בארץ, וההשלכות שיש בעקבות עזיבת המחסום, או העברת המחסום.
אורי מקלב: אנחנו לפעמים גם דנים במקרה אחד, בפרט, כדי שהוא ילמד על הכלל, וזו גם המטרה שלנו, על נהלים מסודרים, אנחנו מוסיפים נושא ומהנושא הזה אנחנו למדים במקרים אחרים, וכך הנהלים יהיו ברורים ויהיו כתובים וגם יתבצעו בהתאם.
אורי מקלב: אבל המקרה הזה הוא גם לגופם של דברים, כשאנחנו מדברים על מפגע בטיחותי חמור, לפי כל קנה מידה, אני חושב שזה דבר שאין עליו ויכוח, כשבכביש ראשי, הכניסה השנייה והמרכזית לירושלים, יש לנו תמיד ויכוח אם כביש 1 הוא המרכזי יותר או 443, אמנם 443 מתחלק לשניים, פיצולו במחנה עופר, יש לו כניסה אחת, הוא מתפצל לכיוון כביש 45, שזו כניסה אחת לירושלים, ויש לו פנייה דרומה, שנקרא 436, שעובר דרך גבעת זאב, וזו הכניסה לירושלים, דרך שכונת רמות, כניסה חשובה מאוד.
אורי מקלב: אני מקווה שכולכם יודעים, אני קצת מרחיב לכבוד התלמידים, בחודש מאי, לאור החלטת בג"צ שדרש ופסק לאפשר לתושבי הסביבה, שגרים בסביבת 443, התושבים הערבים, שעד עכשיו נאסר עליהם, בפקודה בצבא לנוע על כביש 443, זה שינה את הצבת המחסומים על כביש 443.
אורי מקלב: המחסום המרכזי, ואולי היחידי, הועבר לכביש 443 בקצה שלו, בחיבור לכביש 45, מחסום עופר, וכתוצאה מכך שני המחסומים, או שלוש עמדות שהיו לצבא בכניסות לירושלים, כפי שציינתי קודם, כביש 45, הכניסה של עטרות, והכניסה של רמות, כניסה מצפון ירושלים, הוסרו, נעזבו, וכתוצאה מכך שמחסומים מטבע הדברים זה דבר שמוסיף והולך וגדל ובמחסומים האלה יש ביתנים, יש בטונדות, יש כל מיני מתרסים או עיכובים כאלה ואחרים על הכביש, במקום הזה יש חריצים על הכביש ומעכבי תנועה כאלה ואחרים.
אורי מקלב: נוסף על כל אלה, המקום של המחסום הוא מואר מאוד, הוא צריך היה להיות מקום מואר, כשהוא שימש את החיילים לבדיקות של אנשים שנסעו ברכב, והמחסומים האלה בן לילה שררה בהם עלטה מוחלטת, בקטע לא קטן, זאת בעקבות שהצבא לא השתמש בחשמל הרגיל שקשור לרשות או למועצה המקומית של האזור, אלא האיר את המקום בגנרטורים שנלקחו על ידי הצבא, באותו יום שהצבא עזב את המקום.
אורי מקלב: בקצרה אני רק אגיד לכם את השתלשלות העניינים מבחינת הוועדה לפניות הציבור, שמיד קיבלה פניות רבות מהציבור, שהמקום משמש כמפגע בטיחותי ממדרגה ראשונה.
אורי מקלב: אנשים נכנסים מתוך כביש ראשי מואר לפתע לקטע חשוך ומסוכן מאוד, כשבעצם הכביש נהיה צר בבת אחת, הוא צריך להיתחם למסלול מאוד מאוד צר והוא לא רואה מימינו ומשמאלו וכמעט נגרמות במקום תאונות בכל יום.
אורי מקלב: אני הייתי במשא ומתן עם עיריית ירושלים.
אורי מקלב: בשקיפות, זה לא דווקא בכתובים, בעברי שימשתי כסגן ראש עיריית ירושלים ויש לי קשרים טובים בעיריית ירושלים, יש שם אנשים מוכשרים וטובים מאוד, ואני אמרתי להם, 'רבותיי, מה קורה בכביש 45, מה קורה במחסומים האלה?' התשובה שקיבלתי, והיא כנראה גם תשובה אמיתית, 'זה לא קשור לעיריית ירושלים', הקטע הזה נמצא במועצה של גבעת זאב.
אורי מקלב: בכל אופן, בגלל אחריות גדולה מאוד שיש, הם בסך הכל מודעים, חלקם גם עוברים באותו כביש ונוסעים שם, אגב תושייה, תושייתו של מר קובי בר טוב, עם יואב, מנהל המחלקה, הם חיברו לעמודי מע"צ, עמודים שלא קשורים לעיריית ירושלים, אני גם למדתי, אם מישהו רוצה לדעת מה זה עמודי מע"צ, הם צבועים בקצה בשחור לבן, הם לא קשורים לעיריית ירושלים, אבל בכל אופן הם הודלקו במיוחד באזור, בצד השני של המחסום, שצמוד לתחנת אוטובוסים שלוקחת אנשים למודיעין, שם עוברים קווי אוטובוס, והמפגע שם היה הרבה יותר מסוכן.
אורי מקלב: בחשיכה, רכב או אוטובוס, יכול לא לראות אנשים שעומדים בתחנה, מרוכזים, ואז לפגוע בהם חס וחלילה.
אורי מקלב: כמה עמודי החשמל חוברו, אבל רוב הקטע שם, שמתפרש על כמה עשרות מטרים, נשאר חשוך.
אורי מקלב: אני רק רוצה לספר לכם, רבותיי, ואני מניח שיש גם מאזינים בנושא הזה, על מכתב שהפניתי ב-ו' באלול, ב-16.8, לאלוף משנה עופר הינדי, ראש מנהלת קשת צבעים ותפר, בפיקוד מרכז.
אורי מקלב: שם אני כותב לו: 'הנדון: סכנה האורבת לנהגים ממחסומי צה"ל שננטשו בכביש 443.
אורי מקלב: בהמשך לפניותיי הקודמות בנושא שנדון, הנני לפנות אליך שוב בעניין המכשולים בכביש והחשיכה, גם בכביש 45 ובצומת גבעת זאב, 436.
אורי מקלב: כל עוד המקום היה מאויש בחיילים, היתה תאורה במחסומים והנהגים ידעו כי יש להאט לפני הכניסה למחסום, תוך זהירות ממסלול המכשולים לפני ובאזור המחסום.