GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אתה אומר לא רק זה, אם יש לי מועדון של 80 נכים, שנמצאים שם מהבוקר עד ארבע אחרי הצהריים או שהם גרים, לא גרים שם.
יוסי נשרי: לא, הם מהבוקר עד הערב שם, חלקם יש להם הוסטלים בקריית אונו, הם ישנים והולכים לבתים שלהם.
אורי מקלב: או שהם הולכים לבתים או שהולכים להוסטלים.
אורי מקלב: הם מקבלים מקום אחד.
אורי מקלב: דהיינו, ההוסטל הזה, אותו מקום שהם מתאספים שם ביחד, ישלם, יגידו שהוא שם מתקלח.
יוסי נשרי: יש שם בריכה מיוחדת עם טיפולים.
אורי מקלב: יש שם בריכה שיקומית או בריכה טיפולית, דברים כאלה.
יוסי נשרי: תבואו, תראו.
אורי מקלב: הוא בא להגיד, איפה, כמה קשיים יש בנושאים האלה וכמה חריגות.
אורי מקלב: טוב, אנחנו נבקש, קראתי היום בעיתון שבמי שמש חנכו משרדים חדשים ואתה המנכ"ל הטרי ביותר, אתה היושב-ראש, של מי שמש.
אורי מקלב: אז מתי נהייתם תאגיד?
ישעיהו ארנרייך: אנחנו, התאגיד למעשה הוקם ב- 1.3.2010.
אורי מקלב: זאת אומרת, לפני כמה חודשים.
ישעיהו ארנרייך: כן.
ישעיהו ארנרייך: בפועל, התחלנו לפעול לפני חודש וחצי, ממש שלחנו את החשבון הראשון, בתקופת החגים.
ישעיהו ארנרייך: אני לא רוצה להיכנס לנושא המחירים כי באמת זה נושא חברי הכנסת פה, זה הנושא העיקרי שעליו הם מדברים.
ישעיהו ארנרייך: אני גם ראש עיר בעבר, הייתי מנהל בעיר חלשה ואני רוצה לדבר על שלושה נושאים.
ישעיהו ארנרייך: דווקא על נושא האכיפה, אני אתחיל בנושא האכיפה שעלה פה מקודם שאוכפים מדי מהר את האנשים.
ישעיהו ארנרייך: אני הייתי ראש עיר חלשה מאוד, סוציו אקונומית הכי נמוכה, עם האוכלוסייה הכי חלשה שיש, אנשים מתחננים, האנשים החלשים מתחננים אלינו, אלי כראש מועצה, תאכוף אותי כשאני אוחז ב- 200 שקל.
ישעיהו ארנרייך: כי אני יכול לשלם את זה.
ישעיהו ארנרייך: כשאני מגיע ל- 1,000, ל- 1,500, ל- 2,000 ל- 4,000, אני לא מסוגל לשלם, אין לי מאיפה.
ישעיהו ארנרייך: אני לא יכול להגיע לשם.
ישעיהו ארנרייך: כשאני ב- 200 שקל, תתחיל להעניש אותי, כמובן במשורה, באיזה שהוא שוט, אבל תן לי איזה שוט, כי אז אני אבין ואני אשלם אני עוד מסוגל להתאמץ ולעשות את זה.
ישעיהו ארנרייך: זה נושא שצריך לדעת אותו, לפחות במשקל כנגד למה שנאמר מקודם.
ישעיהו ארנרייך: בנושא השירות מול תאגידי המים.
ישעיהו ארנרייך: אני חושב, אני לא מדבר על עיריית קריית אונו, יוסי הוא באמת הרבה שנים בתפקיד ובאמת הוא הקים עירייה לתפארת.
ישעיהו ארנרייך: אבל ברוב הרשויות המקומיות, השירות בנושא המים היה לקוי ואין על זה עוררין.
ישעיהו ארנרייך: אני אומר את זה, אני גם חבר מועצה.
משה אבנון: מי אומר שאין עוררין?
אורי מקלב: הוא אומר.
ישעיהו ארנרייך: אני אומר.
ישעיהו ארנרייך: לדעתי.
משה אבנון: לא, יש לזה הוכחות.
משה אבנון: יש לזה מספרים.
משה אבנון: זה במספרים.
משה אבנון: יש עובדות.
אורי מקלב: משה, הוא לא דיבר על הניהול הכספי, ניהול כספי זה בנפרד.
אורי מקלב: הוא מדבר, אתה מדבר על השירות לאזרח-?
ישעיהו ארנרייך: אני מדבר על שירות לאזרח.
משה אבנון: גם שירות לאזרח.
אורי מקלב: הניהול הכספי, זה שני דברים לפעמים.
אורי מקלב: לפעמים הניהול הכספי היה כושל בגלל השירות לאזרח, נתנו אולי שירות לאזרח טוב, על חשבון אולי.
ישעיהו ארנרייך: זה ברור שברוב הרשויות המקומיות, ואני גם חבר מועצה היום, זה ברור שברוב הרשויות המקומיות, ראש העיר הוא בראש שלו, מעניין אותו יותר מה נעשה מעל הקרקע ולא מה נעשה מתחת לקרקע.
ישעיהו ארנרייך: אני אומר לפחות את מה שרוב ראשי הערים.
משה אבנון: איך אתה יודע?
יוסי נשרי: אולי בבית שמש.
ישעיהו ארנרייך: תן לי לגמור.
משה אבנון: אמרת את דעתך.
משה אבנון: דעתך היא טובה, רק עובדות תשים.
ישעיהו ארנרייך: בסדר.
אורי מקלב: אבנון.
משה אבנון: תוכיח.
אורי מקלב: הוא יכול להגיד.
אורי מקלב: אף אחד לא מקבל את הדברים שלו.
ישעיהו ארנרייך: זה לא תורה מסיני, מה שאני אומר.
ישעיהו ארנרייך: אני אומר את זה.
ישעיהו ארנרייך: אני אומר את דעתי האישית, זו לא תורה מסיני.
יוסי נשרי: אי-אפשר לפגוע באנשים שהם לא פה.
אורי מקלב: יוסי, בסדר.
אורי מקלב: אבל עכשיו הוא.
ישעיהו ארנרייך: נושא השירות, אני לפחות יכול להגיד אצלנו, לפחות אני יודע, לפחות אני אדבר עלינו.
ישעיהו ארנרייך: בנושא השירות, אני, אין לי ספק שהנושא עבר מהעירייה לתאגיד, העירייה היום לא מקבלת שום תלונה על נושא תאגיד, על נושא מים.
ישעיהו ארנרייך: העירייה, המוקד שלה הבין, 106 בעירייה הבין שכל נושא המים עבר ל- 106 של התאגיד, הם עושים עבודה מצוינת בתאגיד.
ישעיהו ארנרייך: השירות עלה עשרות מונים לעומת מה שהיה בעירייה.
ישעיהו ארנרייך: זה לא, ללא עוררין.
ישעיהו ארנרייך: השירות עלה, האנשים מקבלים תגובות בתקלות.
אורי מקלב: כמה חשבונות כבר הנפקת?
ישעיהו ארנרייך: עכשיו החשבון השני, יצא השבוע.
אורי מקלב: אני מאחל לך שלא תבוא כאן.
ישעיהו ארנרייך: לא, אני אומר עוד פעם, אנחנו, כל מה שעומד לנו בראש, בכל מה שאנחנו מחדירים לכל הצרכנים.
אורי מקלב: אין לכם בעיה עם צריכה משותפת בעיר?
ישעיהו ארנרייך: יש לנו, הבעיה הכי גדולה בעיר, יש לנו מאות בתים של צריכה משותפת.
אורי מקלב: רוב העיר, חלק גדול מהעיר.
ישעיהו ארנרייך: חלק בניינים חדשים.
אורי מקלב: אז תסביר לי איך אתה מתמודד עם זה, מה אתה בא לאזרח, לאותו תושב, ואתה, יוצא שיש לו שמונה קוב, צריכה משותפת.
אורי מקלב: תסביר לנו מה זה.
אורי מקלב: מה אתה עונה לו?
ישעיהו ארנרייך: קודם כל, אנחנו יוצאים.
אורי מקלב: אני בא, תושב, בא אליך, אומר – תשמע, קיבלתי חשבון, של שמונה קוב, אנחנו 20 דיירים בבניין, בניין חדש, הבאנו אינסטלאטור, בדקנו את כל, את המעבר מהשעון המשותף לשעונים, החנוכיות, לבין השעון הראשי, אין שום נזילה, והכל אפילו היה גלוי, סך-הכל זה שני מטר מהדלת, תסביר לי איפה הצריכה המשותפת של בסך-הכל הבניין 160 קוב לחודש.
אורי מקלב: לחודשיים.
ישעיהו ארנרייך: אז אני אענה.
ישעיהו ארנרייך: קודם כל, אנחנו בצד, אנחנו בהסתכלות שלנו, כחברה, מסתכלים היום על הצד של הצרכן בעניין הזה.
ישעיהו ארנרייך: זאת אומרת, אנחנו לא מסתכלים עליו כמו שאמרו פה מקודם, החברה אומרת לצרכן שבא אליו – אתה לא, זה המציאות, זה עבר, אתה צריך לשלם.
ישעיהו ארנרייך: אנחנו מבחינתנו, הקמנו צוות, בחברה אצלנו, שכל תפקידו היום, הוא באמת, לפחות לקחנו איזה שהוא מדגם, במספר מתחמים, ואנחנו נעשה את כל המקסימום להגיע עד לסוף, כי הרי בסוף המים עברו לאיזה שהוא מקום, הרי אין היגיון.
אורי מקלב: מה הסיבות לצריכה המשותפת?
ישעיהו ארנרייך: מחליפים שעונים לשעונים יותר טובים, לקלאס E, אנחנו נעשה בדיקה, איתור נזילות בחברות הכי טובות.
ישעיהו ארנרייך: אנחנו נעשה את הבדיקות הסופיות, עד שנגלה באמת את התוצאה הזאת וכשנגלה את התוצאה, נוכל לעמוד מול אותו תושב ולהגיד לו את האמת.
ישעיהו ארנרייך: או שהאמת, אנחנו נעשה את זה גם על חשבוננו, לפחות בשלב הראשון, כדי באמת לגלות את החשיבה הזאת.
אורי מקלב: יפה מאדו, זה צעד יפה מאוד, שאם אתם, מהנדסים שלכם יבדקו ועם הניסיון שיש פה, זה יכול לעזור.
אורי מקלב: לפי דעתי זה היה צריך להיות בהרבה רשויות, להעמיד את מהנדסי המים האלה שיאתרו, קודם כל שידעו.
אורי מקלב: על אף שזה, אלי פונים עד היום אנשים והמקרה האחרון שטיפלתי בו, שני בניינים שהשקיעו עשרות אלפי שקלים, ולא בתים ישנים כל-כך, בהחלפת הצנרת בין השעון הראשי לשעונים המשותפים, והיתה ירידה מאוד משמעותית בצריכה המשותפת.
אורי מקלב: הם הביאו את המהנדס של אותו תאגיד והמהנדס אומר – כן, הוא אומר, נכון, כל הצנרת היא תקינה.
אורי מקלב: אז שואלים אותו – נו, אז בכל אופן, איך?
אורי מקלב: הוא אומר – תראה, בוא אני אראה לך.
אורי מקלב: יש כאן שכנים שהם, יש להם נזילה בניאגרות בבית.
אורי מקלב: הביתי לא מודד, השעון הביתי הוא שעון קטן, אבל הוא פחות רגיש, הוא פחות, הוא מודד, אני חושב שהוא מודד רק שני ליטר, כמה ליטר, אחרי ארבעה ליטר הוא מתחיל למדוד, אם אין ארבעה ליטר בלחץ, הוא לא מודד אותו והשעון הראשי, הוא כבר ב- 400 גרם.
דוד קוכמייסטר: השעון הראשי הוא באותו דיוק, בגלל שהוא שופך הרבה.
דוד קוכמייסטר: הוא אוסף אוסף.
אורי מקלב: אז הוא לא צריך אבל ארבעה ליטר בלחץ, או שהוא גם צריך?
ישעיהו ארנרייך: הוא מקבל את זה משמונה מקומות.
ליה שמטוב: אז צריכה ביתית, כשיש לו נזילה, הוא גם מקבל יותר קוב.
קריאה: בנזילה קטנה – לא.
קריאה: זה מצטבר.
אורי מקלב: וזה מה שהם טוענים.
אורי מקלב: קודם כל, זה לא משכנע את האזרח, זה לא משכנע, מה אתה מדבר אתי, אני צריך לשלם את ההפרשים שלו כשיש לך כמה?
אורי מקלב: ויותר מזה, וזה כן תדעי, אם יש שעון אחד מקולקל, שהוא לא עובד, הוא מקבל חשבון קטן, הוא חושב שהוא בסדר, ומי שמשלם את זה, זה כל השכנים שלו, השעון הראשי סופר את כל הצריכה.
אורי מקלב: זה אבסורדים.
דוד קוכמייסטר: ברשותכם, אני רוצה באמת לדבר בתמציתיות, מכיוון שאני בכלל תופש את עצמי פה כפקיד ציבור, זה תפקידי, אני לא רוצה להתעמת פה בוויכוח, על דעות לא עם חברי הכנסת המכובדים וגם לא עם ראשי ערים ונבחרי ציבור שקיבלו את המנדט שלהם, מהציבור הרחב.
דוד קוכמייסטר: אבל היות והדיון טיפה סטה, אז אני רוצה כמה הערות קצרות מאוד.
דוד קוכמייסטר: אין ספק שברקע של כל הדיון הזה, עומד האם להקים תאגידי מים, כן או לא, בזבוז כספים, זה היה נשאר ברשות, היה יותר טוב אולי.
דוד קוכמייסטר: אבל צריך גם להזכיר את זה פה לפרוטוקול ממש בפתיח, התאגידים הוקמו מכיוון שבמשק המים העירוני היו חסרים ב- 2001 למעלה משבעה מיליארד שקל, שכנראה לא הושקעו על-ידי אותן רשויות שלא השקיעו.
דוד קוכמייסטר: משה, אל תפריע לי בבקשה, אני לא אפריע לך, אני מתחייב מראש, אני אתן לך לדבר כמה שתרצה.
דוד קוכמייסטר: אל תפריע לי.
דוד קוכמייסטר: בבקשה.
דוד קוכמייסטר: אנחנו רגילים לזה מישיבות קודמות.
דוד קוכמייסטר: הנתונים האלה מצויים, הם קיימים.
דוד קוכמייסטר: אני אומר – הנתונים אלה פורסמו, הם נבדקו עשרות פעמים, ובכל אופן כנראה הרשויות לא השקיעו אותם.
דוד קוכמייסטר: התאגידים היום מוכיחים את זה שהם משקיעים יותר.
דוד קוכמייסטר: הדבר השני זה פחת המים.
דוד קוכמייסטר: אתה מתגאה בתוצאה מצוינת ואתם כנראה רשות טובה, אבל הממוצע העירוני שהיה פה, עובר להקמת התאגידים, היה למעלה מ- 12%, על כלל המדינה.
דוד קוכמייסטר: הקנסות היו רק מעל 12%.
דוד קוכמייסטר: אין ספק שזאת היא תופעה שיש בה הרבה בזבוז מים וצריך להוריד אותה.
דוד קוכמייסטר: הדבר השלישי שצריכים להעיר אותו גם כאן, זה נכון שראשי הרשויות מתקוממים על המים, אבל זאת היא החלטה של המדינה, האם היא רוצה להתייחס אל מים כמשאב עירוני, או היא מתייחסת אליו כמשאב לאומי שצריכים לטפל בו בדרכים אחרות כלכליות.
דוד קוכמייסטר: לכאורה, יכלו הרשויות לבקש גם לטפל בחשמל, בבזק, בעוד כמה שירותים כאלה, היו יכולים לעשות מזה הון לתקציב שלהם.
דוד קוכמייסטר: זה לא ענייני להחליט אם צודקים או לא צודקים, אבל זה ברור שכרגע הטיפול למים עבר לפסים אחרים.
יוסי נשרי: אם הייתי יכול לייצר חשמל במקום שלי.
דוד קוכמייסטר: אבל יש הרבה רשויות שלא מייצרות מים אלא מקבלים אותו ממקומות אחרים.
דוד קוכמייסטר: אבל בבקשה.
דוד קוכמייסטר: עוד נקודה אחת שהיא חשובה.
דוד קוכמייסטר: זה ברור שהרשויות התרגלו לטפל במשק המים, אבל אף אחד לא אומר שזה דבר שהיה חייב להיות שם.
דוד קוכמייסטר: המדינה תחליט אם זה שם או לא שם, לא אני.
דוד קוכמייסטר: אני קיבלתי את המנדט לנהל את זה.
דוד קוכמייסטר: הדבר החשוב הנוסף שצריכים להגיד ברגע, זה שצריכים לדעת שמרגע שהתאגידים הוקמו, לא השתנה כלום, לא רק מבחינה חוקית.
דוד קוכמייסטר: שעוני המים לא השתנו, אנחנו מודדים עם אותם שעונים שהרשות מדדה, אנחנו דנים בצריכה משותפת בדיוק כמו שהרשות התמודדה אתו קודם.
דוד קוכמייסטר: צריכים להבין שהתופעות ההנדסיות צרכניות, לא השתנו הנדסית, או צרכנית, מאז שאנחנו כאן.
דוד קוכמייסטר: הן היו גם קודם.
דוד קוכמייסטר: והשאלה של הדיון כאן, אז אני אומר ככה, הדיון פה צריך לשאול – האם באמת היקף הבעיה גדל, ואם כן למה, ולא האם השעון מדייק אותו דבר או לא.
דוד קוכמייסטר: כי את אותן שאלות של צריכה משותפת היה גם ברשות והיות והתעריף עלה, אז החושים התחדדו והפניות של הציבור עלו ולכן גם יש לכאורה יותר התעסקות עם זה.
דוד קוכמייסטר: אבל הסוגיה לא השתנתה כהוא זה מקודם.
דוד קוכמייסטר: ואם הולכים לדון למה זה, בוא נלך, אני תכף אגיד איך היא השתפרה גם ואני אחזור להמשיך את הדברים שנאמרו קודם.
דוד קוכמייסטר: אז קודם כל, מה הסיבות שאולי זה השתנה?
דוד קוכמייסטר: אז היושב-ראש דיבר קודם על מס בצורת והתייקרות תעריפים ופעילויות כאלה שהן לחלוטין לא היו קשורות למשק הזה, תאגידי או רשותי, אלא זה מדברים חיצוניים.
דוד קוכמייסטר: אבל יש בהחלט, אני מספר פה, יש בהחלט עוד פעולות שאנחנו עושים, שגרמו לפניות ציבור.
דוד קוכמייסטר: אנחנו בתאגידים מגיעים למקומות שהרשות שקדמה לנו, לא טיפלה בהם ופטרה אותם מתשלום מים.
דוד קוכמייסטר: בין אם זה על-פי חוק ובין אם לא, אני לא יודע, אני אפילו לא רוצה להיכנס לזה.
דוד קוכמייסטר: אנחנו מבינים את תפקידנו, כך החוק מורה לנו, להגיע לכל צרכן מים ולהוציא לו חשבון.
דוד קוכמייסטר: כשאתה מגיע לצרכנים שהתרגלו עשרות שנים לא לשלם, ואתה בא, פתאום מוציא לו חשבון, אז הצרכן באופן טבעי פונה אליך לברר למה ואיך הגעת אליו.
דוד קוכמייסטר: אז באופן טבעי, כמות הפניות עלו.
דוד קוכמייסטר: האם זה נכון או לא נכון?
דוד קוכמייסטר: תחליטו אתם, חברי הכנסת.
דוד קוכמייסטר: אם אתם רוצים שאנחנו נספק מים בחינם, זאת החלטה שלכם.
דוד קוכמייסטר: אני יכול להגיד לכם שתאגידי המים יהיו מאוד מאוד שמחים לא לגבות מים מאף אחד.
דוד קוכמייסטר: מישהו אחר ישלם להם את הכסף, והם ייתנו שירות.
דוד קוכמייסטר: אני בטוח שגם הרשויות אולי יהיו שמחות על זה.
דוד קוכמייסטר: אבל הדיון הזה, הוא צריך לברר אותו לעומק ולכן, כשדנים בעניין הזה, צריך לראות.
דוד קוכמייסטר: ומפה אני רוצה להיכנס פרקטית.
דוד קוכמייסטר: ההשקעות של תאגידי המים בצרכנים, גדלו בשני רובדים מהותיים.
דוד קוכמייסטר: אחד זה בתשתיות עירוניות, ואפשר להראות את זה, הראיתי את זה בהרבה מאוד הזדמנויות, בכל מקום שהוקם תאגיד, וזה דברים שהם במספרים, אפשר להראות את זה, ישנו שיפור בהשקעות בתשתיות עירוניות, בין התקופה של לפני שהוקם התאגיד לבין התקופה שאחרי שהוקם.
דוד קוכמייסטר: זאת אומרת, אין שום ספק שחלק גדול מהכספים שמצטברים, או חלק יותר גדול, חוזר לציבור דרך השקעות בתשתיות המים.
אורי מקלב: ההשקעות היא רק בפחת.
אורי מקלב: זה עניין קנסות.
דוד קוכמייסטר: לא רק בפחת.
דוד קוכמייסטר: אדוני היושב-ראש, לא רק בפחת.
דוד קוכמייסטר: זה מגיע גם לידי ביטוי בהחלפת שעונים ובדיוק שלהם, למשל, בהכנסה של סוגיה כמו UFR, שזה רק דוגמה, שאנחנו מכניסים אותו היום לכל השעונים, זה תוספת השקעה שגורמת למדידה יותר טובה, שבעצם מקטינה את היקף התופעה של צריכה משותפת.
דוד קוכמייסטר: כמוה, כמו שאמרנו, לעלות ל- Class C, כמו שאנחנו מכניסים היום טכנולוגיות חדשות של איתור פרצים, של לחץ דינאמי.
דוד קוכמייסטר: הרבה מאוד דברים שאני לא אומר שהיו קודם ולכן הרשויות לא עשו אותו.
דוד קוכמייסטר: יכול להיות שבמקומות שהרשויות היו נחשפות אליהם, היום אולי היו עושים אותם גם.
דוד קוכמייסטר: אבל אין ספק שאני מסתכל מה עשו הרשות לפני שהתאגיד קם לבין מה שעושים היום, עושים היום הרבה יותר השקעות.
אורי מקלב: איזה היקפים, כמה הרחבה של הנושא הזה?
דוד קוכמייסטר: אני יכול להגיד לך, למשל, אני אתן דוגמה בירושלים.
אורי מקלב: החוק, לא שלכם, החוק הקודם, שצריך כל חמש שנים להחליף שעוני מים, מה אתה יכול להגיד שזה, איך זה כולל, באופן אמיתי.
דוד קוכמייסטר: אז אני רוצה לענות על השאלה הקודמת וגם על זו.
דוד קוכמייסטר: אנחנו היום רק בירושלים, וכל מקום יכול לתת את הדוגמה שלו.
דוד קוכמייסטר: הגענו לדיוק במדידה האזרחית, לפחות ב- 5% על חשבון הצריכה המשותפת.
דוד קוכמייסטר: זאת אומרת, כמות הצריכה המשותפת אצלנו, הועברה בצורה יותר הוגנת לאזרח בקצה בלמעלה מ- 5% מקודם.
דוד קוכמייסטר: אגב, גם זה יוצר פניות של ציבור.
דוד קוכמייסטר: אני אומר, על-ידי החלפה של טכנולוגיה.
דוד קוכמייסטר: אתה שואל, זה הדבר הזה שאנחנו עושים אותו כאן.
דוד קוכמייסטר: השאלה השנייה ששאלת אותי, החלפת שעונים.
דוד קוכמייסטר: למשל, החוק אומר היום שצריכים להחליף את השעון כל חמש שנים.
דוד קוכמייסטר: אנחנו לא בטוחים שזה נדרש, אבל אין ספק שהדבר הזה יוצר עלויות.
דוד קוכמייסטר: אנחנו מקפידים, איפה שיש תאגיד, להחליף את השעון אכן כל חמש שנים.
דוד קוכמייסטר: מישהו החליט, לפני הרבה מאוד שנים, שהדבר הזה גורם לדיוק במדידה.
דוד קוכמייסטר: אנחנו לא סבורים את זה היום ולמשל, אם באזורים, במחלקות שקשורות לתקינה, יגדילו לנו את הדבר הזה, הדבר הזה יכול להוריד את מחיר המים.
אורי מקלב: זה תגובה לכך שיש, שהיום, פעם השעונים היו הרבה יותר אמינים, האיכויות, בגלל המכרזים ובגלל ירידה באיכות של השעון שהיה פעם, אחד.
דוד קוכמייסטר: שהיום זה פחות?
אורי מקלב: היום פחות, השעונים.
אורי מקלב: כמה שיש טכנולוגיה, אבל ככה באמון, היום יותר זולים, היום התחרות על המחיר ופחות בטיב, באיכות.
אורי מקלב: שניים, בבדיקות, מי שבודק את זה, האם התאגידים עצמם בודקים את השעונים של עצמם.
דוד קוכמייסטר: לא, התשובה לא.
אורי מקלב: ואחרי זה, כשבן-אדם בא ואומר, אומרים לו השעון תקין, המקרים שאומרים שהשעונים תקינים, זה מקרים בודדים ובמקרה של אותו אדון מתל-אביב, שהיה שם, באמת אמרו שהשעון לא אמין, בסוף היה, התברר שהוא כן אמין, אבל בסדר.
אורי מקלב: בסופו של דבר, התשובה לא היתה אמינה.
דוד קוכמייסטר: אל"ף, אני לא חושב שהיום יש שעונים פחות טובים מאשר היו פעם, להפך.
דוד קוכמייסטר: אני חושב שהטכנולוגיה שיפרה אותם והם יותר מדויקים.
דוד קוכמייסטר: הדבר השני שאני יכול להגיד, וזאת שאלה שיכולה לחזור לשולחן הזה – השעונים הולכים לבדיקה, יש היום בארץ ארבע מעבדות בלבד שיש להן את האישור לבדוק שעונים.
דוד קוכמייסטר: התאגידים אינם בודקים אותם בעצמם.
דוד קוכמייסטר: הם הולכים לאותן מעבדות.
דוד קוכמייסטר: היה לנו בית מלאכה שבו תיקנו את השעונים, אבל לפני שהשמישו אותם, היינו צריכים לשלוח אותם למעבדה שתאשר אותם.
דוד קוכמייסטר: אבל השאלה הזאת חוזרת לכאן.
דוד קוכמייסטר: שלחנו שעון לבדיקה, והוא חזר תקין.
דוד קוכמייסטר: מה אתם מצפים שנעשה, שבכל-זאת ניתן לאזרח הנחה?
דוד קוכמייסטר: שבכל אופן נוותר לו על מים?
דוד קוכמייסטר: זאת החלטה של מדיניות.
קריאה: ומה המדיניות?
דוד קוכמייסטר: המדיניות אומרת שאם השעון הוא תקין, אם השעון הוא תקין, אני כבר אומר לך, נכון להיום אני אגיד לך איך אנחנו נוהגים.
דוד קוכמייסטר: אם השעון איננו תקין, אז אנחנו מזכים את הצרכן על פי הממוצע צריכות שלו שהיה קודם, אם הוא לא תקין.
דוד קוכמייסטר: אבל אם הוא תקין, מה אתה רוצה שנעשה?
קריאה: ועדה בראשותו של יושב-ראש רשות המים, עם הגזבר, וישבו ובדקו האם בכל-זאת, אם יש אפשרות – נותנים כן הקלה.
דוד קוכמייסטר: מה זה אם יש אפשרות?
דוד קוכמייסטר: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר, הועלה פה העניין הזה, הדבר שעלה לכאן לדיון, אדוני היושב-ראש, אחד הנושאים שהעליתם כאן זה לתת הנחות לתושבים.
דוד קוכמייסטר: שוב, זאת שאלה של החלטת, מבחינתנו, של רשות המים, אם רשות המים תורה לנו לתת הנחה ולהפוך להיות למחלקות סוציאליות, אז יכול להיות שזה בסדר.
דוד קוכמייסטר: אני חושב שאם אנחנו מופקדים על מים, אז זה המנדט שיש לנו ואנחנו היום לא נותנים הנחות.
דוד קוכמייסטר: לעומת זאת, יש שיתופי פעולה בין תאגידים לבין רשויות מקומיות, לאותן ועדות הנחות של הרשות ואם הרשות עצמה מתקצבת דרך מנגנוני הנחה שלה, והמחלקות הסוציאליות שלהם, אנחנו שמחים על זה, שמחים על זה ומשתפים פעולה עם זה ויש בירושלים, אני יכול לתת את זה לדוגמה, הליך שלם שהיושב-ראש הציג את זה קודם.
אורי מקלב: לא הצגתי.
אורי מקלב: אמרתי שקיים.
דוד קוכמייסטר: קיים הדבר הזה, דיברת עליו.
דוד קוכמייסטר: שכשיש אזרח שמופנה אלינו על-ידי הרשות המקומית, על-ידי ועדת ההנחות שלה, ואומרים – אנחנו מסבסדים אותו בסבסוד מסוים, אנחנו מחלקים את התשלום בינו ובין אותה ועדה, ובשמחה מקילים על התושב.
דוד קוכמייסטר: השאלה היא האם אתם רוצים שאנחנו נספק מים בחינם לכל מי שאיננו יכול, זאת היא שאלה.
דוד קוכמייסטר: הדבר האחרון שאני יכול להגיד, מכל הדיון הזה, הדבר האחד שאני למדתי כאן, שבהחלט בפניות ציבור יכול להשתפר, זה סוגיית החשבון האחיד.
דוד קוכמייסטר: אני חושב שישנם תאגידים שהחשבונות שלהם מפורטים, ברורים.
דוד קוכמייסטר: אני ראיתי את זה על סדר היום, הבאתי פה לדוגמה חשבון שלנו בירושלים, אני חושב שהוא מאוד ברור ומי שרוצה ייראה אותו, גם קריאה פרטית וגם הקריאה המשותפת ואדם יכול לדעת בדיוק לקרוא את השעון שלו בדיוק.
דוד קוכמייסטר: אם יש תאגידים או רשויות, ואני חושב שאין בזה הבדל, שהחשבון שלהם איננו בהיר מספיק, אפשר לקבל מאתנו דוגמה ואנחנו מוכנים לשתף פעולה.
אורי מקלב: בעיקר הדיון כאן, אנחנו הגענו קצת מאוחר, שהיינו צריכים את כל ההקדמות וכל האנשים היו צריכים להגיד איך התפישה שלהם לגבי כל העלאת המחירים, שהכל זה כמובן, התוצאה היא השירות לציבור, מכיוון שאנשים כפי שכולנו אמרנו, היום יש לזה משמעות לכל טעות או לכל צריכה מיותרת או לכל צריכה יותר גדולה.
אורי מקלב: אבל מבחינת השירות לתושב, לאזרח, האדם שהיה צריך היום להתמודד עם עדכון מספר נפשות, פעם אחת בהיטל הבצורת, פעם שנייה לקראת הרפורמה עכשיו של 2010, אנשים שלחו פעם אחת פקס', לא קיבלו את זה, אישרו להם שקיבלו בחשבון, התברר – כן טעות, לא טעות, כל ה, הודפסו כל החשבונות, ואנשים קיבלו באופן, בחשבון, הוכח לו אחרי ארבעה חודשים, הוכח לו שבאמת לא קיבלו את עדכון הנפשות שלו או המשך, אז זה לא עדכון, הרי מ- 2010, צריך להבין שכולם איפסו את זה לשתי נפשות.
אורי מקלב: רק מי שרק שלח וקיבל את זה ועדכנו אותו, זה חלק שהיה מאוד מהותי בכל ההתנהלות מול התושבים.
דוד קוכמייסטר: מה שאני רוצה להגיד בעניין הזה, אולי באמת להשלים, נשלים פה את התמונה הזאת.
דוד קוכמייסטר: אמר את זה גם מר נשרי, ראש העירייה.
דוד קוכמייסטר: זאת היא בעיה תפעולית.
דוד קוכמייסטר: אנחנו מתפעלים משק גדול ויש תלונות של הציבור ואני לא אגיד שאנחנו תמיד נקיים.
דוד קוכמייסטר: אבל אני חושב שבסך-הכל, לאור כל השינויים שיש, אני חושב שהשירות הוא בהחלט טוב ומשתפר.
דוד קוכמייסטר: אם יש תקלות, צריך לתקן אותן.
דוד קוכמייסטר: אם מישהו שלח פקס' והפקס' לא התקבל, לכן יש מנגנון שהוא מקבל בחזרה, הוא צריך לקבל אישור.
אורי מקלב: אסף הכין לעצמו רשימה של דברים, אנחנו תכף ניתן לכם את זה.
ליה שמטוב: איך משנים את התקלות בצריכה משותפת?
ליה שמטוב: בתים משותפים.
דוד קוכמייסטר: איך מתקנים את הדבר הזה, זאת החלטה, האם רוצים שהצריכה המשותפת, האזרח ישלם עליה או לא.
דוד קוכמייסטר: מישהו צריך לשלם, צריכים להגיד את זה פה על השולחן.
ליה שמטוב: בסדר, צריכים לשלם, בסדר, צריכים לשלם.
ליה שמטוב: אבל תקלה, תקלה בבית משותף, בבית איפה שאין ועד בית, אין.
ליה שמטוב: אז העירייה עשתה ככה, אתם עכשיו עושים ככה, והצרכן משלם אלפים.
דוד קוכמייסטר: אנחנו מוכנים להיכנס לכל פעולה שאתם תורו לנו מי מממן אותה.
דוד קוכמייסטר: אם אתם תחליטו שהצרכן משלם את זה, נעשה את זה על חשבון הצרכן.
דוד קוכמייסטר: אם אתם רוצים שהמדינה תעשה את זה, שיוקצה התקציב לזה.
ליה שמטוב: השעון לא מסתובב, אתם רואים את זה או לא?
דוד קוכמייסטר: אנחנו רואים את השעון הזה, כשאנחנו באים לקרוא את השעון.
דוד קוכמייסטר: מישהו שצריך לראות את השעון הזה עצמו זה מי שגר שם.
דוד קוכמייסטר: עכשיו, אם אתם רוצים שנעמיד על-יד כל שעון זקיף, אפשר.
אורי מקלב: אומרת ליה שמטוב, ובצדק, צריכים גם להבין מה שהיא אומרת, מבחינת האזרחים.
אורי מקלב: העובדות שאנשים יכולים לקבל חשבון של אלפי שקלים, בגלל נזילות סמויות או אחרים, חשבונות של אלפי שקלים, הם לא משלמים את זה, אתם מטילים את כל האחריות לתושב על כך שהוא צריך לשלם כל מה שנמדד בין השעון המרכזי לשעון שלו, ומבחינתכם, בסדר, זה חשבונות מים.
דוד קוכמייסטר: זה לא מבחינתנו.
אורי מקלב: אני רק אומר, תאגידי המים, הם אלה שמבצעים את זה.
אורי מקלב: אבל בסופו של דבר, האזרח, תדעו לכם שיש אזרחים ששילמו, הרבה אזרחים שילמו על צריכה שהם לא צרכו אותה.
אורי מקלב: ומטילים את האחריות בזמן שגם יכול להיות שזה גם לא, באמת לא אחריות שלהם ואין אפשרות להטיל אחריות על קבוצה גדולה, כשאין חוק.
אורי מקלב: הוא לא יכול לחייב את השכן שלו.
אורי מקלב: למה את זה אתם מבינים, אתה מחייב את כל השכנים ואנחנו לא מבינים שהוא לא יכול, אין לו שום מנגנון שהוא יכול לחייב את השכנים שלו, את השותפים, את הכניסות האחרות.
אורי מקלב: איך אנחנו, ואנחנו רוצים שכל אחד יתמודד עם זה לבד.
אורי מקלב: משה אבנון.
דוד קוכמייסטר: אדוני היושב-ראש, אנחנו מוכנים לעשות את תאגידי המים, את כל מה שיורו לנו.
דוד קוכמייסטר: אם אתם תרצו שנעמיד זקיף על-יד כל שעון ונקרא אותו כל הזמן, נקרא אותו.
ליה שמטוב: נו, בסדר, אבל כשכבר מתלוננים, מתלוננים, אתם אומרים.
דוד קוכמייסטר: כשאדם מתלונן, אנחנו מגיעים לבדוק את הדבר הזה.
דוד קוכמייסטר: אנחנו בודקים לו את השעון.
דוד קוכמייסטר: אנחנו מנסים לעזור לו לראות אם הבעיה היא אצלנו, לפני השעון, או זה אחרי.
ליה שמטוב: לא לא, זה בעיה של הבלוק, זה בעיה של הבית המשותף, זה בעיה.
ליה שמטוב: מה אתם אומרים?
ליה שמטוב: אתם הולכים הביתה ואתם אומרים – תתקנו.
ליה שמטוב: תתקנו.
דוד קוכמייסטר: בואי תציעי לנו מה לעשות.
ליה שמטוב: אז יכול להיות, במקרים כאלה, תתקנו אתם, ישר במקום.
דוד קוכמייסטר: את רוצה שאנחנו ניכנס לבית שלו לתקן?
ליה שמטוב: אז אסור, ובינתיים יש נזילה, בינתיים אף אחד לא מתקן, ונזילה ממשיכה ואתם יושבים בצד?
ליה שמטוב: אתם לא באים אחר-כך ואומרים – כן, אנחנו נתקן ואנחנו נחייב אתכם פי עשר?
דוד קוכמייסטר: את מעוניינת שאנחנו ניכנס לבית של האדם, לתקן לו את הצנרת?
ליה שמטוב: זה לא בית של הבן אדם, אני מדברת על צריכה משותפת.
ליה שמטוב: צריכה משותפת.
דוד קוכמייסטר: זה צנרת שעוברת.
ליה שמטוב: זה צנרת בחוץ, זה צנרת בחוץ.
דוד קוכמייסטר: בחוץ, בתוך הבניין.
ליה שמטוב: וזה קורה, זה קורה בכל הבתים המשותפים, איפה האוכלוסייה היא חלשה.
ליה שמטוב: ואתם עושים ככה, כן.
אורי מקלב: אפשר לחייב את תאגיד המים, במקומות שיש צריכה משותפת ואף אחד לא פועל, כמו שיש מפגע תעבורה, או אפילו מפגע אחר, גם נזילה, אפשר לחייב ברשות המים או כל אגף אחר בעירייה יכול לחייב, על-ידי קנסות לתקן, יכול להיות שאולי התאגיד עצמו צריך לתקן את זה, במנגנון שיימצא שהוא מנגנון זול ואחרי זה לחייב את זה בחשבונות.
אורי מקלב: אבל כרגע זה לא חוקי מה שאתם עושים.
אורי מקלב: הנושא של השירות, מתן השירות וההתמודדות מול האזרח, זה ממה שבקצרה.
אורי מקלב: אנחנו בסופו של דבר נרצה לא רק כגיחון, גיחון אמנם החברה הגדולה, אולי אחוזים הכי גבוהים, כתלונות, אבל באופן כללי, מייצג את תאגידי המים.
אורי מקלב: ועכשיו באמת אני מתחיל להקפיד קצת יותר על לוח זמנים.
משה אבנון: אדוני היושב-ראש, בכל נושא המים, יש הרבה דמגוגיה ומעט מאוד עובדות.
משה אבנון: אומרים שרשויות מקומיות בזבזו מים או לא, הולך באיבוד צנרת, זה אמירה, זה דמגוגיה.
משה אבנון: צריך לראות את המספרים עצמם ואנחנו בדרך-כלל מתייחסים על המספרים שמפורסמים על-ידי רשות המים, לא מספרים של השלטון המקומי.
משה אבנון: אני לא רוצה להתווכח עם דודי, כי אני מכיר את הגיחון הרבה שנים.
משה אבנון: אני מכיר את הגיחון עוד הרבה לפני שדודי הגיע אליו, אז ניהל את זה רובין הוא ניהל את זה לא רע.
משה אבנון: ניהל את זה לא רע, על-פי כל אמות מידה, איזה שתראו.
משה אבנון: לא שדודי מנהל את זה לא טוב, חס וחלילה, לא אמרתי.
אורי מקלב: זה לא הנושא, ודאי.
משה אבנון: אבל את הגיחון, גם אז ניהלו כחברה עירונית, היה בכלל לא רע והפחת היה בהחלט רגיל, ידעו בדיוק על מה מדובר ולכן אני לא רוצה להתווכח כאן כרגע, ודאי שלא עם דודי, בנושא הזה.
משה אבנון: אני רק יכול לומר דבר אחד, במקרה, בין יתר הדברים שבדקתי, מ- 2002 ועד 2008, הנתונים, עובדתיים, בדקתי גם את הגיחות והפלא ופלא, הגיחות דווקא בפחת ירד באיזה אחוז וחצי, לא שזה מי יודע מה, הוא ירד.
משה אבנון: לא חשוב כרגע, באמת, זה גם לא משנה.
משה אבנון: מה שאני רוצה לומר, זה לא נהיה יותר טוב ולא נהיה פחות טוב.
משה אבנון: זה שזה עבר לתאגידים, אני אומר את זה באחריות, אין השיפור לא בשירות ולא בשום דבר אחר.
משה אבנון: לגבי השקעות, יש שאלה אחרת לגמרי – במה אתה משקיע.
משה אבנון: ובעניין הזה כדאי לבדוק במה השקיעו כספים.
משה אבנון: לדעתי, לדוגמה, בתיק התגאו שהשקיעו הון עתק במערכת קריאה מרחוק.
משה אבנון: אני אומר לך, כעובדה, המערכת שהוכרה בפתח-תקווה, גם בחלקה מתאימה לפתח-תקווה, בחלקה לא.
משה אבנון: אני לא רוצה להיכנס.
אורי מקלב: זה שירות לאזרח.