GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אהרן צברי: גם האזור של בית איכסה, נכון להיום, הדרך נכון לעכשיו סגורה, הכביש סגור, פיזית.
אורי מקלב: צריך להחזיר אותו כצומת של ארבע זרועות.
אורי מקלב: אני לא נכנס לצד המקצועי שלכם.
אורי מקלב: אני בזה לא מודאג, אני בטוח שמשרד התחבורה יעשה את העבודה נאמנה ומקצועית.
אורי מקלב: אני רק רוצה שהעבודה תיעשה.
אהרן צברי: ב-436 העבודה תתבצע, אנחנו נעשה אותה מוקדם ככל שניתן, אנחנו כולנו שותפים לדברים האלה.
אהרן צברי: אני חייב להגיד שאמירה, לא משנה של מי, שנאמרה כאן, שצה"ל נוטש מחסומים, היא אמירה שאני לא מקבל אותה.
אהרן צברי: אם מישהו רוצה להראות לי איזה שהם דברים, שיראה לי, כי לכל דבר יש את ההליכים.
אהרן צברי: אני לא רוצה להיכנס לחלק מהשיקולים.
אהרן צברי: יש שיקולים שהם מעבר לשיקול ברמה הטקטית, ואני אומר את זה---
אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להסתתר מאחורי השיקולים האלה.
אורי מקלב: אנחנו כאן, בכנסת, אנחנו לא מסתתרים מאחורי השיקולים---
אהרן צברי: אני לא מסתתר, אני רוצה להסביר משהו.
אהרן צברי: יש לנו גם קצת אחריות על כספי ציבור.
אהרן צברי: תאר לעצמך שעכשיו היינו מפרקים את שני המחסומים האלה, בעקבות אותה עתירה לבג"צ שהוגשה, היינו גם בסיור ביחד במקומות האלה, ואולי היתה מתקבלת החלטה אחרת.
אהרן צברי: תזכור, אחרי ההחלטה של בג"צ היתה עוד עתירה של תושבי מודיעין ופעולות איבה ומספר אנשים, היינו מקבלים שינוי.
אהרן צברי: הדבר הזה יכול היה לגרום ל-'הופה, מה מיהרתם כל כך לפנותו?'.
אהרן צברי: מה שחשוב הוא שהוא עדיפות ראשונה, כמו הסיפור של המוט העולה יורד, כמו הנושא של הבמפרים, אותם מקומות, הדברים האלה באופן מיידי פורקו.
אורי מקלב: אני מקבל את מה שאתה אומר, אבל זו תשובה טובה וזו אחת מהסיבות למה זה התעכב.
אורי מקלב: בגלל שהיה בג"צ, אמרנו שנחכה קצת, אבל עד שהבג"צ הוגש עוד היה מספיק זמן שלכאורה מה שאנחנו מצפים, שמיד עם עזיבת המחסום, לא נטישת, או הסרת המחסום, מיד ייכנסו לעבודה.
אורי מקלב: אני הייתי בסיור עם עופר הינדי והוא באמת דיבר על כך שיכול להיות שהתקופה תהיה יותר ארוכה, שתהיה חפיפה בין המחסומים, אבל כנראה שמחסום עופר נפתח בהצלחה רבה והתכנון היה מושלם, וזה אולי הופעל בצורה כזו שלא הייתם צריכים... זה גם אולי חלק מההסבר למה לא נכנסתם לעבודה מיד.
אורי מקלב: אבל אנחנו נתכחש לא לעובדות של מבחן התוצאה.
אורי מקלב: מבחן התוצאה, אנחנו היום נמצאים ב-20.10 ועדיין המחסום הזה קיים והמפגע קיים, אז לא עמדנו בזה.
אורי מקלב: זה לא צריך להיות.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לראות את מבחן התוצאה ואנחנו צריכים לשאוף לשפר את זה וצריך שיהיה נוהל מסודר שלא נגיע למצב הזה.
אורי מקלב: אבל לא התייחסת בדבריך, אולי לא שמעתי, לנושא של החשמל.
אורי מקלב: אתה עושה תכנית עבודה, יש לכם סיכום עם חברת החשמל שהם נכנסים?
אורי מקלב: אתה אמרת שעל זה תענו לי בהצגה שלכם, מה קורה היום עם חברת חשמל.
אורי מקלב: הקבלן ייצא, אני רוצה לקוות שתוך חודש הוא לא יהיה כבר במקום והמקום הזה יכול להישאר חשוך, אם חברת חשמל לא בונה.
אהרן צברי: נכון להיום היתה פנייה שלנו מחברת חשמל כדי שיבואו ויתקינו שם את השנאי.
אהרן צברי: חברת חשמל התחייבה, לא יודע אם כבר היום הם לא שמו, אתמול לא שמו, להציב שם את השנאי.
אהרן צברי: אנחנו נחזיר את ה---
אורי מקלב: הם מכירים את התכנית החדשה בחברת חשמל?
אהרן צברי: ודאי.
אהרן צברי: אנשים שלנו היו אצלם, נפגשו איתם.
אהרן צברי: המעבר או הכביש הועבר למע"צ בדיוק כפי שהם הבטיחו.
אורי מקלב: מר יהודה יהושע, בבקשה.
אורי מקלב: האזור שלך תוסס.
יהודה גליק: אני אגיד כמה דברים.
יהודה גליק: בסך הכל אנחנו, כעוטף, היינו שותפים מלאים לכל תהליכי הרמ"ט, יחד עם קשת צבעים, וכל שאר הגורמים.
יהודה גליק: מבחינתנו, מבחינת העוטף, יש את ההיבט הביטחוני, זאת אומרת בכל התהליך נעשו הניתוחים, מה המשמעויות ומה הנגזרות של ביטול שלושת המחסומים.
יהודה גליק: זה סיפור מורכב ולא ניכנס לזה.
יהודה גליק: מבחינת ניתוח האיומים כלפי היישובים, זה למעשה הצד שלנו.
יהודה גליק: בכל מה שנוגע לתקציבים והעתקת המחסום, אז כמובן שהדברים כבר נאמרו פה ואני לא אחזור עליהם.
יהודה גליק: מה שכן צריך להדגיש, ונאמר פה על ידי מר צברי, זה לא דברים שנשארו, היו פה הרבה דילמות, איך השטח יגיב אחרי הקמת מעבר עופר, בהמשך לבג"צים, ולכן היתה גם איזה שהיא הקפאה ובסך הכל נכנסו לתהליך, כי עובדתית ב-404 נעשתה עבודה---
אורי מקלב: הבג"צ הוגש לפני ההעברה?
אורי מקלב: או אחר כך?
אהרן צברי: הוגש לפני, הדיונים היו אחרי, נדמה לי שרק ביולי היה דיון במקום הנוסף, כשעילת הבג"צ היתה שלמעשה---
אורי מקלב: עילת הבג"צ ראשי היישובים שם.
אהרן צברי: היו היישובים, היה גבעת זאב בהתחלה, שאחר כך יצא, היו נפגעי פעולות איבה, שטענו שלמעשה הכביש הזה יהפוך להיות כביש מטווח ברווזים לאוכלוסייה, ועוד כל הדברים האחרים, ובית המשפט דן בזה.
אורי מקלב: אף אחד לא חשב שהבג"צ יבטל את החלטתו בעקבות הפניות.
אורי מקלב: הרי כל זה היה נגד עיניו.
אהרן צברי: לכן אני מתעקש על העניין הזה.
אהרן צברי: אתה צריך להבין משהו, זה לא עכשיו שמישהו מאיתנו ניתק את החשמל, ואני מדגיש את זה באמת, נדמה לי שאפילו לאחר מכן עוד הלכנו לראש הממשלה, מה המשמעות של פירוק המחסומים האלה.
אהרן צברי: לכן הנושא היה לראות באמת שאנחנו עושים את הדבר הנכון בזמן הנכון, ולכן ברגע שזה התחיל אנחנו למעשה פירקנו את עטרות יום לאחר...
אהרן צברי: כי באמת הוא היה בכלל לא מוסדר.
אהרן צברי: את האחרים, שהיו מוסדרים, באמת התארגנו, הוצאנו תשתיות, היו הרבה דברים ורואים את זה.
אורי מקלב: אני ידיד נפש של מר קובי בר טוב, מתוך עבודה, אבל אני זוכר גם שיחות טלפון קשות שהיו בינינו, כשפתחנו את כביש 9.
אורי מקלב: עד אז היה נהוג שמי שמגיע מ-436 היה פונה לרמת שלמה, לכיוון כביש הגבעה הצרפתית שמאלה, לצומת, אחרי בני ביתך, לפני עמק הארזים, וסגרו את זה.
אורי מקלב: מכוניות, בשל ההרגל, לא ידעו, או לא הפנימו, לא ראו את השילוט ולקחו שמאלה.
אורי מקלב: כולכם מכירים.
אורי מקלב: כשבאים לרמות אחרי הרמזור, לפני הפנייה ימינה היום לעמק ארזים, היתה פעם פנייה שמאלה לכיוון רמת שלמה.
אורי מקלב: סגרו את הכביש, עמדו בכל מה שמר שלמה לוז אמר, מה שהקצינים וכל המהנדסים ועשו שילוט שלכאורה לפי הספר הוא שילוט מספיק, גם מר גבאי ביהודה ושומרון היה מאשר את זה, אבל מה לעשות, מבחן התוצאה הראה שרכב אחרי רכב נכנסו לצומת, מי שהיה רגיל במשך עשר שנים לעשות את הפניות שמאלה, וכשלא היה לו רמזור, הוא לקח שמאלה.
אורי מקלב: אמרתי למר בר טוב, 'אני לא מבין, אתם סיכמתם הכל, אני במקומך לובש עכשיו את הטרנינג עליי והייתי עולה לשם והייתי מכוון.
אורי מקלב: אני כמעט אעשה את זה לבד, אני אכוון את התנועה', יכולה להיות כל שנייה תאונה, מישהו עוד יכול להיפגע, מישהו עוד יכול להיהרג.
אורי מקלב: כשאנחנו יושבים על השולחן, זה בסדר, אבל כשכל אחד מגיע ואין במחסום שום תאורה וחשוך, לכן אני---
אהרן צברי: אין ויכוח בינינו.
אהרן צברי: אם הוא לא מואר---
אורי מקלב: ויש בו מכשולים כאלה ואחרים, אז צריך לעשות את זה.
איציק גרין: למה שחברת החשמל תמשיך את החשמל אם אין מי שישלם להם?
איציק גרין: הוא אומר שהצבא עזב ומאותו רגע חברת חשמל ניתקה את החשמל.
אהרן צברי: אמרתי ניתקה, אמר מישהו שיכול להיות שגנבו את השנאי, כמו שגנבו ב-404.
עמית ליפשיץ: תקציבית אין בעיה, משרד הביטחון לא מתנער.
עמית ליפשיץ: מע"צ לא מקבלים את זה, משרד הביטחון ממשיך לשלם.
עמית ליפשיץ: אני מכיר את זה מניסיון ממקומות אחרים.
אורי מקלב: אם לא משרד הביטחון, מע"צ אחראים.
אורי מקלב: אין פנס אחד שלא משלמים עליו.
איציק גרין: זאת אומרת שמבחינתם מי שאשם זה רק חברת חשמל.
אורי מקלב: לא, ברגע שהמקום לא מסודר ולא מאורגן ולא היתה תכנית עבודה, מחר הוא עובד שם, עמודי החשמל יהיו במקום אחר.
אורי מקלב: אני השכלתי ונהיה מקצועי.
אורי מקלב: כשהמחסום היה שם, סוג הפעלת התאורה היה בסגנון אחר.
אורי מקלב: כשהמחסום היה חי ופעיל, הוא צרך חשמל, התאורה שם לא היתה תאורה סטנדרטית, היא פי עשר, או לא משנה פי כמה, כורח ביטחוני, מסביב, ימינה, שמאלה, מוצף תאורה.
אורי מקלב: זה דרש מחברת חשמל לשים שנאי שהוא לא בסטנדרט, הוא לא בשביל עמוד תאורה רגיל.
אורי מקלב: את זה הם שמים במקום מבטחים, יש להם סדר, אני לא יודע איך הם עובדים, אני לא חשמלאי.
אורי מקלב: כשזה יהיה מסודר, יש בתכנית עבודה איפה יעברו הכבלים, איפה יהיו העמודים, בעיקרון לא צריך להיות שם שינוי, אלה יהיו עמודי תאורה רגילים שנמצאים קילומטר קודם או שני קילומטר קודם וזה ייכנס לתוך ההסדר הקבוע עם מע"צ.
איציק גרין: אבל למה אתה בא לפנות קודם לחברת חשמל?
איציק גרין: תגיד להם, יש לכם שנאי כאן של המחסום, תורידו את השנאי הזה---
אורי מקלב: אתה צודק, על זה הסכמנו.
אורי מקלב: אנחנו לא יודעים מה הסיבה, אבל אם אתה שואל מה יהיה כשהמחסום ייפתח, אם ירצה ה', בעוד שלושה או ארבעה שבועות, או שבועיים, כפי שכאן אנחנו מקווים וגם בעקבות פניית הוועדה, אני שאלתי את זה פעמיים שלוש, האם יש סיכום היום עם חברת חשמל, האם היום חברת חשמל מודעת לתכנית העבודה שיש שם ואם היא תפעיל שם ותהיה חלק מהסדרת החזרת המצב לקדמותו.
יהודה גליק: בסך הכל נעשתה עבודה, זה בתהליכים סדורים.
יהודה גליק: צריך אפילו לציין עוד דבר אחד, שלמעשה כל הגורמים עמדו בלוח זמנים שהוא בלתי אפשרי בכל המחויבות של פתיחת מעבר עופר החדש וגם זה, כפי שנאמר פה, בהליך, ואני מניח, שימשיכו לטפל במהלך השבועיים הקרובים.
יהודה גליק: דבר אחרון, השטח בהיבט הביטחוני, וצריך להגיד את זה, לא הוזנח.
יהודה גליק: זאת אומרת, זה שהיום אין מחסום, עדיין בשיקולים ובניתוח של עזיבת המחסום, יש שם כוחות שמסיירים ונותנים את הגיבוי הביטחוני לכל הפער שנוצר, מאזור בית איכסא והכביש שיורד לבית איכסא.
זאב פורקוש: אני רואה אותם כל יום.
זאב פורקוש: אני גר ברמות.
אורי מקלב: הוא רואה את הג'יפים של משמר הגבול שעומדים שם.
אורי מקלב: המשמעות של דבריך שעדיין יישאר שם מפרצון או משהו בשביל... או שהכביש יהיה רגיל?
אורי מקלב: זה יחזור למצב של---
עמית ליפשיץ: לא, זה יהיה מעבר לרכב ביטחון בלבד.
עמית ליפשיץ: כשבאים שמאלה מכיוון רמות, אנחנו צריכים להיכנס לתוך בית איכסא.
עמית ליפשיץ: בית איכסא הוא מצפון לכביש.
אורי מקלב: אם אתה בא מרמות שמאלה.
אורי מקלב: מה שמקביל ל-06.
אורי מקלב: לכם יש מעבר שם, על אף שלא אמורה להיות שם כניסה לרכב.
עמית ליפשיץ: אזרחים לא נכנסים.
יהודה גליק: אזרחים לא, אבל יש שער גורן, על מנת לאפשר במידת הצורך להיכנס פנימה, לפתוח את השער ולהיכנס.
קובי בר טוב: אם כבר אנחנו בפורום הזה, אפשר להעלות סוגיה?
קובי בר טוב: יש כביש שסגור הרבה זמן, באזור פסגת זאב מזרח לעיסאוויה.
קובי בר טוב: עוטף טבעת מזרחית.
קובי בר טוב: אני שומע שמה שחסר או לא חסר שם זה איזה שהוא מחסום או משהו כזה, מר צברי.
קובי בר טוב: אתה רוצה להתייחס?
קובי בר טוב: זו כניסה לירושלים, שתושבי פסגת זאב עומדים בפקקים---
זאב פורקוש: הושקעו שם 150 מיליון שקלים.
קובי בר טוב: זה נושא לוועדה אחרת.
אורי מקלב: כשתהיה רכבת קלה, לא תצטרכו כבר---
קובי בר טוב: הושקעו שם 150 מיליון והכביש סגור כמה שנים.
קובי בר טוב: אני לא יודע בגלל מי.
אורי מקלב: אתם חושבים שזה לא נפתח בגלל היבט צבאי?
עמית ליפשיץ: צד אחד שלו בתחום אזור יהודה ושומרון, צד שני שלו בתחום ישראל.
עמית ליפשיץ: אתה לא יכול לבוא מתחום יהודה ושומרון לתחום ישראל ללא בידוק.
עמית ליפשיץ: אם לא תקים שם מחסום שלם, כמו שיוקם ב-443---
אורי מקלב: וזו שאלה תקציבית או שאלה---
עמית ליפשיץ: תקציבית וכח אדם, ובכלל הרעיון שהכביש הוא חלק מכל ההקפה של מעלה אדומים.
נחום גבאי: יש גם מלחמות בין רשויות.
אורי מקלב: אבל אין כאן בעיה מדינית, נקרא לזה ככה.
נחום גבאי: צריך לקבל החלטה.
נחום גבאי: שר הביטחון---
אורי מקלב: לא, בעיה מדינית, הפירוש הוא שהיום הוא לא חותם ככה---
נחום גבאי: לא, להיפך.
נחום גבאי: הוא כבר סלול, זה בא לתרום למדיניות.
נחום גבאי: להיפך.
אורי מקלב: רבותיי, אנחנו גולשים.
שלומית אבינח: תכתוב פנייה לוועדה, נעשה ישיבה.
אורי מקלב: צריך לבדוק את כל ההיבטים.
אורי מקלב: אני אבדוק לפני שנעשה ישיבה.
קובי בר טוב: הנושא באמת חשוב.
קובי בר טוב: סללו ב-150 מיליון שקל ועומד שם כמו.
קובי בר טוב: ..
אורי מקלב: הדבר הכי גרוע הוא זה שבנה בית ולא יכול...
אורי מקלב: אנחנו מתפללים כל יום למען לא ניגע לריק.
אורי מקלב: הדבר הכי גרוע לבן אדם שהוא יגיע וזה לריק.
אורי מקלב: למען לא ניגע לריק.
עמית ליפשיץ: המפגע הבטיחותי המרכזי בצומת, נכון להיום, הוא הנושא של התאורה.
עמית ליפשיץ: היה שם הנושא של אלמנטים מבטון וכולי, בשיתוף פעולה עם גבעת זאב פינינו שם, טיפלנו בזה והיום נשאר הנושא של התאורה.
עמית ליפשיץ: אני חושב שלא צריך לקשור בין זה לבין עבודת הקבלן.
עמית ליפשיץ: צריך שכל הנושא של התכניות ייעשה בצורה מסודרת ובזמן שלו, ולא לזרז את זה, אבל את נושא התאורה אני חושב שאפשר לפתור ללא קשר לעבודות הקבלן והרבה לפני.
אורי מקלב: מר צברי, אתה שומע?
אורי מקלב: גם תאורה זמנית, תוך כדי עבודה.
אורי מקלב: בוודאי כשקבלן יתחיל לעבוד בשטח ואז המפגעים בזמן העבודה הם יותר גדולים.
אורי מקלב: כשהקבלן ייכנס לשטח ולא תהיה שם תאורה, אנחנו באמת עלולים...
אורי מקלב: לכן צריך למצוא פתרון זמני, יחד עם חברת חשמל.
אורי מקלב: כמה שאני כבר השכלתי, אני לא יודע היום מי צריך לפנות.
אורי מקלב: נדמה לי שאתם, קשת צבעים, צריכים לפנות אליהם, נכון?
אהרן צברי: אמרתי את זה, בזמן העבודה, השטח יהיה מואר, מערכת הביטחון תדאג שיהיה מואר, אמרתי שכבר פנינו לחברת חשמל---
אורי מקלב: אני גם חושב שאפשר גם עוד לפני.
אורי מקלב: מה שיהיה נכון לזמן עבודה, אפשר לקבל מחר.
אהרן צברי: אני מסכים איתך.
אורי מקלב: אני קודם כל רוצה להודות לכולם, אני חושב שהשכלנו ותמיד כשאתה שומע מקרוב, אז התשובה שלנו גם לתושבים ולאזרחים שפונים היא יותר ברורה.
אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להגיד שלא נעשה מאמץ ושהרשויות שטיפלו בזה לא היו מודעות לכך ולא פעלו, אבל מטבע הדברים גם מצד אחד דברים כאלה נופלים ואולי הולכים בצורה איטית, כשיש לכל אחד עוד דברים שהוא מטפל בהם בשוטף, ואלה דברים חדשים שנעשים ותמיד אנשים רואים את המחסום החדש, איפה זה נכנס, החלק הישן פחות מקבל ביטוי וטיפול.
אורי מקלב: אבל אנחנו כן רוצים, חוץ מזה שאנחנו יודעים ואנחנו מזרזים, ואנחנו נדאג שהצומת יהיה מואר כמה שיותר מהר, ותוך כדי עבודה גם יהיה מואר, והפעולות והעבודה יתחילו מהר.
אורי מקלב: גם ללא הפניות האלה וללא הוועדה, יכול להיות שזה יכול היה להיסחב עוד זמן.
אורי מקלב: אנחנו באמת רוצים לקחת משהו בידיים שלנו, והוועדה תפנה, זה התפקיד שלנו לעשות, לכל השרים, גם לשר לביטחון פנים, גם לשר הביטחון וגם לשר התחבורה, אולי אפילו תשתיות, בגלל החשמל, אבל זה כבר פחות, לעשות נוהל של העברה מסודרת.
אורי מקלב: גם אם יש בג"צ, גם אם אין בג"צ, תכניות העבודה צריכות להיות בו בזמן שאנחנו מפנים, ועם כל הבעיות וכל ההשלכות של הדברים האלה, כדי שהטיפול בצמתים האלה יהיה כמה שיותר מהר וכמה שיותר בטיחותי.
אורי מקלב: אנחנו נשלח לכם העתקים מכל המכתבים שאנחנו נשלח.
אורי מקלב: אני מודה על שיתוף הפעולה.
אורי מקלב: אני מתכבד ושמח לפתוח את הישיבה המשודרת.
אורי מקלב: ברשות חבריי ועמיתיי חבר הכנסת שלמה מולה, חבר הכנסת אילן גילאון וחברת הכנסת אורלי לוי.
אורי מקלב: בחרנו היום לדון בפניות הציבור לגבי מציאת פתרונות דיור לנכים הסובלים ממוגבלויות פיזיות.
אורי מקלב: היות שהוועדה משודרת אנחנו צריכים להקפיד יותר על סדרי הדיון מכיוון שאם אנחנו מפריעים למישהו זה לא רק ליושבים פה, אלא לעוד אלפים שצופים עכשיו בערוץ הכנסת בדיון הזה.
אורי מקלב: אני אגיד כמה משפטי פתיחה: בעיית הדיור בארץ היא בעיה ידועה: הקושי בהשגת דירות, מחירי הדירות, הביורוקרטיה בנושא, הרפורמה בתכנון ובנייה – זה נמצא על סדר היום החברתי, זה נמצא על סדר היום הכלכלי, זה גם נמצא על סדר היום המדיני – נושא ההקפאה וההשלכות בעקבות ההקפאה והחרפת המחסור בדיור.
אורי מקלב: הבעיה היא כלל מגזרית, וההשלכות רבות.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לדון היום במגזר מסוים – מגזר הנכים – שסובל באופן מיוחד בנושא המחסור בדירות או הקושי במציאת דיור מתאים.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים לדון בנושא הדיור הציבורי שנקרא "נ"ר" – נכסי רכישה – הנכסים, במקרה זה דירות, שהמדינה רוכשת עבור ציבור מסוים.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים לברר על הקשיים בתהליך מציאת הדיור לסובלים ממוגבלות פיזית; אנחנו מבקשים לדון על הזמן שלוקח עד לאישור וקבלת הזכאות.
אורי מקלב: אנחנו גם מבקשים לדון באפשרות למימוש: לאחר שאדם כבר זכאי, האם הוא יכול לממש את הזכאות שלו, במיוחד בנתונים הספציפיים, כי אנחנו יודעים שהדיור הזה צריך להתאים לנכה בנגישות, וכן האם טבלת המחירים שהמשרדים מאשרים מתאימה לדיור בשטח.
אורי מקלב: האם מחירי הדירות שאנשים באים לממש מתאימים לטבלאות שמשרד השיכון אישר, כלומר שהוא מכיר בשווי הדירות לזכאות לקניית הדירה.
אורי מקלב: אנחנו גם מבקשים לדעת לגבי מהירות התגובה של המשרדים – האם עד שהמשרדים מאשרים לו הדירה לא נחטפת.
אורי מקלב: במצב שוק כזה אנחנו צריכים לדעת שאנחנו חיים בשוק חי, דינמי, יש נתוני שוק שקובעים את המציאות.
אורי מקלב: עוד נבקש לשמוע על תקציב המשרד.
אורי מקלב: כפי שידוע לנו, תקציב המשרד ב-2011 הוא 21 מיליון שקל בלבד- -
אורלי לוי אבקסיס: שירד מ-73 מיליון שקלים ב-2001.
אורי מקלב: אז יש כאן ירידה דרמטית בנושא.
אורי מקלב: הייתה גם ירידה בשנה שעברה.
אורי מקלב: לפי החשבון שלי נראה לי שמחיר ממוצע היום של הדירות האלה הוא מיליון שקל.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על כך שתהיה אפשרות לממש 21 דירות לפי 21 מיליון שקל.
אורי מקלב: נבקש לשמוע תשובות ממשרד השיכון.
אורי מקלב: נבקש גם לשמוע האם יש מצבים שאנשים כבר ביקשו לקנות, וכולם מסכימים, אבל בגלל בעיות תקציב הוא לא יכול לממש את זה בשנה הזאת, וצריך לחכות לשנה הבאה.
אורי מקלב: בוועדה הזאת אנחנו שמים דגש בישיבה הזאת במיוחד על נושא של ילדים נכים.
אורי מקלב: כפי שמופיע גם במסמך של מרכז המידע והמחקר של הכנסת כדי להבהיר את התמונה, ילדים נכים לא נמצאים באופן מובנה זכאים לרכישת דירה.
אורי מקלב: יכול להיות שיש הלוואות, אולי יש עזרה בשכר דירה, אולי יש עזרה בהתאמות של דירות, אבל באופן מובנה, חוץ ממקרים חריגים מאוד, ילד נכה קשה מאוד – הוא יכול להיות נכה 100% או 150% - שבלי שיקרה נס מיוחד מאוד אין סיכוי שהוא יירפא, והמצב שלו רק יחריף, אבל לא מאשרים לקנות עבור הוריו דירה.
אורי מקלב: הדירה של ההורים יכולה להיות בקומה רביעית או שישית, היא לא מתאימה לא בגישה שלה, לא בהתנהלות בתוך הבית – אין בשום אופן אפשרות להתאמה.
אורי מקלב: במצב כזה לא מסתכלים על הילד כזכאי או כמזכה את הוריו בעזרה לדיור ציבורי, קרי נ"ר.
אורי מקלב: זה מצב אבסורדי במהותו.
אורי מקלב: אנחנו לא מבינים מה ההיגיון.
אורי מקלב: אנחנו נרצה לשמוע בנושא הזה, ואנחנו מקיימים את הישיבה במיוחד לנושאים האלה.
אורי מקלב: זה דבר הכי ברור שקניית דירה לכל אחד זאת החלטה חשובה, גורלית וקשה בחיים לכל בן אדם, וודאי למשפחה שאחד מראשיה מוגבל פיזית או שניים מראשיה ועוד אחד מילדיה.
אורי מקלב: הדרך הארוכה והמיוסרת עד שסוף-סוף אפשר לממש את זה – עד שמגיעים לבאר ורוצים לשתות ממנה, ואי אפשר, זה דבר לא סביר ואי אפשר להסכים איתו.
אורי מקלב: לכן נעשה הכול כדי לאפשר את הדבר הזה ולהרחיב את האפשרות לממש את הזכות לקנות דירה.
אורי מקלב: אנחנו נבקש מהזכאים עצמם להציג את הבעיה שלהם כדי שישקפו את המצב באופן אמיתי וחי – מה הם עוברים, במה הם נתקלים, מה הם היו רוצים שנשנה.
אורי מקלב: לאחר מכן ניתן למשרדים הרלוונטיים לתת את התשובות.
אורי מקלב: ודאי שחבריי חברי הכנסת, כל אחד לפי התור משמאל והלאה בלי שום קונוטציה פוליטית, יוכלו לומר את דבריהם.
אורי מקלב: חבר הכנסת מולה, בבקשה.
שלמה מולה: אני רוצה להודות לך שהדיונים שאתה יוזם ומגיעים לכאן הם דיונים מאוד פוריים שנוגעים לנושאים הכי רגישים בחברה הישראלית.
שלמה מולה: עצם קיום הדיון הזה, העובדה שיש צורך לקיים את הדיון – אני מתבייש בו.
שלמה מולה: למה צריך לבקש לקיים דיון?
שלמה מולה: למה דבר כזה במדינה שיש בה מיליארדים של תקציב, זה לא יכול להיות מובן מאליו?
שלמה מולה: למה להטריח אנשים שגם ככה קשה להם, לבוא לכאן לכנסת כאילו להתחנן?
שלמה מולה: אני לא הרבה שנים פה חבר כנסת, שנתיים ושמונה חודשים, וכשמגיעים דיונים כאלה כאיש ציבור זה מבייש אותי.
שלמה מולה: אבל לעצם העניין: אני מטפל במקרה ספציפי אחד שנרתמתי אליו לפני מספר חודשים.
שלמה מולה: אני לא אגיד את השם, אבל אני אספר את הסיפור: יש בחורה נכה שגרה עם אמא שלה, אם חד הורית, ועם שתי אחיות שלה בדירת עמידר.
שלמה מולה: קודם כול אני לא מבין מראש איך נתנו לאותה גברת לגור בקומה שלישית בבניין ללא מעלית כשידעו מראש שהבחורה לא יכולה.
אורי מקלב: נכה על כיסא גלגלים?
שלמה מולה: נכה על כיסא גלגלים.
שלמה מולה: היא הייתה במרכז קליטה, ואמרו לה "take it or live it" – זה מה שיש, תיקחי.
שלמה מולה: במקרה זאת בחורה יוצאת אתיופיה, וכנראה לא היו לה מספיק מרפקים.
שלמה מולה: אני לא מאשים אותה, דווקא אלה שטיפלו בה – אני כל כך כועס עליהם- -
אורי מקלב: אז עוד לא היית חבר כנסת.
שלמה מולה: לפני כן.
שלמה מולה: במרכז הקליטה היו אנשים שהיו צריכים לטפל בה, ואני כועס עליהם- -
אילן גילאון: אז עוד לא היו אריתריאים.
אילן גילאון: עכשיו יש אריתריאים, אז האתיופים תפסו- - -
שלמה מולה: הסיפור הגיע אליי ופניתי לישראל שוורץ ממשרד השיכון, והוא זירז את התהליך.
שלמה מולה: אפילו להגיש בקשה דרך עמידר לקח להם 12 חודשים – אפילו כדי להגיש בקשה.
שלמה מולה: כשהייתי בקניות ב"מגה" תופסת אותי אחותה שעובדת שם.
שלמה מולה: היא אומרת לי, אתה מוכר לי, נראה לי שאתה חבר כנסת.
שלמה מולה: אמרתי לה, כן.
שלמה מולה: היא אומרת לי שהיא לא רוצה לעכב את הלקוחות, אז היא רוצה את הטלפון שלי.
שלמה מולה: אני מקבל טלפון ממנה אולי אחרי רבע שעה כשהייתה בהפסקה, וכשהיא סיפרה את הסיפור לא האמנתי שיכול להיות דבר כזה.
שלמה מולה: קבעתי איתה פגישה למחרת בבוקר, לקחתי את כל הניירות, העברתי לכל מי שצריך להעביר.
שלמה מולה: צריך להודות שברגע שהעברתי את המסמכים האישורים הגיעו, לא הייתה בעיה.
שלמה מולה: זה לקח כמעט חודש עד שההחלטה התקבלה בוועדה.
שלמה מולה: אלא מה, התקבלה החלטה בוועדה, ואמרו שזה הסכום שמגיע.
שלמה מולה: אמרתי, או שדירות נרכשות ותור לדירת עמידר אין, כמובן.
שלמה מולה: אמרו לה שבראשון לציון ששם היא גרה כבר חמש שנים, מגיע לה לקבל דירה מסוימת.
שלמה מולה: אני הרמתי טלפון לכמה מתווכים ושאלתי מה אפשר לקנות בסכום הזה.
שלמה מולה: אמרו לי, אתה יכול לשכוח, אתה לא תקנה בסכום הזה.
שלמה מולה: אין סיכוי לקנות דירה בסכום הזה בראשון לציון.
שלמה מולה: בינתיים הבחורה הזאת לא ראתה את השמש בחוץ כל הזמן.
שלמה מולה: הלכתי לבקר אותה.
שלמה מולה: כל התקופה הזאת לאישה הזאת לא היה מזגן בבית.
שלמה מולה: אתם יודעים מה עבר עליה בבית בתקופת החום?
שלמה מולה: אין לכם מושג אפילו איזה סבל.
שלמה מולה: אני שואל, למה במדינה עם אמצעים כאלה זה קורה.
שלמה מולה: לא מגלים קצת רגישות?
שלמה מולה: בשבוע שעבר בעקבות הפגנת הנכים הגשתי הצעה לסדר.
שלמה מולה: לקחתי נושא שדיברת עליו, הנושא של הילדים – אפילו לתת להם יום חינוך ארוך עד 17:00.
שלמה מולה: שאלתי שאלה.
שלמה מולה: אני מדבר עם אנשי האוצר, אני מברר איתם ועם אנשי החינוך.
שלמה מולה: אז מה אומרים לי?
שלמה מולה: אני מדבר עם הרצוג, הוא אומר לי שזה לא בתחום האחריות שלו ושולח אותי לשר החינוך.
שלמה מולה: אני אומר לשר החינוך, והוא אומר לי, שזה לא באחריותו.
שלמה מולה: אני שאלתי את הרצוג – יש הצעת חוק, למה אתה לא מקדם?
שלמה מולה: אמרת שתקדם אותה.
שלמה מולה: הוא אמר, טוב, אני לא זוכר שיש הצעת חוק.
שלמה מולה: זה כל כך מכעיס אותי.
שלמה מולה: אבל אני מציע שבדיון הזה נוודא שהתקציבים למשרד השיכון לא יקוצצו.
שלמה מולה: צריך להגדיל את הסכומים בהתאם לטבלת היישובים.
שלמה מולה: דרך אגב, שאלתי, אם אני אעשה מגבית לאותה גברת ואביא תוספת של עוד 150 אלף שקל – אמרו לי, לא, אתה לא יכול לעשות את זה.
שלמה מולה: לא אני.
שלמה מולה: האישה רוצה לקנות דירה, ועל הסכום שהיא מקבלת היא רוצה לעשות מגבית.
שלמה מולה: אמרו לה, שאת זה היא לא יכולה לעשות.
שלמה מולה: אני לא מבין מה האטימות הזאת.
שלמה מולה: במצב הנדל"ן שקיים כרגע אני רוצה שמישהו יגיד לי בראשון לציון אם אפשר לקנות דירה ב-613 אלף שקל.
שלמה מולה: אני רוצה לראות מישהו שיגיד לי אם יש דירה אחת כזאת.
שלמה מולה: היום אין דירה כזאת בראשון לציון.
שלמה מולה: דרך אגב, אפשר לקנות, אין בעיה, אבל אפשר לזרוק אותם לשכונה שיש בה סמים ואלכוהול, זה אין בעיה- -
קריאות: שם אנחנו נמצאים.
שלמה מולה: אין בעיה שם, אבל אני לא הייתי רוצה לשלוח.
שלמה מולה: לכן מה שצריך לצאת מהישיבה הזאת – טבלת הסכומים המוצעת איננה מספיקה.
שלמה מולה: לכן אנחנו לא קונים, לכן אתה תראה ברשימת הביצוע שיש מעט מאוד אנשים שמצליחים לממש גם את מה שהמדינה מציעה.
שלמה מולה: לכן לדעתי, הסכומים לא מספיק טובים, בוועדות שנותנות תשובות הביורוקרטיות גדולות מדי, ענקיות מדי – לך תביא נייר, אל תביא נייר.
שלמה מולה: אני לא יודע – יכול להיות שבאופן תמידי נצטרך לטפל בבעיה הזאת.
שלמה מולה: לא להסתפק רק בישיבה הזאת, אלא לקחת כל מקרה ומקרה.
שלמה מולה: אני מוכן להתגייס, אדוני היושב ראש, למקרים כאלה אם צריך לקיים ישיבה מיוחדת פעם בשבוע עד שנוכל לקבל את כל התור ולראות שאנשים לא סובלים.
אורי מקלב: דברים שיוצאים מן הלב ונקווה שייכנסו ללב.
אורי מקלב: אני אבקש מחברי הכנסת הנוספים דוגמה אישית שלנו.
אורי מקלב: מכיוון שיש כאן ילדים שקשה להם מאוד, וההורים לא יכולים להמתין נתחיל עם שניים-שלושה שחייבים לצאת עם הילדים שבמצב קשה מאוד.
אבנר עורקבי: קשה להם מאוד להישאר פה.
אבנר עורקבי: יש לנו פה ילדה שמטופלת כרגע במצב מאוד קשה.
אורי מקלב: משפחת חגואל, בבקשה.
אסתר חגואל: רונן גם פה, והוא גם יודע הכול.
אסתר חגואל: יש דירה מותאמת, פשוט בא שמאי והעריך אותה עכשיו ב-1.15 מיליון.
אסתר חגואל: אם משרד השיכון רק יגיד שהדירה מוכנה כדי להיכנס, רונן יודע מה מצב הדירה.
אסתר חגואל: יש דוח שאפילו צבע לא צריך לעשות בה.
אורלי לוי אבקסיס: מה הזכאות שנתנו לך ועל כמה עומדת הזכאות שנתנו לך?
אסתר חגואל: 1.39 מיליון.
אסתר חגואל: אני משפחה עם שישה ילדים, איפה ההיגיון?
אורלי לוי אבקסיס: אז מה ההפרש?
אסתר חגואל: זה לא ההפרש, השמאי העריך אותה פחות, אז פה אני נופלת.
קריאה: איפה את גרה?
אסתר חגואל: בדירת עמידר, קומה שנייה, בלי מעלית, שלושה חדרים.
אסתר חגואל: אני בניתי חדר- -
שלמה מולה: באיזה יישוב?
קריאה: בבת-ים.
אורי מקלב: אני מבין שהמחיר שמבקשים מגברתי לא מתאים לשמאות של משרד השיכון.
אורי מקלב: השמאי מעריך אותה בפחות כסף ממה שמבקשים, ואת מסבירה שמכיוון שהדירה מוכנה ולא צריך להשקיע בה זה גם מצדיק את המחיר, ואת משיגה על השמאי.
אורי מקלב: המצב היום הוא שאת עם שישה ילדים שנמצאת בדירת שלושה חדרים שלא מתאימה עם ילד נכה מאוד בדירה הזאת.
קריאה: קומה שנייה בלי מעלית.
אורי מקלב: אנחנו מבינים.
אורי מקלב: יש דברים שלא צריך להוסיף הרבה מילים.
אורי מקלב: עצם המצב הזה, לראות את זה, לשמוע את זה – הדברים משתקפים וברורים מאוד.
אסתר חגואל: אני חולת סרטן, ואין לי כוח להרים אותו.
אסתר חגואל: אני באתי מבית החולים, הם נתנו לי לחזור עד 15:00.
אסתר חגואל: העובדים הסוציאליים יודעים שם את המצב של הילד, כי אם הם לא היו יודעים הם לא היו נותנים לי להגיע.
אסתר חגואל: אני בטיפול כימותרפי מאוד קשה.
אסתר חגואל: אין לי כוחות.
אסתר חגואל: די, - - - מ-44 זכאית.
אסתר חגואל: אני צריכה להיות חולת סרטן בשביל שמישהו יקשיב?
שמחה בניטה: רק מעצבים אפשר להיות חולה סרטן.
אסתר חגואל: - -  כל משרד השיכון מכיר את הסיפור שלי.
אורי מקלב: שמחה, היא מדברת עכשיו.
שמחה בניטה: לא, שיבינו אלה שנותנים את הדין- - -
אורי מקלב: שמחה, אני לא אאפשר את זה.
אורי מקלב: אני רואה מההתחלה שבחרת לך את הדרך.
אורי מקלב: אני לא אאפשר את זה, אני אתן לכולם.
אורי מקלב: כל אחד צריך את הזמן שלו.
אורי מקלב: הפרעת לה ממש.
אורי מקלב: היא הציגה את הדברים, היא לא הייתה צריכה שום עזרה בעניין שלה.
אורי מקלב: לא היה שום צורך להפריע לה.
אורי מקלב: זה רק הפריע לה וגם לנו כדי להתרשם עד הסוף.
שמחה בניטה: רק לבטא את הכאב שלה.
אורי מקלב: שמחה, אני מבקש לא להמשיך.
אורי מקלב: קודם כול אנחנו מאחלים לך רפואה שלמה.
אורי מקלב: אנחנו מבינים שאת צריכה לעזוב את המקום.
אורי מקלב: המקרה שאת מציגה באמת משקף את המצב.
אורי מקלב: ראינו דוגמה, ונקווה שגם נמצא פתרון מהיר בנושא.
אורי מקלב: אנחנו נמצא את המשרדים ונהיה איתך בקשר.