GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה אבנון: עכשיו אני אומר ככה, עוד דבר אחד, החוק במקור היה רשות.
משה אבנון: כלומר, הרשות המקומית, על-פי, אם היא החליטה, היה לה רשות להקים תאגיד.
משה אבנון: נאמר בחוק עוד דבר אחד, ולזה צריך לחזור,שאומר ששר הפנים ושר האוצר, במידה והגיעו למסקנה שרשות מקומית X, Y, Z, לא עובדים בהתאם לסטנדרטים שנקבעו ויש סטנדרטים כאלו, אז אפשר יהיה לחייב אותם לא כתאגיד חד עירוני או רב עירוני.
משה אבנון: לדעתנו, זה פיתרון נכון, כאשר התאגיד צריך להיות תאגיד עירוני שנשען על התשתיות העירוניות והתקורות העירוניות ולא מה שקרה עכשיו.
אורי מקלב: שירות לאזרח.
משה אבנון: בשירות לאזרח, הנושא הזה, הנושא של שתיים וחצי, יש מה שנקרא, איך אומרים?
משה אבנון: פרעה שלא ידע את יוסף.
משה אבנון: באו רשות המים, הקימו אותה ב- 2006, חשבו שכל מה שעשו לפני זה, 50 שנה, כולם היו, איך אומרים?
משה אבנון: לא חכמים, לא הבינו, לא ידעו, עשו שטויות.
משה אבנון: בנושא המגזר העירוני אני מדבר, כי במגזרים אחרים יש לי גם מה לומר אבל זה לא על זה.
משה אבנון: נושא המגזר העירוני, עובדות אין, שהפרש הצריכה הכולל, בכל הרשויות המקומיות במדינת ישראל, כלומר שזה כולל גם דלף וגם פחת אדמיניסטרטיבי, כלומר שאתה לא מחייב מישהו, הוא מסתובב בסביבות ה- 9% עד 10%, וזה מבחינה עולמית, הישג בלתי רגיל.
משה אבנון: זה עובדות.
משה אבנון: אגב, אלו מספרים של רשות המים, לא שלי.
משה אבנון: תקרא אותם, תראה אותם.
משה אבנון: דבר שני, אנחנו נבדוק את השירות לאזרח, לראות אם השתנה משהו.
משה אבנון: בדקנו, אל"ף, האם הפרש הצריכה גדל או קטן, בכל אחד מהמקומות.
משה אבנון: בדקנו האם הצריכה הפרטית גדלה או קטנה.
משה אבנון: בדקנו האם הצריכה העירונית גדלה או קטנה.
משה אבנון: בדקנו האם הצריכה המסחרית גדלה או קטנה ובדקנו גם, כמובן, מה עושה הפרש הצריכה.
משה אבנון: הפתעת העונה, מכל שמונת השנים האחרונות, כמעט בשום דבר לא השתנה, עם תאגידים, בלי תאגידים, עם עיריות, בלי עיריות, כמעט כלום לא השתנה.
תמי שור: שמונה שנים עד איזו שנה?
תמי שור: עד איזה שנה, אבנון?
משה אבנון: את המספר על השולחן אני יכול שים.
תמי שור: עד איזה שנה בדקתם?
משה אבנון: עד 2008.
קריאה: אבל למה זה קשור לשירות לאזרח?
משה אבנון: רגע, תכף נגיע גם לשירות לאזרח.
משה אבנון: אחרי 2008, רק לידיעתך, 2009, אתם עוד לא פרסמתם.
משה אבנון: אני רק מקווה שבעוד שבועיים תפרסמו גם נתונים של 2009.
משה אבנון: עד 2008 יש.
אורי מקלב: יש גם מדדים לגבי שירות לאזרח.
משה אבנון: עכשיו שירות לאזרח, תראו, זה כולל גם העניין של הצריכה המשותפת, תראו, ברגע שהחליטו שמורידים את הצריכה פר קפיטה, או פר יחידת דיור, כי צריך להבין, פר יחידת דיור גם הנלווה, אני שוטף רצפה, אני מבשל, אני מדיח כלים וגם מכבס.
משה אבנון: יש מה שנקרא צריכה סגולית בסיסית, ויש פר קפיטה.
משה אבנון: מה עשינו בזמנו?
משה אבנון: אמרנו – הצריכה המשפחתית לארבע נפשות היא 22 קוב.
משה אבנון: ואז אמרנו איך אנחנו עושים סדר בתוך ה- 22 קוב?
משה אבנון: אמרנו – בואו ניתן שמונה קוב ראשונים, במחיר א', מחיר נמוך, שבעה קוב נוספים, מחיר ב', שהוא בעצם צריך לייצג את העלות, ומחיר ג' נקפיץ.
משה אבנון: כאשר ידענו ששבעת הקובים הראשונים של מחיר ג', מסבסדים בעצם את המחיר, אבל זה היה במודע וידענו מה אנחנו עושים.
משה אבנון: אבל נתנו לאזרח, למשפחה, כמות שהוא יכול להתמודד אתה.
משה אבנון: ולא קורה שאדם בודד, כן, שהוא צורך בסך-הכל שמונה קוב, צריך לשלם עכשיו שניים וחצי קוב.
משה אבנון: מי שהמציא את השניים וחצי קוב, לא הבין עניין.
משה אבנון: ואני יודע מי המציא את זה.
משה אבנון: לא מבין עניין.
אורי מקלב: כמומחה למים, איך אתה מאפיין, מה מאפיין אצלך היום, הבעיה במתן השירותים של התאגידים?
משה אבנון: עכשיו ניכנס לשירות.
אורי מקלב: כן, איפה הנקודה?
אורי מקלב: צריכה משותפת – הבנו.
משה אבנון: יש בעיה של צריכה משותפת.
משה אבנון: יש בעיה של התייחסות לאזרח.
משה אבנון: מה זאת אומרת?
משה אבנון: כאשר ראש העיר נבחר הציבור, אז אני כתושב שלו, אני בא אליו והוא מחויב כלפיי כי הוא נבחר ציבור.
משה אבנון: יש לו מחויבות כלפיי.
משה אבנון: אני יכול לספר לכם על זה סיפור מעניין בארצות-הברית.
אורי מקלב: זאת אומרת, שזה המחויבות שלו, לא צריך להגיד, גם בארץ יש את זה, לא צריך להביא מארצות-הברית.
משה אבנון: לא, אני יכול לתת לכם דוגמה בארצות-הברית, אמיתי.
משה אבנון: יש מפעל מים שנקרא EBMUD, זה ממזרח לסן פרנסיסקו, מאוקלנד ומזרחה.
משה אבנון: זה פעל מים שמאגד כאיזה 60 רשויות מקומיות, הוא מפעל מים וביוב אחיד.
משה אבנון: היושב-ראש, הם כולם, זה אנשים נבחרי ציבור, כאשר המנכ"ל הוא מנכ"ל.
משה אבנון: אני נפגשתי עם מנכ"ל שהיה, דרך אגב, יהודי, איש נחמד מאוד, והוא אומר לי ככה – יש שיטה אצלנו.
משה אבנון: בשנת בחירות, זה אומר, תמיד, הייתי צריך לבדוק תמיד שיש לי מספיק כסף, בשנת בחירות לא מעלים מחירים.
משה אבנון: שנה אחרי הבחירות, מעלים מחירים.
ליה שמטוב: רגע, זה בארצות-הברית?
משה אבנון: בארצות-הברית.
משה אבנון: אני אומר לכם עובדות.
משה אבנון: שנה שנייה ושלישית, אנחנו איכשהו, שנה רביעית, לפני הבחירות, שוב פעם.
ליה שמטוב: תבדוק פה ברשויות מה קורה חצי שנה לפני הבחירות.
משה אבנון: אני רק מספר את זה כאנקדוטה, לגבי, אגב, ארצות-הברית, שזה הקפטליזם הנאור, 90% זה רשויות עירוניות.
משה אבנון: מה שקורה פה, ברגע שהורידו לשניים וחצי קוב, אז מה שקרה לך, בבית המשותף, התחלת להיות רגישה לכל חצי קוב נוסף שאת צורכת.
משה אבנון: ואז יש לך בעיה.
דוד קוכמייסטר: זה טוב, לא?
משה אבנון: זה גרוע, אני אגיד לך למה.
משה אבנון: אתה רוצה לפתור את הבעיה, אני אגיד לך איך פותרים את הבעיה.
משה אבנון: יש לי גם פיתרון לזה.
משה אבנון: אגב, אני בעד קריאה מרחוק, שלא תהיה לכם אי-הבנות, אני בעד קריאה מרחוק, כי בהחלט קריאה מרחוק יכולה לאתר נזילות סמויות, בזמן אמת, גם אצל הבודד.
משה אבנון: אבל מערכות קריאה מרחוק, זה צריך להתאים כל אחד לאזור לו.
אורי מקלב: בפתח-תקווה זה לא התאים.
משה אבנון: זה לא סתם לעשות דבר אחד בשביל כולם.
אורי מקלב: תשמע, אי-אפשר, אף אחד לא יכול להתחרות עם המומחיות שלך, עם הידע שלך במים, זה אף אחד לא יוכל לקחת ממך, בעניין הזה.
אורי מקלב: זה בטוח.
משה אבנון: אם רוצים לעשות סדר בעניין, קודם כל, צריך לעשות בהיגיון.
משה אבנון: המחירים צריכים להיות הגיוניים, התעריפים צריכים להיות הגיוניים.
משה אבנון: מי שמבזבז, תכפיל לו את המחיר, אין לנו בעיה.
אורי מקלב: אני אומר את זה, אני בכל ועדה שלא יהיה, הוא מדבר על דבר שכן, שיכול להיות שהיה פותר בעיות.
אורי מקלב: המכסה לנפש, הוא טוען, זה לא, הוא אומר – זה לא מספיק שתיים וחצי והוא רואה את זה.
משה אבנון: גם חמש לא מספיק.
משה אבנון: סליחה.
אורי מקלב: אבל שתי נפשות זה שתיים וחצי.
משה אבנון: בשורה התחתונה, צריך להחזיר ולהפוך.
משה אבנון: אנחנו לא נגד תאגידים, בתנאי שהם תאגידים עירוניים, שבנויים על תשתיות עירוניות וצריך לבנות מבנה תעריפים בצורה כזאת, מתאים למשפחה, לצריכה בצורה הוגנת.
משה אבנון: מי שמבזבז, תקנוס אותו במחיר כפול, אין לי בעיה.
סלעית קולר: אנחנו פנינו לוועדה לפניות הציבור ועוד גורמים פנו לוועדה לפניות הציבור, בשביל לדון בבעיות צרכניות שקשורות בזה, ואין ספק שהמחיר הוא בעיה וצרכני והכל ובעיית התאגידים, אבל זה לא צריך להתנהל.
אורי מקלב: זה לא אומר, מה שפניתם, זה לא מטרת הדיון.
סלעית קולר: אני יודעת, אבל מטרת הדיון היתה, אנחנו פנינו, הציבור פנה.
אורי מקלב: אני גם ראיתי באיזה עיתון.
סלעית קולר: חס וחלילה, כבודו, זו היתה טעות.
אורי מקלב: אנחנו פנינו, אנחנו מאוד מתחשבים בפניות שלכם, אבל זה לא הופך את הדיון.
סלעית קולר: לא לא, אני באתי לדיון שכתוב פה, פניות ציבור של אזרחים על השירות הניתן על-ידי תאגידי המים.
סלעית קולר: אז בואו נעביר את זה בבקשה.
סלעית קולר: ישב פה אזרח ולדעתי הוא לא קיבל את התשובות.
אורי מקלב: לא, הוא מקבל את התשובות, הוא רק הציף את הנושא.
אורי מקלב: לא אנחנו נפתור את הבעיה שלו.
סלעית קולר: בעיה אחת היא בעיית היידוע של הצרכנים על הזכויות שלהם או לא זכויות שלהם, אין יידוע, לא ידעו, מה שנשלח בתאגידי המים באותו מכתב מפורסם ששינו את תעריפי המים, זה בערך מה שהם קיבלו, מה זה אומר, איך אומר, למה עושים, מה עושים, איך אני מתמודד, למי אני צריך לפנות, כל המידע הזה חסר, הצרכנים נמצאים בעצם אובדי עצות.
סלעית קולר: אחת הסיבות, אפילו רשויות לפעמים לא יודעות למי לפנות.
שרה זילברשטיין: לא אמרתי את זה.
סלעית קולר: בסדר, אז אני, מה שאני אומרת, זה שהם פונים אליכם ואתם צריכים לתת להם תשובות.
סלעית קולר: בעיה שנייה בנושא העיקולים, חשוב לדעת, לרשויות מקומיות יש מגבלה לגבי העיקול.
סלעית קולר: שיקול הדעת שלהם על התחלת הפעלת הליכים לגבי הסכום, הוא מוגבל.
סלעית קולר: זאת אומרת, הם צריכים, זה צריך להיות סכום שהוא הגיוני וסביר שאפשר להתחיל להפעיל עליו הליכי עיקול.
סלעית קולר: לגופים פרטיים אין שיקול דעת בעניין הזה, סליחה, יש להם שיקול דעת לעשות מה שהם רוצים והם יכולים להפעיל הליכי הוצאה לפועל על 200 שקלים והם יכולים להפעיל הליכי הוצאה לפועל גם על 50 שקלים, אם הם יירצו, לצורך העניין.
סלעית קולר: ולכן, הבעיה היא שבכלל, אין הליכים, אין מספיק הליכים מקדמיים, אין מספיק ידע וכשמגיע לי העיקול לבנק, אז אני באותו מקום לא יודע שאני יכול לפנות להוצאה לפועל ולבקש חקירת יכולת ולעשות את התהליך הזה.
סלעית קולר: הבעיות הן הרבה מעבר לבעיית הזה.
סלעית קולר: אז יכול להיות שצריך להגביל את הסכום ואני מסכימה עם מה שאמר פה ישעיהו, שיש גם בעיה בלהאריך את החוב יותר מדיך, אבל צריך לאפשר לחלק את זה לתשלומים, במועד, בזמן, לנסות לעשות כל מיני תהליכים שיקלו על זה וזה צריך להכניס את זה במסגרת אמות המידה, אין לי ספק בזה.
סלעית קולר: בעיה נוספת זה לגבי התשלומים שאנחנו משלמים וצריכים לקבל החזרים.
סלעית קולר: אז צריך לקבל החזרים, זה יפה, זה נפלא, זה נהדר.
סלעית קולר: עכשיו תיקנו ברשות המים ובאמת ייאמר לזכותם שגם יש ריבית והצמדה על התשלומים שאנחנו אמורים לקבל בחזרה, אבל אנחנו לא מקבלים אותם בחזרה והצרכנים לא יודעים שהם אמורים לקבל אותם בחזרה וצרכנים מחכים, צרכנים שפנו אלי במהלך התקופה הקשה של העברת המספר הנפשות עד יוני ואמורים לקבל החזרים, הם עד יוני כבר פנו לתאגיד והם הגיעו אלינו וכבר תיקנו להם, לא משנה מתי, תיקנו להם את מספר הנפשות אחרי שהם פנו קודם לכן ויש לי ראיות לזה שהם פנו קודם לכן, הם לא מקבלים את הכסף שלהם בחזרה על הגבייה, למרות שיש חוזר מנכ"ל ולמרות שנאמר שהם צריכים להחזיר להם את הכסף, הם לא מקבלים את זה.
סלעית קולר: גם נדרש איזה שהוא תהליך שלהם.
ישעיהו ארנרייך: אני רוצה לשאול שאלה, אדם שמגיע לו החזר, לא מקבל החזר?
סלעית קולר: מקבלים תשובה שלא מגיע החזר.
סלעית קולר: מגיע לך, מקבלים תשובה מתאגיד הגיחון, שלא מגיע החזר, כי לא מגיע, כי עכשיו רשות המים לא מרשה לתת החזרים, זה לא נכון.
סלעית קולר: יש לי את חוזר המנכ"ל שלהם וזה בהחלט הם זכאים להחזרים והמידע שניתן הוא לא מידע נכון.
דוד קוכמייסטר: סלעית, רק תדייקי.
דוד קוכמייסטר: לקוח שיש מחלוקת אם מגיע לו, לא מקבל.
דוד קוכמייסטר: אבל לקוח שמוסכם שמגיע לו, לא מקבל?
סלעית קולר: כשלקוח מתקשר למרכז המידע או למישהו, זה לא יהיה בתאגיד, ונאמר לו – לא מגיע לך החזר, בלי שום נימוק, בלי שום הסבר.
דוד קוכמייסטר: למה בלי נימוק?
סלעית קולר: בלי להגיד לבן-אדם – תשמע, תפנה ככה וככה ואנחנו נבדוק את זה וניתן לך תשובה בכתב אפרופו התשובות בכתב, בבקשה לתת תשובות בכתב גם, להסביר לאנשים.
ליה שמטוב: גם השתלמויות צריכים לעבור גם, תאגיד זה משהו חדש.
סלעית קולר: יש עוד בעיה שהיא ברורה וזה ברור שזה נובע מעצם העובדה שזה תאגיד ולא הרשות המקומית, זה נכון, יש את הקשר בין הרשות המקומית לתאגיד, שגם זה לא ברור, איך זה עובד.
סלעית קולר: למשל, לי יש בעיה נניח באיזה צנרת מסוימת באזור שלנו, נגיד, זה לא המקרה שלי, אבל יש בעיה, פנו אלי עם בעיות בצנרת משותפת באזור מסוים, שנטען שזו בעיה של תשתיות, אין למי לדבר.
סלעית קולר: זאת אומרת, מצד אחד, העירייה באה ואומרת – תשמעו, תשתיות, תשתיות זה יפה, אבל זה לא אני, זה התאגיד.
סלעית קולר: התאגיד בא ואומר – טפלו בבעיה, זה לא, אני לא אחראי על מה שנעשה קודם לכן והתוצאה היא שיש.
דוד קוכמייסטר: סלעית, מה זה?
סלעית קולר: מה לעשות?
סלעית קולר: מה לעשות שעם זה אני מתמודדת.
סלעית קולר: אלה התלונות שמגיעות אלינו.
דוד קוכמייסטר: אז התלונה הזאת לא נכונה.
סלעית קולר: אתה יודע משהו?
דוד קוכמייסטר: תעבירי לי את התלונה הזאת, אני אתן לך תשובה מסודרת.
דוד קוכמייסטר: בלי קשר, אני אבדוק לך את הדבר הזה מייד.
דוד קוכמייסטר: איזה מין דבר זה?
אורי מקלב: דודי, זה לא הולך כאן, שאלות ותשובות.
אורי מקלב: היא מעלה את הדברים.
אורי מקלב: אני רוצה לתת לכולם לדבר.
סלעית קולר: היום מתקיים דיון בבית-המשפט לעניינים מקומיים בחולון, היום אמור להתקיים דיון בבית-המשפט לעניינים מקומיים בחולון, אם אני לא טועה זה היום, של קבוצה של דיירים שגרים באיזה בניין שטוענים שקיבלו קנסות, שהם קיבלו קנסות על זה שהביוב שלהם זורם החוצה והם לא טיפלו במפגע הזה, הם קיבלו את זה מהעירייה.
סלעית קולר: הם פנו לעירייה ואמרו – אבל העירייה, אתם בניתם את התשתיות והסיבה שאצלנו זה כך, זה בגלל בעיית תשתיות.
סלעית קולר: אז אמרו להם – מצטערים, זה לא אנחנו, תפנו למי השקמה.
סלעית קולר: מי השקמה טיפלו בזה, אפרופו, טיפלו באותה בעיה בלי לחייב אותם, אבל הודיעו להם שבפעם הבאה שהם יצטרכו לטפל בזה, הם יחייבו אותם בכסף והיום הם עומדים לדין על זה שהם לא טיפלו בעניין, כשהם לא יודעים למי לפנות כדי לסדר את זה, כדי לבדוק אם זה שלהם או לא שלהם.
תמי שור: יש חוסר צדק בהצגה.
סלעית קולר: אבל מה לעשות שצרכנים, הצרכנים שפונים אליה והצרכנים שפונים, חלק מהצרכנים שפונים אלי, הם לא מהנדסי מים שיכולים, כמו שהצרכן שהגיע לפה, שאמר בדקתי ואמרתי זה לא יכול להיות, המונה הוא מקולקל ופניתי.
סלעית קולר: אני לא מדברת על החיובים, החיובים שהם בניגוד למה שכתוב בכללי המים.
סלעית קולר: יש כללים מפורשים שאומרים – אנחנו עכשיו משלמים את כל ההוצאות במסגרת תעריף המים.
סלעית קולר: קראתי גם את הדו"ח שלכם שאומר שאנחנו, שאמורים לשלם תיקוני מונים, כל מערכת המונים למיניהם, אמורה להיות כלולה במחיר המים וזו אחת הסיבות לזה שיש תקציבים מאוד גבוהים עכשיו לתאגידים ואני שוב, לא רוצה להיכנס שנייה עכשיו לשאלה אם זה היה כדאי או לא כדאי, צריך או לא צריך.
סלעית קולר: אבל לא יכול להיות שתאגיד מי אביבים יגבה 299 שקל על בדיקת מונה, כשזה כלול בתעריף, זה כלול, זה כתוב אצלכם.
סלעית קולר: הבעיה היא לא זה שמי אביב גובים רק, אלא גם עצם העובדה שיש מעט מאוד יכולת לפקח עליהם, יש מעט מאוד כוח אדם.
אורי מקלב: אני רוצה להבין, בקשה לבדיקת מונה, מה שכתוב בחוק שזה פטור מתשלום?
סלעית קולר: לא לא, רגע.
סלעית קולר: בתעריפים, כשעשו את החישוב של כמה יעלה לי המים, כללו בתוך זה כל מיני הוצאות.
סלעית קולר: בין היתר, כללו את ההוצאות של החלפות מונה ובדיקות מונה, כללו את זה במסגרת התעריף, כשהם עשו את החישוב הכלכלי.
סלעית קולר: זה נכתב בדו"ח של רשות המים לגבי הנוסח, לגבי הנוסחה של הזה.
אורי מקלב: זה נושא שאני לא יודע אותו, בטח יענו על זה.
שרה זילברשטיין: אבל זה מה שענו לי.
סלעית קולר: וזה נכון.
אורי מקלב: אני יודע, גם אני שילמתי על בדיקת מונה.
סלעית קולר: עד 1.1.2010, כששילמת תעריפים אחרים, אז זה לא כלול.
סלעית קולר: אבל ב- 1.1.2010 זה נכלל.
סלעית קולר: על בדיקת המעבדה.
סלעית קולר: גם התאגידים לא יודעים שזה כלול בתעריף.
אורי מקלב: בסדר, היא העלתה נושא, יענו לה.
סלעית קולר: אני דיברתי עם הכלכלן של רשות המים שאמר – לקחתי את זה בחשבון.
סלעית קולר: אז אם הוא לקח את זה בחשבון, אז סימן שזה בתשלום.
אורי מקלב: נושא חשוב, נשמע עוד תשובה.
סלעית קולר: אנחנו מדברים, שוב, הסיפור הוא בעיקר רמת השירות, רמת היידוע, מספר האנשים שעומדים לרשותם של אותם אנשים שפונים.
סלעית קולר: הידע שיש לאותם אנשים שנותנים את המידע בתאגידים, ההכשרות שנותנים להם או לא נותנים להם, הדברים האלה הם דברים שצריך לטפל בהם בהנחיות מלמעלה.
סלעית קולר: התאגידים לא עושים שום דבר, בלי שייתנו להם הוראה לעשות, כמו שהוא אמר, כמו שאמר פה בעניין הספציפי הזה.
אורי מקלב: את מדברת על תאגיד מסוים?
סלעית קולר: לא לא לא, בעניין של חובות, חובות התאגיד, מעבר, יש להם חובות כלליות, זה לא רק זה.
סלעית קולר: אבל יש דברים שבהם צריך להורות להם מה לעשות, כדי שהם יעשו.
סלעית קולר: הם לא יכולים לנחש מה קורה בכל התאגידים, איך זה עובד ולראות מה צריך לעשות, זה רשות המים צריכה לכוון את זה.
סלעית קולר: היא צריכה לכוון, לתת הכשרות, היא צריכה לכוון לתת מספר אנשים לפחות פר אוכלוסייה למענה לשירות, היא צריכה לכוון שעות שירות של לתת, היא צריכה.
סלעית קולר: כל הדברים האלו, זה דברים שהרשות צריכה לעשות כי מה לעשות, התאגידים הם תחת בכפיפותם, והתאגידים הם לא, אני לא רואה בהם הרע העליון שמחפש רק את הדרך זה, ממש לא.
סלעית קולר: אבל אם לא ייתנו להם את ההנחיות איך לתקצב את הדברים הנושא הזה תמיד תמיד ייפול בין הכיסאות.
סלעית קולר: זה לא משהו שהוא חדש.
סלעית קולר: אפרופו התלונות שיש על התאגידים היום, הן פחות או יותר אותן תלונות שהיו, למעט הסיפור הזה שהוסיפו את הנושא של מספר הנפשות או הדברים האלה.
סלעית קולר: גם בזה, דרך אגב, היו לי גם תלונות על זה, מספר נפשות על זה שעיריות היו משנות את מספר הנפשות, עושות הודעה כללית לכולם שעכשיו צריך להודיע ואם לא הודעת אז אני משנה את מספר הנפשות, גם על זה היו טענות גם לפני כן, לפני התאגידים.
סלעית קולר: הם הודיעו את זה בעיתונות הציבורית, במקומון, הם הודיעו שהם הולכים לשנות, זה היה ביבנה ב- 2007, נדמה לי, יש לי תלונה כזאת, או כל מיני דברים.
סלעית קולר: אני אומר שוב, לכן אני אומרת, למעט מספר הנפשות.
סלעית קולר: למעט מספר הנפשות, הסיפור של מספר הנפשות והשירות בעקבות מספר הנפשות, התלונות על הצריכה המשותפת, התלונות על הצורה, היו גם קודם.
אורי מקלב: מספר נפשות הוא מרכיב מרכזי מאוד בתלונות.
אורי מקלב: הוא גם העמיס על המערכות, שהשירותים בדברים אחרים גם נסגרים, אין ספק בעניין הזה.
אורי מקלב: אבל הבעיה שלי גם, זה החובה לעשות, התאגידים היו חייבים לעשות.
אורי מקלב: השאלה ההיערכות, כוח האדם, וגם האמינות בשינוי.
אורי מקלב: אנשים שהיו צריכים שלוש פעמים לשנות, זה באמת בלתי מסתבר, בלתי מתקבל על הדעת, שאנשים לא ראו את זה בחשבון או שקיבלו בסוף חשבונות, וחשבונות מאוד מנופחים וגדולים, בגלל שלא עדכנו להם את זה.
סלעית קולר: לא, מה שאנחנו מנסים להגיד זה שיש פה רשות היום, לשם שינוי, שצריכה ואמורה לתת את המענה לדברים האלה ולתת את ההנחיות בהתאם ולוודא שעובדים על-פי ההנחיות שלה.
סלעית קולר: זאת אומרת, לא מספיק להוציא חוזר מנכ"ל, גם צריך לבדוק שהם עושים את זה, וזה אחת הבעיות המרכזיות, כי שם יש או חוסר כוח אדם או שזה לא הנושא המרכזי, לא יעזור כלום, זה תמיד לא יהיה הנושא המרכזי.
אורי מקלב: בסדר, הבנו את העניין.
מאור אביגל: אני אעשה את זה בקצרה, כי בסך הכל רובכם התייחסת לרוב הנושאים, לפחות דוד קוכמייסטר, כל השאר התייחסו לדברים אחרים שהם לא נושא הישיבה, אבל אני חייב לציין שמרבית התאגידים שקמו בשנתיים האחרונות, מפעילים, מערך הגבייה או הממשק שלהם אל מול הציבור, זה אותו מערך שהיה קיים ברשות המקומית, הם לוקחים את מחלקת הגבייה של העירייה והם ממשיכים לתת את השירות.
מאור אביגל: אז אותן תלונות שהיו עד עכשיו, זה אותן תלונות שקיימות בפועל היום ולא השתמשנו ברמה הזאת.
מאור אביגל: מה שכן השתנה, ודיברנו על זה לפני זה, זה התעריפים שבאופן אוטומאטי שהתעריפים עלו, אנשים שמו יותר לב לחשבונות שלהם, היו הרבה שינויים שהצריכו התייחסות לשובר, והשינויים האלה יצרו עודף תשומת לב שאולי הגדילו את כמות התלונות.
מאור אביגל: אני חייב לציין שמבחינת התאגידים ומבחינת רשות המים שמנחה את התאגידים, התאגידים, אלו שכבר קצת יותר בוגרים, והתחילו לתפוש עצמאות, הפעילו מערך שירות לקוחות חדש והמערך שירות לקוחות הזה הוא בדרך-כלל הרבה יותר מהיר והרבה יותר גדול, מרווח, לצרכנים עצמם.
מאור אביגל: הם מגיעים והם קודם כל, וזה חשוב להדגיש, מקבלים שירות ייעודי, אך ורק לטובת מים וביוב, מה שלא היה קיים לפני זה.
מאור אביגל: אין את כל הברברת מסביב, הם מקבלים משהו הרבה יותר מקצועי וספציפי לבעיות שלהם.
מאור אביגל: זה דבר ראשון.
מאור אביגל: דבר שני, שעות הפעילות של מרכז השירות, הלקוחות האלה הם הרבה יותר גדולים ומבחינת המרחב תמרון הוא הרבה יותר גדול והשירות, הצרכן מקבל אפשרות לקבל שירות בצורה הרבה יותר גדולה ורצינית.
מאור אביגל: ברשות המקומית זה היה מחולק תשע עד עשר, 11 עד אחת, שלוש עד שבע, ויום כן יום לא, יום למה לא.
מאור אביגל: בתאגידים עצמם, אלה שהתחילו לפעול בצורה עצמאית ולהקים מערך שירות עצמאי.
מאור אביגל: אני יכול לספק לך את הנתונים האלה, אבל כל התאגידים עצמם, שעברו למערך שירות לקוחות עצמאי ולא באמצעות העירייה, השעות שירות הלקוחות גדלו לעומת מה שהיה ברשויות המקומיות.
מאור אביגל: אני רוצה לציין עוד נקודה אחת נוספת.
אורי מקלב: שירות הלקוחות חייב לבוא התאגיד, ודאי רק לגבי הגבייה, אם העירייה היא זאת שמפעילה את מערכת הגבייה, אבל אם לא, הם חייבים.
מאור אביגל: באופן אוטומאטי, תאגידים שלא מפעילים מרכז שירות לקוחות עצמאי, השירות, אותו דבר מה שהיה קיים ברשות המקומית, קיים עכשיו.
מאור אביגל: הם משלמים עמלה לרשות המקומית.
מאור אביגל: אותו דבר.
מאור אביגל: יש, אם אתה צריך, אם יש בעיות חריגות.
אורי מקלב: אבל זה שירות אחר.
אורי מקלב: יש שירות לגבי החשבונות, יש שירותים אחרים.
ליאור ויסט: הגבייה אצלנו הם נותני השירות לקהל.
מאור אביגל: אם תרשה לי לסיים.
אורי מקלב: אבל יש בעיה של ניתוק, מי מנתק, גם העירייה, זה בגלל גבייה.
אורי מקלב: אבל נניח יש סתימות, יש הצפות, מי מטפל בדבר הזה?
מאור אביגל: בפועל, זה האבסורד, אגב, זה גם אני פשוט, זה מורכב, אני חייב לציין את זה בקצרה, בפועל, מי שמטפל בתקלות האלו – סתימה או פיצוץ, זה עובדי הרשות המקומית, שמושאלים לתאגיד.
מאור אביגל: זה עדיין לא ממש עצמאי.
מאור אביגל: זה רק אני פשוט אענה.
מאור אביגל: אבל אני אעזוב את זה רגע בצד.
מאור אביגל: אני חייב לציין עוד נקודה אחת חשובה שבעצם בתאגידים שאני קורא להם התבגרו ופועלים קצת יותר זמן מהאחרים, כוח האדם הוא הרבה יותר מקצועי והרבה יותר יעיל ממה שהיה קיים לפני כן ברשויות, אם זה מבחינת כמובן ההנהלה ואם מבחינת אנשי השטח.
מאור אביגל: אני יודע שרשות המים פועלת לאמנת שירות שתחייב את כל התאגידים לגבי קריטריונים ואני יודע במקביל שהרבה תאגידים עשו את זה באופן עצמאי וקבעו כמה קריטריונים מאוד מאוד ברורים.
מאור אביגל: אני יודע שהמערכות עצמן, שבהם פועלים התאגידים הרבה יותר בוגרים, מערכות שיש בהן מערכות CRM שמציפה כל הזמן בעיות ותלונות ולא נותנת להן לגווע, אני לא יודע לכמה רשויות הם הלכו, החברים מהרשויות המקומיות, אני לא יודע לכמה רשויות מקומיות יש מערכת CRM, נעזוב את זה רגע בצד.
מאור אביגל: הסיפור האחרון שאני חייב לציין זה סיפור מקרה.
מאור אביגל: אני לא אציין את הרשות, אני פשוט אסכם בזה.
מאור אביגל: להבדיל מהתאגידים ברשות מקומית מסוימת, שכונה שלמה של תושבים שרובם, אגב, עולים מחבר העמים, פנו באופן, במשך כמה שנים לרשות עצמה ואמרו שיש כאן בעיה בשעונים, יש כאן צריכה משותפת בצורה מטורפת, הרשות, התשובה שלהם היתה – זה מה יש, השעון מראה, זה מה יש.
מאור אביגל: זה מה שהשעון מראה, זה מראה שלא טיפלו בבעיה.
מאור אביגל: משהתאגיד נכנס לתמונה הוא הבין שהצריכה היא לא הגיונית, עשו כאן איזה שהוא מערך של בדיקות, כולל בדיקות לילה, כולל בדיקות עם התושבים עצמם, גילו שהשעון המזייף זה השעון הראשי, שלא הוחלף על-ידי הרשות תקופה מאוד מאוד ארוכה.
מאור אביגל: החליפו את כל השעונים וזיכו 300 משפחות בכסף, רטרואקטיבית, משקם התאגיד.
מאור אביגל: לדעתי, הסיפור הזה יכול לציין בצורה ברורה ביותר כמה התאגידים הם עם הפנים ללקוחות וכמה חשובה להם שביעות הרצון של התושבים.
מאור אביגל: אני מציין את זה, זה חייב, אגב, זה האבסורד.
מאור אביגל: הם חייבים היו לעשות את זה, לא אצילי מבחינת התאגיד, אבל חשוב להדגיש את ההבדל שהיה לעומת זאת ברשות.
מאור אביגל: התאגידים היום, שביעות הרצון של הלקוחות שלהם זה משהו שהוא מאוד מאוד חשוב להם והם פועלים, אני יודע שיש תאגידים אפילו שהתחילו לעשות סקרי משוב לגבי הלקוחות עצמם, לגבי שביעות הרצון.
אורי מקלב: תגיד לי, אתה מייצג באמת את התאגידים, כשאנשים באים עם נזילה סמויה וכפי שההנחיה גם בחוק, נכון כשיש נזילה סמויה, בעצם אין אפשרות לחייב לא לפי התעריף הגבוה, כשיש נזילה סמויה ויש צריכת יתר, יש אפשרות, וזה היה גם במס הבצורת, להסיט את זה לתעריף הנמוך ביותר.
ליה שמטוב: זה  ככה נשאר?
מאור אביגל: כן.
אורי מקלב: אני גם לא יודע למה ביוב.
אורי מקלב: הרי אם היתה נזילה סמויה וזה לא עבר דרך מערכת הביוב.
ליאור וייס: לא מחייבים בביוב.
אורי מקלב: לא מחייבים בביוב ותעריף נמוך.
אורי מקלב: אני לא רוצה להגיד רשויות, כמה צריך להתמקח עם התאגידים עד שהם עושים את זה.
אורי מקלב: האם נותנים את זה, האם בכלל נותנים את זה?
מאור אביגל: אנחנו מפרסמים באינטרנט ונותנים לתושב להוריד באמצעות האינטרנט.
מאור אביגל: ההנחיות מבחינת פורום יושבי הראש, ההנחיות לתאגידים זה להוריד, לבקש מהתאגידים עצמם לפרסם את הטופס הזה באינטרנט וכל תאגיד שיש לו כמובן אתר אינטרנט וכל לקוח יכול להוריד אותו באמצעות האינטרנט, יכול להגיע ולקחת את השובר, את הטופס הזה מהתאגיד עצמו, ברשויות לא היה קיים והיו מחביאים את הטופס, בספק אם הוא היה קיים.
אורי מקלב: האם לפי דעתך, אפשר לסגור את הדיון אחרי שכל-כך טוב, או שאנחנו צריכים להמשיך אותו?
מאור אביגל: לא, לא כזה טוב, יש דברים שהיא צריכה להתייחס.
אורי מקלב: רו"ח ליאור וייס ואחרי זה תמי, שהיא בעצם את עונה על כולם, חוץ מאשר אם יירצו עוד כמה להוסיף.
אורי מקלב: אני אתן לך עוד זמן דיבור.
ליאור וייס: פורום התאגידים, קוכמייסטר לא אמר את זה, הקים פורומים.
ליאור וייס: יש פורום שירות לקוחות, יש פורום מנהלי כספים, באמת, במטרה להתמקצע ולהגיע לאופטימום של עזרה לתושבים.
ליאור וייס: אבל אני, יש לי לענות על הרבה דברים שנאמרו פה, אבל אני אתמקד בסיבה באמת שאולי יש ריבוי בפניות ציבור.
ליאור וייס: הדבר הראשון וכולם אמרו את זה, המים כואבים לכיס וכשכואב, צועקים.
ליאור וייס: אבל הדבר השני הוא, בוא נזכור, התאגידים פועלים על-פי חוק ולדעתי בצורה הרבה יותר דווקנית מהרשויות וכשפועלים לפי חוק, אתה גם אוכף יותר אנשים, אתה מחייב ציבור יותר גדול שלא חויב בעבר ואני אומר את זה בצורה חד-משמעית, והדבר השני, התשובות שאנחנו מתאימים על-פי חוק.
ליאור וייס: אני יכול להגיד לך, אני מרכז פורום סמנכ"לי הכספים, אני רואה דברים, שומע דברים מכל הארץ.
ליאור וייס: כאשר במקום מסוים התלוננו על צריכה משותפת והרשות לא ידעה לפתור את זה, לא חייבו בה.
ליאור וייס: אז לא חייבו בצריכה המשותפת, כן.
ליאור וייס: אז לא חייבו, פתרו את הבעיה.
ליאור וייס: אין פניות ציבור, אין פניות ציבור.
ליאור וייס: אנחנו לא עושים את זה.
ליאור וייס: אנחנו נותנים תשובות על-פי חוק וזה מה שגורם לריבוי של פניות.
ליאור וייס: אין לי ספק.
אורי מקלב: לא נתן תשובה.
מאור אביגל: זה לא ככה, כי המספרים ישנם.
ליאור וייס: אני אומר לך חד-משמעית, חד-משמעית.
ליה שמטוב: זה שצריכים לחייב ואת מי שלא חייבו, אתם מחייבים וזה הכל בסדר ולפי החוק.
ליה שמטוב: אבל אתם היום עסק פרטי.
ליה שמטוב: אתם היום עסק רווחי, עסק פרטי.
ליה שמטוב: אז מה, מה קשור, מה קשור בין אינסטלאטור שיש לו עסק פרטי ואני פונה אליו שיתקן לי את הנזילה בבית המשותף ומה שונה ממה שאני פונה אליכם ואני אומרת – תתקנו.
ליה שמטוב: תביאו לי חשבונית.
ליאור וייס: את דיברת על זה כמה פעמים, אני אגיד לך מה הפיתרון, אני אגיד לך את דעתי.
ליה שמטוב: מה זה אסור?
ליה שמטוב: אז כל אסור, יש פיתרון לאסור.
קריאה: לא שאסור, עדיף שלא.
ליה שמטוב: אתם רואים, אתם רואים ששום דבר לא השתנה בזה.
ליה שמטוב: ואז לא אסור לקחת 2,000 שקל מבן-אדם עבור חודשיים, זה לא אסור, כי היתה לו נזילה סמויה.
ליה שמטוב: ואתם הייתם ובדקתם ובסדר, ואנשים לא לוקחים את הבן-אדם פרטי לתקן, לא לוקחים.
ליה שמטוב: מה אז?
אורי מקלב: אז לא יכולים לקחת, זה כמה שותפים, הרבה שותפים.
ליאור וייס: המשמעות של לתקן רשת פרטית, היא העלאה של עלויות של התאגידים.
ליאור וייס: העלאה של עלות של תאגידים זה העלאה במחיר המים.
ליאור וייס: העלאה במחיר המים את משיתה אותה על כל הצרכנים.