GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סלעית קולר: נכון שאמורים לקבל את זה 14 יום לפני, גם 14 יום, אם אין תהליך של שימוע לרטרואקטיביות, 'תשמעו, זה החשבון השוטף שלכם', את החשבון הרטרואקטיבי שולחים בנפרד, צריך לשלוח אותו בנפרד, להגיד לי 'יש לך יותר זמן לערער על החשבון הזה', ואז לאפשר לי לשלם אותו, כמו שאמרתי, שוב, אם זה בגללי, אין בעיה, אני צריכה לשלם את הריבית וההצמדה, ואם זה לא בגללי, כי אתם לא החלפתם את המונה בזמן, אז לעשות את זה בלי ריבית והצמדה.
אורי מקלב: שלומית.
שלומית אבינח: אני יכולה להיות במקרה הזה פונה.
שלומית אבינח: דיברנו על זה גם עם גב' מרב יוסף, אני גרה בבניין משותף, אין לי שום בעיה, אני גרה בגדרה.
שלומית אבינח: קיבלתי חשבון הרבה יותר גבוה ממה שאני מקבלת בדרך כלל, אין לי הוראת קבע, התקשרתי ל-103, שאלתי מה קרה.
שלומית אבינח: אמרו לי 'כן, קיבלת חשבון של הערכה', 'למה?'
שלומית אבינח: 'כי לא היה מודד, קיבלת חשבון של הערכה' ואמרו לי שאם אני רוצה חשבון אמיתי, 'תלכי למונה, תגידי בדיוק את הספירה'.
שלומית אבינח: אני התקשרתי כי החשבון היה חריג.
שלומית אבינח: אני רגילה לסכום מסוים וקיבלתי במאות שקלים יותר.
שלומית אבינח: ואמרו לי 'אם את רוצה קריאה מדויקת, תלכי לארון חשמל, תקריאי לי כמה ואז נזכה אותך ואז גם...
שלומית אבינח: אבל אם את לא הולכת, אז בחודש הבא תקבלי זיכוי של 4 שקלים ותבוצע אצלך הקריאה האמיתית, ואם יתגלה הפער, תקבלי החזר'.
שלומית אבינח: זה מה שאמרה לי המוקדנית.
שלומית אבינח: אז באמת התקשרתי לגב' מרב יוסף והיא אמרה לי שזה כך.
שלומית אבינח: השאלה שלי, גם כצרכן, קודם כל מי יודע על זה.
שלומית אבינח: אני אומרת שוב, אנחנו צריכים להתייחס לכל האוכלוסיות, הערכת חשמל במאות שקלים, אמרו שלוקחים בדרך כלל לפי ממוצע, אבל אי אפשר לדעת...
שלומית אבינח: אנשים צריכים, לדעתי, לשלם את החשבון האמיתי שלהם, את החשבון שהם צרכו בפועל.
שלומית אבינח: לא צריכים לשלם על פי הערכות.
שלומית אבינח: אני לא יודעת מה הסיבה שחסרים מודדים, אבל אני חושבת שאפשר להשיג עוד מודדים, במיוחד באזורים של בניינים ציבוריים שיש נגישות ל...
שלומית אבינח: לא מדובר על מקרה שאי אפשר לקרוא את המונה או דבר דומה כזה.
שלומית אבינח: יש הרבה שאלות, קודם כל למה עושים הערכות.
שלומית אבינח: אני מדברת על מקומות שנגישים.
שלומית אבינח: זה שחסר מודד, אז אוקי, אם הוא חולה היום או יצא למילואים, זה לא צריך לעניין את הצרכן.
שלומית אבינח: דבר שני, למה הפער הוא כל כך גדול, אנשים מתקשים לשלם חשבונות.
שלומית אבינח: חשמל זה צורך בסיסי חיוני של האנשים, למה הכסף צריך לשכב בחברת חשמל כי לא היה להם מודד, למה אחרי זה צריכה להיות ההתחשבנות, למה לא מיידעים את האנשים.
שלומית אבינח: היא אומרת לי 'כן, תסתכלי מאחורה כתוב לך ד' או ה'.
שלומית אבינח: ', כלומר 'כתוב לך', למה אני צריכה להפוך את החשבון ולהסתכל?
שלומית אבינח: אחרי זה גב' מרב יוסף הסבירה לי שזה ככה.
שלומית אבינח: למה זה צריך להיות ככה?
שלומית אבינח: אני יודעת שמותר כמה פעמים בשנה לעשות הערכות, כלומר מתוך שישה חשבונות בשנה, כי זה כל חודשיים, אז מותר שלוש פעמים או משהו כזה.
שלומית אבינח: זה נראה לי גבוה מדי.
שלומית אבינח: חברת חשמל שאפשר להגיד שהיא מעין מונופול, למה לעשות את זה?
שלומית אבינח: למה להרשות את זה?
שלומית אבינח: לגבי הניתוקים, היושב ראש לא נמצא---
אייל קציר: למה זה לא מפורסם בציבור?
שלומית אבינח: למה לא שולחים את זה לחשבון חשמל שנעשתה בו הערכה, למה לא שולחים לצרכן?
שלומית אבינח: למה אני צריכה להתקשר?
שלומית אבינח: אז בסדר, לי יש מודעות צרכנית ואין לי הוראת קבע, וראיתי באמת שזה יותר גבוה מאות שקלים, אני רגילה לסכום מסוים.
שלומית אבינח: למה האזרח באמת צריך לתת שירות לחברת חשמל, במקום שחברת חשמל תיתן שירות לבן אדם?
שלומית אבינח: למה הוא צריך ללכת למונה?
שלומית אבינח: אם אין להם מודד, שיעסיקו עוד מודד.
שלומית אבינח: אם המודד חולה, אז לא היום, אז מחר, אז מחרתיים.
שלומית אבינח: כלומר צריך להיות גיבוי של העובדים.
שלומית אבינח: וגם כן, היא אומרת, 'תסתכלי, כתוב ד' או ה'.
שלומית אבינח: ' אז אני אומרת למה אין הסבר ברור.
שלומית אבינח: ברגע שהאדם לא ידע מזה, לדעתי זה לא בסדר, ואני לא המחוקק, אני רק מדברת על התופעה.
שלומית אבינח: למה בן אדם לא מקבל 'ראה, בוצעה הערכה, חשבון יותר גבוה מה...'.
שלומית אבינח: שוב, אם מדובר בחשבון של מאות שקלים, אז אין בעיה, אבל כשזה חשבון שהוא משמעותית יותר גבוה, למה צריכה להיות התחשבנות חודשיים אחרי?
שלומית אבינח: מדובר בכספים.
שלומית אבינח: גם כששולחים נמוך, הצריכה האמיתית יוצאת גבוה מדי.
שלומית אבינח: זה גם לא טוב.
שלומית אבינח: גם במדיניות הניתוקים יש שתי סוגיות.
שלומית אבינח: כל העניין שבאמת בדחילו ורחימו עד שמנתקים...
שלומית אבינח: אני רק מעלה את הבעיה, אבל יש עניין שכתוב שכשיש ציוד חיוני בבית, אז לא מנתקים את החשמל בכל מקרה, אם יש ציוד תומך חיים או משהו כזה.
שלומית אבינח: איפה זה כתוב?
שלומית אבינח: הצרכן צריך ליידע?
שלומית אבינח: אם יש לו פתאום חולה בבית, הוא צריך ליידע את חברת חשמל שיש לו ציוד שבעקבות כל חוב לא ינותק?
שלומית אבינח: יש משהו שמצריך יותר פרסום לנושא.
שלומית אבינח: גם מאפשרים סכום מאוד מאוד גבוה לצבור לחוב ואז אחרי זה קשה לשלם אותו.
שלומית אבינח: אני רואה פניות ציבור שאנשים מקבלים חוב של אלפי שקלים לחברת חשמל.
שלומית אבינח: אז בסדר שלא ניתקו אותם, אבל החוב הוא כזה גבוה שאי אפשר לשלם אותו.
ישראל מובשוביץ: אז לנתק יותר מהר?
ישראל מובשוביץ: מה לעשות?
ישראל מובשוביץ: לפי החוק אני יכול לנתק שבועיים אחרי.
ישראל מובשוביץ: תמקדי את הבעיה יותר, כי אני רוצה לענות לכל השאלות.
שלומית אבינח: אני אומרת שוב, אני רק מעלה בעיה שקיימת, אני רואה אותה במסגרת הטיפול בפניות ציבור.
שלומית אבינח: חוב של חברת חשמל בגובה אלפי שקלים שצריך להיגבות מאזרחים שלא שילמו שנים, או לא יודעת כמה זמן, זה מאוד בעייתי.
שלומית אבינח: איך הוא ישלם את זה?
שלומית אבינח: ממה הוא ישלם את זה?
שלומית אבינח: אין לו שום פתרון.
שלומית אבינח: כך אני רואה את זה.
שלומית אבינח: אני לא אומרת אחרי שבועיים, אבל לדעתי ככל שהחוב קטן יותר, קל יותר לשלם אותו.
שלומית אבינח: צריך להיות פה איזה שהוא איזון.
שלומית אבינח: אני לא מחוקקת, אני רק מעלה את הבעיה שאני רואה אותה בטיפול היומיומי בפניות ציבור, של אלפי שקלים, ואז ניתקו אותה ואז היא צריכה לשלם, עושים לה פריסה, אבל היא אומרת שיש לה גם את הצריכה השוטפת וגם הפריסה, בעצם כל הביטוח לאומי הולך לה על חשמל.
סלעית קולר: זה לא מסב את תשומת לב הצרכן.
סלעית קולר: אני לא חושבת שחברת חשמל מנסה להסתיר את ההערכה, היא לא מנסה להסתיר, היא נותנת מספר טלפון, עושה מה שצריך מבחינת ה---
שלומית אבינח: לא, ממש לא, אני לא מסכימה איתך.
סלעית קולר: אבל עדיין זה לא מסוג הדברים ש---
שלומית אבינח: אני אומרת לך, שוב, אני, שיש לי מודעות צרכנית, אין שום סיבה שאני אראה, 'תסתכלי מאחורה, כתוב לך'.
מרב יוסף: סליחה, באמת, אני לא מסנגרת על חברת החשמל, גם אני צרכנית.
מרב יוסף: נאמרים פה דברים בצורה שאיננה מדויקת וזה לפרוטוקול וזה מאוד מרגיז אותי.
מרב יוסף: אני צרכנית בדיוק כמוך, גם אצלי עשו הערכת צריכה מאחר והמונה אצלי היה סגור, סגרתי אותו בארון, הארון נעול, החברה לא יכולה...
מרב יוסף: השאירו לי פתק על הדלת, במקרה זה אצלי פה, שמעתי אותך, הייתי חייבת להוציא את זה מהתיק.
מרב יוסף: השאירו לי פתק על הדלת.
מרב יוסף: הרמתי טלפון למוקד 103 ואחרי שהזדהיתי לפי מספר הטלפון, שמעתי 'גברת, אצלך זו כבר פעם שנייה שעשינו הערכת צריכה, דעי שמדובר בהפרשים שעלולים להיצבר לזכותך'.
מרב יוסף: זה נאמר בצורה מפורשת בטלפון, מעבר למה שכתוב כאן.
שלומית אבינח: אז אצלי, אני אומרת לך---
מרב יוסף: אצלך יכול להיות שלא, כי זה היה דילוג יזום, אז פעם קודמת כן עשו לך קריאה ולכן לא נצבר.
מרב יוסף: זה שונה.
שלומית אבינח: אני אומרת שוב, אני מדברת על המדיניות.
שלומית אבינח: אצלי זה בניין משותף, אז אם הוא חולה היום או שהבת שלו חולה או שהוא במילואים, שיבוא מחר ויעשה---
סלעית קולר: זה מתוכנן בתוך המערכת, זה ידוע שהם יכולים לעשות---
מרב יוסף: אילוצים תפעוליים.
שלומית אבינח: למה מרשים להם את זה?
שלומית אבינח: למה החוק מרשה, למה רשות החשמל מאפשרת---
סלעית קולר: למה מרשים זה הרשות...
סלעית קולר: אבל אני יכולה להגיד לך שזה לא תמיד לרעת הצרכנים בעניין הזה.
סלעית קולר: אני רק אומרת שאת היידוע, שאת יכולה  לקרוא את המספר, כל הדבר הזה, זה עדיף...
סלעית קולר: דרך אגב, אני מעדיפה את ז בצורה גדולה ושאני אגש---
שלומית אבינח: גם במים יש הערכות?
סלעית קולר: לצערי הרב במים יש הערכות, אבל אי אפשר לתקן אותם.
סלעית קולר: אותם פה אפשר לתקן.
סלעית קולר: אני אומרת שבמים הייתי רוצה את הדגם, שאם עשיתם הערכה, תכתבו הערכה ותתנו לי את האפשרות להתקשר.
סלעית קולר: אבל גם בחשבון על פי הערכה, זה צריך להיות בולט, עם מספר הטלפון ועם הזה, ויש את הטלפון, אני לא אומרת שאין, אבל זה לא מספיק בולט.
מרב יוסף: אבל זה לא רק החשבון שנשלח אלייך.
מרב יוסף: את זה הם מדביקים לך על הדלת.
סלעית קולר: לא, את מדברת על המקרה שהם לא קראו לך את המונה.
סלעית קולר: אני מדברת על בכלל.
סלעית קולר: עצם העובדה שיש לך חשבון בהערכה, צריך שייראה אחרת.
סלעית קולר: הוא צריך להיראות אחרת, הוא צריך לגרום לך להגיד 'רגע, שנייה, משהו פה שונה.
סלעית קולר: מה שונה?'
סלעית קולר: אני מסתכלת, אני רואה מה שונה ואז אני מרימה טלפון לחברת חשמל.
סלעית קולר: אני מדברת גם על הדילוג היזום.
סלעית קולר: הצורה שזה מופיע בחשבון---
אורי מקלב: בתשובות של חברת חשמל?
שלומית אבינח: כן, אני העליתי את הבעיה שעשו אצלי הערכה ולא ידעתי וזה מאות שקלים.
שלומית אבינח: היה חסר מודד.
אורי מקלב: חושבים אצלכם בחברת חשמל לעבור למונים אלקטרוניים?
אורי מקלב: קריאה מרחוק?
אורי מקלב: אני מציע לעשות את זה באלעד ובקרית ספר, נתחיל באלעד וקרית ספר.
שלומית אבינח: גם לניתוקים התייחסתי, למדיניות שצריכים---
ישראל מובשוביץ: בשביל להקל על הדיון אני אתחיל בבדיחה.
ישראל מובשוביץ: יש בדיחה מעולה בסרט של צ'רלי צ'פלין לפני 50 שנה, על הזגג, אין לו עבודה, אז הוא שולח את הילד שלו, הוא עובר ושובר חלונות ולאחר מכן מגיעים האנשים לתקן אותם וזה מספק לו פרנסה.
ישראל מובשוביץ: בהפוך על הפוך, אי קריאת מונה, הערכה, מכל סיבה שהיא, זה אותו ילד שמייצר לי עבודה מיותרת.
ישראל מובשוביץ: לא מייצר לי פרנסה, מייצר עבודה מיותרת, מדוע?
ישראל מובשוביץ: כי כל חשבון של הערכה אני מיד רואה אותו כנקודת סיכון במערכת, כשלקוח מתקשר, כל לקוח שמתקשר זה עולה לי כסף, אחרי זה הוא נותן קריאת מונה, אני צריך לתקן את החשבון, לתקן את החשבון, צריך להדפיס חשבון, צריך לשלוח אותו.
ישראל מובשוביץ: עוד ימי אשראי.
ישראל מובשוביץ: הוא לא שילם את החשבון, הוא שילם את החשבון ולא תיקן, הוא מתלונן, תלונה זה גזלן זמן.
ישראל מובשוביץ: שיחת טלפון רגילה זה בסביבות שלוש דקות, 180 שניות, ברגע שזה תלונה, זה כבר 18 דקות, זאת אומרת האינטרס שלנו, כאמירת על, הוא לקרוא את כל המונים.
ישראל מובשוביץ: עכשיו המציאות היא טיפה יותר קשה.
ישראל מובשוביץ: אני מחלק את זה לשתיים.
ישראל מובשוביץ: ישנם מקומות שאתה לא מצליח לקרוא את המונה כי אין לך גישה למונה וישנם מקומות שאתה לא קורא את המונה בשל בעיה תפעולית ביום מסוים או באזור מסוים, שבגינו אתה לא קורא ברחוב מסוים או באזור מסוים את כל המונים.
ישראל מובשוביץ: אלה שתי תופעות שונות.
ישראל מובשוביץ: לגבי המקומות הסגורים, או שאלה מקומות ישנים, כמו שקיים בירושלים עוד מזמן הבריטים, שהמונים בתוך הדירות ולהוציא אותם זה סיפור מפה עד להודעה חדשה, עלות גם לצרכן, גם לחברת חשמל.
ישראל מובשוביץ: אלה דברים שברוב המקרים הם לא ריאליים.
ישראל מובשוביץ: יש מקרים שפשוט אנשים סגרו, כמו שמרב תיארה.
ישראל מובשוביץ: אנשים סוגרים, מגנים על ארון חשמל, אולי מפני ילדים, אולי מפני גנבים, אולי סתם ואתה לא יכול להיכנס לשם.
ישראל מובשוביץ: ישנם מקומות שיש כלבים, שזו חצר שבה המונה נמצא בפנים, המונה נגיש לכאורה, אבל בגלל הכלב שהוא נמצא, אם יש אזהרה, אתה לא יכול להיכנס פנימה.
ישראל מובשוביץ: חברת חשמל, לגבי כל אותם דברים, נמצאת בפעילות יזומה נון סטופ.
ישראל מובשוביץ: כלומר, אם זו הערכה אחת, לא עושים כלום.
ישראל מובשוביץ: משאירים פתק או מודיעים בחשבון.
ישראל מובשוביץ: ברגע  שנצברות הערכות, ועל זה הרשות עוקבת אחרינו...
ישראל מובשוביץ: דרך אגב, אין כאלה יחסי אידיליה בין רשות החשמל.
ישראל מובשוביץ: אתם תפסתם במקרה הזה שתיים וחצי נישות שיש בינינו כאילו הסכמה והבנה, ברוב המקרים, ואתם קוראים את זה בעיתונים, אנחנו די בסכסוך.
אורי מקלב: אבל עובדה שישבתם מהצד הזה של השולחן.
ישראל מובשוביץ: במקרה היום.
ישראל מובשוביץ: גם מרב ואני אישית, תפקידם כל הזמן לבקר אותנו ותפקידנו להגיב, פעם מסכימים ופעם לא מסכימים.
ישראל מובשוביץ: בסופו של יום, עושים מה שאומרים לך.
ישראל מובשוביץ: במקרה הזה הרשות מפקחת עלינו ומקבלת דיווח פעם בשנה כמה מונים לא הצלחנו לקרוא באינטרוול, נגיד מונים שלא קראנו אותם שנה.
ישראל מובשוביץ: אלה דברים שאני, מבחינה תפעולית, בודק כל הזמן כדי להקטין את כמות המונים הזאת.
ישראל מובשוביץ: על זה שוב, ללא פרמיות, עם פרמיות, אותם אנשים שמופקדים על קריאת המונים, המטרה שלהם כל הזמן לאתר את אותם מקומות שסגורים.
ישראל מובשוביץ: יש אלפים בודדים, לא הרבה.
ישראל מובשוביץ: יש לנו 2.4 מיליון לקוחות, אני מניח, יש לי רושם, שאין עוד חברה בארץ שיש לה מנגנון שצריך לתפקד בלהגיע ל-2.4 מיליון לקוחות.
ישראל מובשוביץ: בעוד עשר שנים, דרך אגב, ייתכן שלא נצטרך להגיע לכל מונה, כי נוכל לקרוא את זה מרחוק, כי הטכנולוגיה בעולם מאפשרת את זה.
ישראל מובשוביץ: אבל כרגע הטכנולוגיה הטובה ביותר שיש לנו, דרך אגב היא גם הזולה ביותר, זה קוראי מונים.
ישראל מובשוביץ: יש לנו בסך הכל 300 קוראי מונים ברוטו.
אורי מקלב: היא זולה?
ישראל מובשוביץ: כן, זה יותר זול מכל דבר.
ישראל מובשוביץ: אין מה לעשות, בשלב הזה זה הדבר הכי זול.
ישראל מובשוביץ: יש איזה טרנד היום שבן אדם זה משהו יקר.
ישראל מובשוביץ: זה לא תמיד.
ישראל מובשוביץ: גם אם הוא עובד חברת חשמל.
אורי מקלב: כולם עובדים זמניים, נכון?
ישראל מובשוביץ: הרוב, בגלל שהעבודה הזאת שוחקת, לאט לאט במשך השנים הגיעו כולם לתובנה שאלה עובדים שעובדים ארבע-חמש שנים ואחרי זה הולכים הביתה.
ישראל מובשוביץ: יש לנו עכשיו 2.4 מיליון לקוחות שאנחנו צריכים לקרוא אותם במשך חודשיים.
ישראל מובשוביץ: יש לנו שישה מחזורי קריאה בשנה.
ישראל מובשוביץ: במשך כל יום יש לנו סידור עבודה שבכל הארץ קוראים סדר גודל של בין 50,000 ל-60,000 מונים כל יום ומוציאים חשבונות כל יום 50,000 ו-60,000 חשבונות.
ישראל מובשוביץ: אין בזה היגיון, אתה מפזר את זה על פני כל החודשיים, כי אחרת היית צריך להחזיק מערך מחשוב ומערך אנשים שהיה מייקר את עלות הפקת החשבון.
ישראל מובשוביץ: לכן הבקרה על אותם אלפי חשבונות, וזה אלפים בודדים ---
אורי מקלב: אני מבין שאם יש לכם מחסור, שאם הוא לא הספיק, לא שווה לכם להביא מודד---
ישראל מובשוביץ: תיכף אני אגיע לדילוגים.
ישראל מובשוביץ: אני רק רוצה לסגור את המקומות שקשה לי לקרוא אותם בגלל בעיה שאין גישה אליהם.
ישראל מובשוביץ: אנחנו מקיימים עליהם מעקב שוטף, עושים שיחות טלפון ללקוחות.
אורי מקלב: כמה בשנה אתם מעבירים מונים לא קריאים ולא נגישים למצב של מונה קריא?
ישראל מובשוביץ: מה שאנחנו עושים כדי להוציא לקוחות ממעגל אי קריאה, את אותם פתקים על הדלתות, שגב' מרב יוסף הראתה קודם, שהיה במקרה על הדלת שלה, על חשבון החשמל מציינים.
ישראל מובשוביץ: אם זה לא מספיק בולט, אנחנו מדי פעם מעדכנים את חשבון החשמל.
ישראל מובשוביץ: לקחתי לתשומת לבי את העניין הזה, דרך אגב, בהרבה מאוד דברים אנחנו נעזרים---
סלעית קולר: תבררו את העניין הזה של איך אפשר לעשות את זה, יכול להיות שזה צריך להיות פשוט צבע שונה.
סלעית קולר: אני יודעת שזה יכול לעלות יותר יקר.
ישראל מובשוביץ: לא, אין פה עניין של מחיר.
ישראל מובשוביץ: המחיר הוא על דבר אחד, כמות המקומות הפנויים כדי להעביר את כל המידע.
ישראל מובשוביץ: אנחנו רוצים להעביר כל כך הרבה דברים, גם הרשות לחשמל---
שלומית אבינח: יש לך תשובה לשאלה של היושב ראש, כמה לא נגישים וכמה הצלחתם להעביר?
ישראל מובשוביץ: במדינה בכל רגע נתון יש מעל עשרה אחוז מונים שאין אליהם גישה.
ישראל מובשוביץ: אני לא זוכר כרגע את המספר המדויק, כאשר אנחנו מצליחים לקרוא אותם, למרות שהם נמצאים במקומות סגורים, או שדופקים על הדלת ומישהו פותח את הדלת, או שהוא אכן מתקשר.
ישראל מובשוביץ: ברגע שהוא מתקשר.
ישראל מובשוביץ: לפי ההנחיות של הרשות, אם בן אדם מתקשר ביוזמתו, או במענה הקולי, או באינטרנט, יש לנו הרבה פניות שאנחנו מקבלים באינטרנט, או בפקסים, בכל אמצעי שהוא, בכל יום בכל חודש יש אלפי לקוחות שמשתפים פעולה, עושים מה שאת עשית, חלקם עלו על זה במקרה, חלקם לא במקרה, והם נותנים את הקריאה.
מרדכי אדלר דוד: זה לא עוזר לנו בתעו"ז שהוא צריך לבוא פיזית.
ישראל מובשוביץ: נכון, תעו"ז זה משהו אחר, אתה צודק.
ישראל מובשוביץ: בתעו"ז אנחנו באמת משתדלים, זה גם לא תמיד הולך, להגיע לכל מונה.
ישראל מובשוביץ: אם הוא סגור, באמת יש בעיה.
ישראל מובשוביץ: זה מאוד בעייתי.
מרדכי אדלר דוד: זו צריכה להיות מדיניות שלכם לשים אותם בחוץ, לא בפנים.
ישראל מובשוביץ: היום כל המדיניות לשים בחוץ.
ישראל מובשוביץ: השאלה עכשיו היא איך מעבירים את ההיסטוריה, מה עושים איתה.
ישראל מובשוביץ: לגבי דילוגים.
ישראל מובשוביץ: העיקרון של הדילוג שאני מראש מחליט שעכשיו הגעתי למצב שבו יש לי 500 מונים באזור מסוים שאני לא מצליח לקרוא אותם, נובע ממחסור זמני שיש לי באותו יום עבודה בעובד מסוים.
ישראל מובשוביץ: לפעמים אני יכול לחפות על המחסור הזה.
ישראל מובשוביץ: המערכת התפעולית שאנחנו בונים אותה, נותנת לנו כמה ימים ספייר, כך אני יכול לשלוח עובד גם ביום אחר, אבל לפעמים הספיירים האלה לא מספיקים ולכן אנחנו מדלגים.
ישראל מובשוביץ: אני מצהיר פה לפרוטוקול שכמות הדילוגים שהיתה לנו בשנת 2009 היא יותר גבוהה ממה שאנחנו רוצים ואנחנו עושים כל מאמץ כדי להקטין.
ישראל מובשוביץ: בשנת 2009, כמו במסמך שהעברתי, היו לנו 2,000 דילוגים, 2,000 הערכות.
שלומית אבינח: בניין זה הערכה?
ישראל מובשוביץ: לא, לקוח.
ישראל מובשוביץ: זאת אומרת שלמעשה ב-2009 היו שני מיליון לקוחות, אם אני עושה את זה בצורה מבודדת, כי היו כאלה שהיו אולי יותר מפעם אחת, שאכן לא קראנו להם את המונה.
ישראל מובשוביץ: זו אמת עובדתית סטטיסטית שחמישה חשבונות קיבלו על פי קריאת מונה וחשבון אחד לא על פי קריאת מונה.
ישראל מובשוביץ: זה מצב שאנחנו לא אוהבים אותו ואנחנו פועלים לתיקונו על ידי שיפור מנגנוני התפעול שלנו, השלמת גיוס של עובדי קוראי מונים שהיו חסרים לנו.
ישראל מובשוביץ: הרשות לחשמל בלשון המעטה מאוד לא אוהבת את המנגנון הזה של הדילוג, למרות שעל פי אמות המידה זה מאושר לנו.
ישראל מובשוביץ: למה היא לא אוהבת את זה?
ישראל מובשוביץ: כי זה מייצר תלונות.
ישראל מובשוביץ: יש פה טעות במחשבה הרטרואקטיבית.
ישראל מובשוביץ: ההתייחסות היא כאילו שזה רטרואקטיבי, אבל למעשה מה שיש לנו זה קריאת מונה שביצענו אותה לפני ארבעה חודשים, או חמישה חודשיים, או חודשיים וקריאת מונה עכשווית.
ישראל מובשוביץ: אז לכאורה זה כאילו רטרואקטיבי, אבל זה לא רטרואקטיבי, זה בדיוק השיבושים ש---
סלעית קולר: לא, אני משלמת ב---
ישראל מובשוביץ: את משלמת באיחור.
סלעית קולר: אבל אני לא רוצה לשלם באיחור.
סלעית קולר: זה בדיוק העניין, אנחנו לא רוצים---
ישראל מובשוביץ: מה הרשות עושה?
ישראל מובשוביץ: היא למעשה קונסת אותי על זה.
ישראל מובשוביץ: איך היא קונסת אותי על זה?
ישראל מובשוביץ: שלמרות שחייבתי את הצרכן בצריכה בשווי של אלפי שקלים, שאני הגעתי למסקנה שאני צריך לגבות אותה על פי קריאת המונה שעשיתי, היא לא מאפשרת לי לקחת ריבית והצמדה.
ישראל מובשוביץ: את הכסף הוצאתי, שרפתי פחם, שרפתי מזוט, תפעלתי את תחנות הכח, אני לוקח את הכסף באיחור של שנה, הרשות לא מאפשרת לי לגבות מהסיפור הזה---
שלומית אבינח: בצדק.
ישראל מובשוביץ: אני לא יודע אם בצדק או לא, זה לא משנה.
שלומית אבינח: אתה לא מילאת את התפקיד שלך בתור---
סלעית קולר: בדילוג היזום מדובר בחודשיים.
שלומית אבינח: מותר לו שלוש פעמים לעשות דילוג יזום.
ישראל מובשוביץ: אנחנו לא פועלים כשיטה לעשות שלושה דילוגים בשנה, זו לא השיטה, אלה דברים אקראיים.
ישראל מובשוביץ: אבל אם יש מקרים שבהם הלקוח, למרות מכתבים, טלפונים, לא משתף פעולה, ושמעתי פה כהערת אגב, ברוב המקרים לא משתפים פעולה כשההערכה נמוכה מהצריכה, מה לעשות, זה טבע האדם.
ישראל מובשוביץ: לא כולם, יש שחוששים, אומרים, 'תשמע, הערכה נמוכה, לא יהיה לי כסף בחשבון הבא'.
ישראל מובשוביץ: זה קורה.
ישראל מובשוביץ: אנחנו מתמודדים עם זה.
ישראל מובשוביץ: דרך אגב, אנחנו לא מענישים ולא רבים עם לקוחות, אנחנו לא מחנכים אותם, אנחנו רק משתדלים לבצע את הצד התפעולי.
שלומית אבינח: אני רוצה להבין, 2,000 דילוגים בשנה, מתוך 2.4 מיליון צרכנים?
מרב יוסף: כן, זה אחוז זעיר.
ישראל אבינח: יש לכם חלוקה לפי אזורי הארץ?
ישראל מובשוביץ: זה רנדומלי, מתפזר בכל הארץ.
סלעית קולר: זה אומר שכל הצרכנים פעם בשנה קיבלו חשבון בהערכה, על פי דילוג יזום.
ישראל מובשוביץ: אבל כדי להסיר ספק, זה לא יעד.
ישראל מובשוביץ: זה מה שקרה בשנה שעברה, אבל זה לא יעד, זה לא גישה תפעולית, זו תוצאה שנבעה ממחסור בכח אדם, ספציפית באותה שנה, אני לא מסתיר אותו, זה מה שהיה, זה לא טוב, לא טוב לנו עם זה, אנחנו בתוך חברת החשמל פועלים להשלים את השורות.
ישראל מובשוביץ: אני חוזר שוב, זה לא יעד.
אייל קציר: מה הצפי ל-2010?
ישראל מובשוביץ: אין לי כרגע נתון.
ישראל מובשוביץ: היעד שלנו הוא הפוך, היעד שלנו הוא קריאה מלאה, חד וחלק.
ישראל מובשוביץ: מבחינה כלכלית, אני שם את זה על השולחן, דווקא מבחינה כלכלית, הכסף שאני מחזיר ללקוח, חמישה שקלים, כל לקוח שאני לא קורא לו את המונה בגלל דילוג, החמישה שקלים האלה פלוס הריביות שחסרות לי, זה הפסד נטו לחברת חשמל.
ישראל מובשוביץ: זאת אומרת זה ממש לא כדאי לי.
ישראל מובשוביץ: אז זה אינטרס שלי, לא צריך לחמר בי, אני רוצה לעשות את זה.
ישראל מובשוביץ: מנגנון ההערכה.
ישראל מובשוביץ: מנגנון ההערכה אומר, קח כל מידע שיש לך לגבי הלקוח, או לגבי החשבון הקודם שלו, או לגבי השנה הקודמת, או הקריאה הכי אחרונה שיש לו ולפיה תנסה לצפות, על פי הנוסחה, תנסה להגיד מה החשבון הנוכחי שלו, כאשר אתה לוקח בחשבון גם מה קרה לסביבה שלו.
ישראל מובשוביץ: אם נגיד אתה נמצא בסביבה של אילת, שזה קיץ, או סביבה של בקעת הירדן שחם, או אלעד, סתם, אין לי מושג מה ההתנהגות הספציפית שקרתה שם, אבל אם אני רואה שבאותו אזור גיאוגרפי חל גידול ריאלי או קיטון ריאלי בצריכה באותה תקופה שאני מודד לגבי אותו לקוח, אני אומר שסביר להניח שהלקוח הספציפי הזה מתנהג כמו השכנים שלו.
ישראל מובשוביץ: לא לגבי הרמה האבסולוטית, אלא לגבי קו המגמה.
ישראל מובשוביץ: הכל במחשבים.
ישראל מובשוביץ: יש לנו דוקטור לסטטיסטיקה שכל התפקיד שלה הוא...
ישראל מובשוביץ: עשינו דבר כזה, שתבינו, את המנגנון של ההערכה הפעלנו אחרי זה על חשבונות אמיתיים שהיתה לנו הערכה, ובמשך שנה וחצי או שנתיים הרצנו את הנתונים וראינו---
שלומית אבינח: כמה זמן נמשך הסיפור של הערכה ודילוגים?
שלומית אבינח: זה בשנים האחרונות?
ישראל מובשוביץ: תמיד היה.
ישראל מובשוביץ: תרשו לי לספר לכם בנימה אישית, אני נולדתי בשנת 1974 כקורא מונים בחברת חשמל, ואז למדתי, הייתי סטודנט ואני שמח שהצלחתי להתקדם.
ישראל מובשוביץ: התחלתי ללמוד באוניברסיטה העברית, עד היום אני זוכר את עצמי חוזר לאשתי, ואני אומר שאני מפחד שיפטרו אותי, למה?
ישראל מובשוביץ: כי קראתי מונים באבו גוש, קראתי מונים בשוק מחנה יהודה, לא מצאתי את המונה, החנות היתה סגורה.
ישראל מובשוביץ: אני מחזיר אתכם אחורה.
ישראל מובשוביץ: כל השנים תמיד היתה בעיה שאו קורא מונים בבוקר חולה ולא מגיע ואין מי שיחליף אותו בסידור העבודה שלו, או שאתה מגיע למקום ולא מצליח לקרוא את המונה.
ישראל מובשוביץ: גם כלב הצליח, כמתנת פרידה, ביום האחרון שהייתי קורא מונים, קיבלתי גם נשיכה גזעית שעד היום יש לי טראומה ממנה.
ישראל מובשוביץ: נחזור לענייננו.
ישראל מובשוביץ: מנגנון ההערכה עובד קודם כל על פי הצריכה האישית של אותו בן אדם ואז אני מעדן את זה, כי אני באמת מנסה לדייק, על פי מה שקורה באזור הגיאוגרפי.
ישראל מובשוביץ: הסטטיסטיקה עובדת שעות נוספות, חלק זה מעל, חלק זה מתחת.
ישראל מובשוביץ: אין מה לעשות.
אייל קציר: התחלת להגיד שעשיתם בדיקה של שנה.
ישראל מובשוביץ: ואז לאט לאט עידנו את הנוסחה עד שהגענו לסטיות הכי קטנות, שאותה דוקטור לסטטיסטיקה שיש לנו אמרה, 'אוקי, אלה הסטיות הכי קטנות שיש'.
סלעית קולר: אני לא מדברת על הדילוג היזום שזה חשבון אחד ואני לא נכנסת לעניין, אני מבינה שיש בעיות תפעוליות לדברים האלה ולכן זו לא היתה הנקודה.
סלעית קולר: הנקודה היתה יותר באותם חשבונות שמבצעים הערכה לאורך זמן, בייחוד המקומות שבהם לא היתה מניעה של אף אחד, היתה בעיה בהתנהלות של החברה.
סלעית קולר: זאת אומרת גילו את הסיבות להערכה, נתנו הערכה ואפשר היה לפתור את זה.
סלעית קולר: מה העמדה שלכם לגבי ליצור מנגנון שבו אפשר יהיה לערער על החיוב, לא לשלם אותו במיידי, בחשבון נפרד, לערער על החיוב הזה בצורה---
ישראל מובשוביץ: את התייחסת בחלק מהמקרים שלך למחלוקת שהיתה כנראה בין הלקוח לבין חברת חשמל על שחשדנו בו שהוא השתמש באופן לא חוקי, מהנימה של הדברים שמעתי שהיתה בעיה לגבי---
סלעית קולר: כן, יש גם מקרים כאלה.
ישראל מובשוביץ: בואי נשים אותם בצד.
סלעית קולר: לא, אני לא רוצה לשים אותם בצד.
סלעית קולר: אני רוצה לדעת מה העמדה שלכם לגבי המנגנון.
ישראל מובשוביץ: יש הערכה, יש אמות מידה שהרשות אומרת לי בדיוק מה מותר לי ומה אסור לי לעשות.
סלעית קולר: אני שואלת, אם אנחנו נבקש שינוי בעמדות---
ישראל מובשוביץ: אין לי עמדה.
ישראל מובשוביץ: העמדה שלי אומרת שאני חייב לעשות לפי מה שאמות המידה אומרות.
ישראל מובשוביץ: ברגע שיש חשבון שמבוסס על פי הערכה, מה מותר לי לעשות, כמה שקלים מותר לי לגבות ואיזה פריסה של החוב מותר לי לעשות ואני צריך לעשות אותה.
ישראל מובשוביץ: זה הכל.
שלומית אבינח: אפשר עוד רק התייחסות לנושא הסכום הגבוה של הניתוק של התשלום?
שלומית אבינח: וגם הציוד של החשמל.
ישראל מובשוביץ: אני חייב להתייחס לנושא הניתוקים.
ישראל מובשוביץ: אנחנו כל הזמן מנסים לעשות את האופטימום בין גישה שאומרת, בוא נגרום לכך שלעולם החוב של הלקוח לא יהיה גדול, כך שלעולם יהיה לו קל לשלם אותו, וזו המשמעות שמיד כשנצבר לו חוב הכי קטן אני הולך לנתק אותו, לבין שאני נותן לו הזדמנות לשלם את זה.
ישראל מובשוביץ: כולנו יודעים שבוודאי שאם יש לך חוב של 100 שקלים, אז יהיה לך קל לשלם וחוב של 1,000 שקלים יהיה לך קשה לשלם.
ישראל מובשוביץ: באופטימום הזה אנחנו נעים.
ישראל מובשוביץ: בהנחיה שלנו, עם כל הכבוד, אפילו שיותר קל לשלם חוב קטן, אנחנו מושכים את הניתוק עד לרגע שמבצעים אותו, ואם אני מקבל תלונה של לקוח שהוא מתקשה לשלם את החשבון כי הצטברו לו חובות של אלפי שקלים, אז אני משתדל לעזור לו.
ישראל מובשוביץ: אבל אני יודע בוודאות שאם הצטבר לו חוב של אלפי שקלים, שתמיד זה מעל שנה, זה לא נבע מרשלנות של גבייה, זה נבע מזה ש---
שלומית אבינח: ברור, שהוא לא שילם.
ישראל מובשוביץ: לא שהוא לא שילם, אין מצב שמישהו חייב---
שלומית אבינח: הוא לא יכול לשלם.
ישראל מובשוביץ: לא, רק להבהיר.
ישראל מובשוביץ: ברגע שהוא חייב מעל שני חודשיים, אין מצב שלא הגעתי אליו במטרה גם לנתק את החשמל.
ישראל מובשוביץ: אם לא ניתקתי, סימן שהוא שכנע אותי---
שלומית אבינח: אתה מדבר על שני חשבונות, זה ארבעה חודשים.
ישראל מובשוביץ: למרות שהרשות אומרת שאני יכול לנתק אחרי חשבון אחד, בהוראה הפנימית שלנו ובנהלים שלנו לא מנתקים אחרי חשבון אחד.
ישראל מובשוביץ: מותר לי, דרך אגב, באמות המידה להקל, אסור לי להחמיר.
ישראל מובשוביץ: בחוק, אם אני מחליט להקל במשהו, אני לא צריך אישור של הרשות, היא רק אומרת לי 'תשמע, אני לא מגינה עליך.
ישראל מובשוביץ: אם אתה לוקח את זה ויש לך בגלל זה חובות אבודים, זו בעיה שלך'.
ישראל מובשוביץ: אם הייתי נוהג לפי אמות המידה, היא היתה נותנת לי הגנה יותר גדולה.
ישראל מובשוביץ: אבל בעניין הזה יש לחברת חשמל שיקול הדעת---
שלומית אבינח: כלומר אחרי ארבעה חודשי צריכה אתה רשאי לנתק.
ישראל מובשוביץ: על פי אמות המידה, אחרי חשבון אחד.
ישראל מובשוביץ: אני שולח לו התראה, מחכה עוד שבעה ימים, אני יכול לנתק.