GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניסן גונן: אני אמרתי את זה בחוק ההוצאה לפועל, מרגישים את זה היום נורא ואיום, הבקשה לאיתור, ומציפים אותם היום.
ניסן גונן: אני אומר את זה גם פה, ההצפה תהיה ענקית.
אורי מקלב: הצפה לגבי הרישום של?
ניסן גונן: של הבקשות לאיתור.
אורי מקלב: כמה זמן אתה נותן את האפשרות לבקשות לאיתור?
אילנה יעקב: הבקשות לאיתור לא ניתנות.
אילנה יעקב: במכתב השר מוסבר הקושי הטכני.
אילנה יעקב: ההקלדה של מספרי תעודת הזהות לא מסודרת, היא קיימת בחלק מהרישומים, ולכך אדוני מתייחס.
אילנה יעקב: אתה יוצא מנקודת הנחה שברגע שיש רישום של תעודת זהות אז זה רק הקלדה על מקש והמידע יוצא, אין זה כך.
אילנה יעקב: ההכנסה של מספרי תעודות זהות נעשתה לפעמים עם כמה אפסים, לפעמים עם מספר ביקורת, לפעמים ללא מספר ביקורת.
אילנה יעקב: זו מערכת מאוד ישנה.
אילנה יעקב: כל הקלדה של 0 לפני, 0 אחרי, משנה לחלוטין את המספר ומשבשת.
אילנה יעקב: לכן כדי להגיע למספר תעודת זהות, אתה צריך לקחת ארבע ספרות מרכזיות ולקבל פלט של הרבה מאוד תוצאות ואז לשבת ולהתחיל להשוות.
אילנה יעקב: במכתב המפורט של השר מוסבר מה יכול לקרות כאן; מידע עודף, מידע שגוי, מידע לא מדויק, או שיש את הרישום ולא עלו עליו.
אילנה יעקב: כל הדברים האלה מחר זה פתח לתביעות כנגד המדינה וזה הקושי עם המערכת.
אורי מקלב: אבל אותו אחד מגיע לא רק עם מספר תעודת זהות, הוא מגיע גם עם שם.
אורי מקלב: אני הייתי רק שואל שאלה, את לא צריכה לענות לי, מה היה קורה אם הוא היה חייב לכם או לנו כמה מיליון שקלים.
אורי מקלב: היינו משאירים את זה רק בבדיקה, ואם זה לא מתאים, הייתי עוזב אותו?
אורי מקלב: או שהייתי מחפש?
אורי מקלב: לכן כשאנחנו באים ואומרים עכשיו, אנחנו צריכים לדעת שחובת ההשבה שלנו היא לא פחותה מחובת הלקיחה.
אורי מקלב: כל מה שאתה אומר זה נכון, ואני גם מבין את הפסיכולוגיה של העניין, שממונה, לא פקיד, שיש לו תפקיד מסוים, מרגיש הרבה יותר חובה מוסרית למנוע שירמו, שייקחו ממישהו.
אורי מקלב: נתנו לו שמירה על המגרש וכשמישהו בא ומרמה, הוא מרגיש שזו חובתו.
אורי מקלב: אני מקבל את זה, זה דבר טוב, זה מטריד אותך וכשנעשה דבר כזה, זה אוכל לך את הבריאות ואתה מנסה לעשות...
אורי מקלב: אבל לא מרגישים חובה, אין את החובה הזאת שזה שאני מונע ממישהו, זה שאחד אין לו, ובעצם אם אני אתחיל לעשות את זה בנגטיב, אני יכול להגיד שאתה לוקח ממנו את הזכות, כי זו גם נקרא לקיחת זכות באותה מידה, זה שאתה לא נותן לו את האפשרות לקבל את זה, זה באותה מידה...
אורי מקלב: לא מרגישים, זה פסיכולוגי.
אורי מקלב: זה שמנעתי מידע, אז אני לא גנבתי ממישהו ולא לקחתי ממישהו, אבל מניעה בדבר שאנחנו לא עושים, יש לנו, כחברה, ערכים ומחויבויות, ואנחנו צריכים לעשות בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו לא חיים בחלל ריק, צריכה להיות הדדיות.
אורי מקלב: החובה המוסרית נמצאת בכל מקום ואנחנו צריכים לעשות הרבה מאמצים בעניין הזה ואני חושב שיכולנו להתקדם הרבה יותר.
אורי מקלב: כנגד כל הבעיות הטכניות האלה אני יכול לתת הרצאות מנומקות, להגיד שדווקא החלק הזה יכול להביא...
אורי מקלב: היום, בעידן המודרני, של רישומים ומחשבים ותעודות זהות, ועם כל זה יש תעשייה שלמה של זיופים וחברות שמנסות לעשות ככה, כל אחד מנסה לעשות את הביזנס שלו בצורה אחרת ויש הפרה וניסיון למכירות קרקעות שלא שלהם.
אורי מקלב: הכל נעשה, אבל הבסיס הוא לא דווקא המידע .
אורי מקלב: הפוך, אמרתי את הדוגמה שאני חושב שדווקא מניעת המידע משמשת כר נרחב לרמאות.
אורי מקלב: אני סיפרתי על המקרה שאני רואה ואני יודע שהוא קיים גם כן במקרים רבים.
אורי מקלב: איך אותן חברות יודעות?
אורי מקלב: כל אחד גר בעיר שלו, כל אחד בעיר שלו מסתובב, הוא מתחיל לראות איפה יש זקנים ואיפה לוקחים ואיפה התריס סגור, ואת המידע מי הבעלים הוא מקבל מיד ואז הוא יכול לעשות פעולה בשטח ואף אחד לא יידע, בגלל שיש לו שם, הוא יכול לזייף, והוא עושה את המכירה ונגמר הסיפור, ולא יודעים בכלל.
אורי מקלב: אם היית נותן לבעלים האמיתיים את האפשרות לפעול במקום הזה, הוא לא היה יכול להגיע מפני שהוא לא היה רואה שיש שם מקום מוזנח.
אורי מקלב: אני רוצה לספר משהו שהיה לפני הרבה שנים, ובלי חס וחלילה להוציא שם רע על מישהו.
אורי מקלב: ביקשתי מבעל המעשה את המקרה, על שכונת בית יעקב בירושלים.
אורי מקלב: האדמו"ר מקרלי, האדמו"ר הינוקא, הרב ישראל פרלוב רכש מגרש בשכונת בית יעקב, אגריפס, בירושלים, בשנות תר"ע, או תר"פ.
אורי מקלב: לפי מה שכתב האדמו"ר לאותו איש הממונה, למר אוירבך, שהיה בידו קושן, קנייה למגרש של אביו, אביו קנה את זה, ולכן ציווה עליהם לחפש את המגרש כדי ש'נוכל לבנות עליו למטרות המוסדות'.
אורי מקלב: שטר המכירה והקנייה נמצאים באוסף של ה...
אורי מקלב: לאחר בדיקה במפת האזור של השכונה, כנראה לא היה כתוב בדיוק, היה כתוב שקנה בשכונה זו, רגליים מפה, רגליים משם---
ניסן גונן: לא היה מיפוי מדויק.
אורי מקלב: לא היו גושים וחלקות.
אורי מקלב: לצורך בדיקה במפת האזור של השכונה לא נמצא שום שם המזכיר את השם של האדמו"ר, ששם משפחתו, כמו שאמרנו, פרלוב.
אורי מקלב: פ,ר,ל,ו,ב.
אורי מקלב: הרב בוקשטיין, בעיניו החכמות מצא על המפה שטח שכתוב על זה בר לוי.
אורי מקלב: היה כתוב 'השטח הזה קשור לבר לוי', לכן הבין בחכמתו כי יש כאן משהו.
אורי מקלב: לאחר בדיקה, הוא ביקש את התיק של בר לוי בטאבו.
אורי מקלב: נמצאה מכירה לאיש מפתח תקווה, כאילו קנה את המגרש מפרלוב.
אורי מקלב: אותו בר לוי נמצא שהוא גר בפתח תקווה והוא קנה את המגרש מפרלוב וכיום הקרקע רשומה על שם בר לוי.
אורי מקלב: הרב בוקשטיין נסע לפתח תקווה לכתובת של האיש הזה ולא היתה שום מכירה.
אורי מקלב: הוא ביקש כתב מכירה, הוא לא מצא.
אורי מקלב: לקח הרב בוקשטיין עורך דין בשם קורנגולדי, עלה לרשם וביקש בירור בתיק הזה.
אורי מקלב: הנ"ל הודיע לו שהוא מעוניין להיפגש איתו בארבע עיניים.
אורי מקלב: אותו רשם נתפס, הוא ביקש רחמים על עצמו, מוכן לעשות כאילו קנייה מחודשת ושהכל יהיה סודי כדי שלא יאבד את עולמו והם הסכימו לכך.
אורי מקלב: למרבה הצער, לאחר שהתחלף הרשם והתיק הגיע לידיו של רשם אחר, בבדיקה נראה לו שהיתה כאן עברה פלילית והרשם הקודם נלקח לחקירה ונשבר.
אורי מקלב: אני רוצה לציין שהרב בוקשטיין הופיע בבית המשפט והוא ביקש שייתנו לו ובסוף הוא קיבל מאסר קצר של שנה.
אורי מקלב: 'כל זה כתבתי מזיכרוני וייתכן שלא הכל מדויק, מר יצחק שבדרון', זה שכתב את הדבר הזה.
אורי מקלב: זה היה בירושלים, רשם מקרקעין שראה קרקע שאיננה נדרשת.
אורי מקלב: אצלנו כתוב בגמרא שלא העכבר הוא הגנב אלא החור הוא הגנב.
אורי מקלב: העכבר הוא לא הגנב, כשיש חור, הוא נכנס.
אורי מקלב: זה שאנחנו גורמים לחור, בעיניי החלק הזה הוא לא פחות מהחלק הזה.
ניסן גונן: אנחנו מפעילים אמצעים גם במסגרת הפנימית.
ניסן גונן: עסקה לא יכול לבצע אדם אחד בטאבו אלא שניים.
ניסן גונן: זה לא יכול להיות אחד, יש את הרושם ויש את המבקר.
ניסן גונן: יש עוד פעולות מסוימות שנעשות בדרך הפנימית בהחלט, אבל לעובד יש גישה, זה ברור.
יגאל ניסן: ב-82' היה עובד מינהל שעבד במינהל ונסע לטורקיה לפענח קושן שלו פרטי.
יגאל ניסן: הוא נסע לשם והוא פנה לבית המשפט והוא הצליח.
אורי מקלב: הסיכום שלי בנושא הזה, חייבת להיות תכנית ארוכת טווח שאנחנו חייבים להתקדם בנושא.
אורי מקלב: אנחנו בכל אופן נמצאים בשנת 2010, וגם המדינה מזדקנת והצטבר על זה אבק ויותר ויותר קרקעות, או שלא נאתר אותן, או שיאתרו אותן אחרים ואנחנו נגרום לכך שהבעלים האמיתיים לא יקבלו את הקרקע.
אורי מקלב: אני מתכונן להיפגש עם השר שוב בעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו התכתבנו ודיברנו במליאת הכנסת.
אורי מקלב: אם לא, אנחנו ניגש לחקיקה בעניין הזה.
אורי מקלב: הנושא השני הוא לא פחות חשוב.
אורי מקלב: גם ברשם החברות קיבלתי את התשובה.
אורי מקלב: כל התשובות כאן עונות תשובה על אדם זר, מדוע הוא לא יכול לקבל את המידע על כל אחד איפה הוא חבר, ואנחנו היום רוצים ליצור בחוק שיוקמו חברות שיהיו מוסמכות, לצורך מתן הלוואות, לצורך עסקאות, שיוכלו לקבל מידע גם מהבעלים כדי לחזק את החוזים, את המסחר שיש פה, שיהיה גם חוסן כלכלי, כמו שהיום יש חברות שמאתרות, אומרות מה המצב הכלכלי של כל חברה, כולם יודעים שאנחנו עובדים עם חברות שיודעות להגיד לך אם החברה נמצאת בקשיים או לא, אני תומך בזה.
אורי מקלב: אבל יחד עם זה אף אחד לא ענה לי תשובה, מדוע אני, עם תעודת זהות שלי, לא יכול לבוא לרשם החברות.
אורי מקלב: אני לא מדבר על דבר היפותטי.
אורי מקלב: לפני שהייתי חבר כנסת, ניגשתי לרשם העמותות וביקשתי להתפטר מכל העמותות שאני חבר בהן.אני בא מרקע לא צבאי, אני בא מרקע אזרחי, ציבורי, והייתי חבר בהרבה עמותות בימי חיי, עוד לפני שהרישום בעמותות היה מסודר יותר.
אורי מקלב: אנשים פעלו בעמותות כפי שאז החוק קבע, הרישום היה קל יותר ואני לא יכול לזכור היום באיזה עמותה וולונטרית כזו או אחרת ביקשו שאני אהיה בעמותה הזאת, ולכן ביקשתי להתפטר כדי שלא תהיה לי שום נגיעה וניגוד עניינים.
אורי מקלב: אני רוצה את זה גם בחברות ואני לא יכול לקבל.
אורי מקלב: זה נכון שזה חריג, אבל עם השנים כל הדברים נהיים פחות ופחות חריגים, השנים עושים את שלהן.
אורי מקלב: בכל מקום יש שגויים.
אורי מקלב: היום פנקס הבוחרים של מדינת ישראל הוא שגוי הרבה יותר מאשר לפני 20 שנה.
אורי מקלב: יש פערים גדולים מאוד ברישומים.
אורי מקלב: מי שהיה בבחירות יודע שכשמקבלים פנקס בוחרים, לא דומה שכונה חדשה לשכונה ישנה.
אורי מקלב: בשכונה חדשה מי שפעיל יודע שהוא יכול להגיע ל-90% מהתושבים, ובשכונה שהולכת ומזדקנת אחוז ההצבעה יורד גם מכיוון שמרשם האוכלוסין שגוי, יש שם שמות שגם זקני צפת לא יודעים, זקני שכונת יד אליהו בראשון לא יודעים מי גר שם פעם בבניין.
אורי מקלב: לכן אני חושב שאנחנו צריכים להיפתח ואני אדרוש את זה גם בנושא החברות, אנחנו חייבים להיות הרבה יותר שקופים ופתוחים.
אורי מקלב: מלת סיום ביקשת להגיד.
אריאל צבי: נוצר פה הרושם, לפחות מהתיאור, כאילו יש כאן עודף מוטיבציה של פקידים, שיש להם מידע והם רוצים להגן עליו מאינטרסים כאלה ואחרים.
אריאל צבי: שוב, המרשם פועל לפי הסמכויות שהחוק נתן לו, החוק רואה את המרשם כמרשם שרושם נכסים, לא רושם בעלי נכסים, מזה גם נגזרות הסמכויות של הרשם וזה גם מה שהוא עושה.
אריאל צבי: מצטבר אצלו מידע בסופו של דבר, ונוצר פה רושם שיש אצל הרשם מידע והוא מונע אותו מבעליו.
אריאל צבי: אני חושב שזו לא הצורה שנכון להגדיר את הדברים.
אורי מקלב: אמרתי שאני מודה על זה ואני מעריך את זה שאנשים שנמצאים פה מרגישים שהם אמונים בעיקר, ובצדק, למנוע את זליגת המידע לאנשים שהם לא הבעלים.
אורי מקלב: זה נכון, אבל אני כן רוצה להעלות את זה שיש גם מחויבות ערכית חברתית, לאומית, לפעול גם בכיוון אחר.
אריאל צבי: ברשותך, מדובר פה ברשות מנהלית וכמו שמר ניסן גונן גם תיאר פה, יש הליך של איתור נכסים, יושב אצלו מידע והוא שואל את עצמו 'האם אני יכול לתת את המידע הזה?
אריאל צבי: כן או לא', תביא ראשית ראייה, תביא משהו, תעשה בעצמך את הפעולה של החיפוש, תבוא עם ראשית ראייה ואנחנו נסייע לך עד כמה שאנחנו יכולים.
אריאל צבי: אבל צריך להבין שאנחנו פה מגנים על אינטרס מהצד השני.
אריאל צבי: יש פה תיאור של הרבה מקרים שהם בסופו של דבר מקרי קצה.
אריאל צבי: ההנחה של החוק הזה זה שאם יש לבן אדם נכס מקרקעין לפחות הוא יודע איך הוא שומר את הזיקה אליו.
אריאל צבי: יש מקרי קצה כאלה ואחרים, אבל המיינסטרים הוא לא כזה.
אריאל צבי: אני רק מזכיר שהגיעה אלינו, בעקבות הפעולות של אדוני, גם השאילתה וגם הדיון בכנסת, לפחות פנייה אחת שאני מניח שהיא משקפת גם עמדה אחרת, ושם שופכים עלינו אש וגופרית, איך אפשר בכלל לעשות דבר כזה, ומה עם צנעת הפרט.
אורי מקלב: אבל ענינו לאותו אחד שהוא לא הבין, הוא חשב שכל אחד יוכל להיכנס ולדעת לפי שמות.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על בעל הנכס עצמו.
אריאל צבי: אני לא מתכוון לנגח את---
אורי מקלב: הוא חשב שמטרתנו לפתוח את המידע באופן חופשי לכולם, שכל אחד, בלי מספר זהות, בלי תעודת זהות, בלי שום דבר, בלי שהוא מזדהה, יוכל לדעת לפי שמות של אנשים איזה נכסים יש על שמו.
אריאל צבי: אני משתמש בפנייה הזאת בשביל ללמד שיש פה אינטרס ציבורי שהוא גם חשוב ואנחנו מגנים עליו באותה מידה.
אריאל צבי: אנחנו פה מאזנים בין שני אינטרסים קיימים, זה לא שיש פה אינטרס ציבורי של מעבר מידע ואנחנו עומדים בפניו.
אורי מקלב: המסקנה שלנו שאנחנו רוצים שיהיה מידע.
אורי מקלב: אמר מר שפירא, מבחינתי זה יכול להיות השלכה של מיליונים, לא דווקא לו, זה יכול להיות לכל משפחתו---
ניסן גונן: שיבורך.
אורי מקלב: לא, הוא אומר שה'לא' יכול להיות כל כך משמעותי כשאתה אומר 'אני לא יכול לתת לו את זה'.
אורי מקלב: הוא אומר איפה מערכת האיזונים שצריכה להיות בכל החלטה של 100 שקלים, שאנחנו צריכים לקבל מערכת איזונים, זה נעשה בלי שהוא בכלל יכול לתת לך עוד מבט, עוד אפשרות כדי לקדם, כדי שתוכל, אתה, לשפוט ולבוא ולהגיד 'אני כן יכול לשחרר לו יותר מידע, שיתחיל להביא לי מסמכים שמראים את הקשר הזה'.
אורי מקלב: אני מודה לכולם, ואני מבין שהמקרה של גב' מורן רובינשטיין ייבדק.
אורי מקלב: אני מקווה שאולי מכאן תבוא לכם ישועה, אנחנו מאחלים לכם מרב הצלחה, שלא יגרשו אתכם מבתיכם.
אורי מקלב: אני מקדם בברכה את כל המשתתפים.
אורי מקלב: אנחנו נעשה סבב היכרות קצר להכיר מי היושבים ומי המתדיינים איתנו היום.
אורי מקלב: אנחנו גם נציג את חבר הכנסת שלמה מולה, שיושב איתנו כחבר הוועדה.
אורי מקלב: כפי שאמרנו, התכנסנו היום לדיון מיוחד להציף, ללמוד ולהפיק לקחים מהאירוע האחרון ביום ההילולה, ביום השנה של פטירת רחל אמנו, שחל בי"א בחשוון.
אורי מקלב: אני רוצה לספר לכם סוד, גם בשנה הבאה זה יחול בי"א בחשוון, ואפילו, בשונה אולי מאירועים אחרים, זה גם תמיד יהיה בעונת הסתיו.
אורי מקלב: זה סתם יום של חול, יום שלישי, לא אחרי החגים, דיברנו על יום רגיל, ובאמת התכנסנו כדי לאפשר למלא את בקשתם של עשרות אלפי אנשים מתפללים שכל רצונם להשתטח על קברות אבותיהם, אמותיהם, הם באים להתפלל, לפרוק את רגשותיהם, את המטען שיש להם, כל אחד באופן אישי עם המטרה שלו.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לזכור שהאזרחים לא בא ולאירוע של הנאה ממשהו מיוחד, ולא באו להיאבק, שום רצון להיאבק, שום רצון להידחף, לא לפלס דרך.
אורי מקלב: לא רק שאין לו מטרה, גם אין לו הכנה שהוא ימתין באוטובוס  צפוף ודחוס שעה, אין לו גם אפשרות ללכת ברגל, כל אפשרות ההגעה, צריך לציין, וודאי הדוברים יציינו את זה, היא באמצעות אוטובוסים,      באמת המטרה שלנו היא לזהות וללמוד את האירוע ואת הימים המיוחדים האלה באופן  כללי, בגלל שאולי גם נדון בעוד אירועים, כמו מה שהיה בחברון בחול המועד, אבל את זה נעשה בקצרה.
אורי מקלב: במיוחד אנחנו רוצים ללמוד כדי לתקן את העתיד והמטרה שלנו לראות את זה בראייה רחבה יותר, לעומק יותר, להשתחרר גם מקיבעונות וגם מקיפאונות ושנהיה יצירתיים ופתוחים יותר לפתרונות, כדי שלא נחזור למחזות המבישים, אפשר לקרוא לזה.
אורי מקלב: לא נעים לראות אנשים נתלים על האוטובוס, דלתות נקרעות מאוטובוסים, דוחק, צעקות, אנשים מאבדים את העשתונות, וזה דבר שאף אחד לא רוצה לראות.
אורי מקלב: כל הארגון, ואני יודע שמשקיעים רבות באירוע, להכין, להיערך.
אורי מקלב: וצריך גם לציין שרוב השעות של היום המקום פעל באופן יעיל מבחינת הגעת האנשים, העלאה לאוטובוסים, חזרה למקום, מבחינה ביטחונית היה חשוב להיערך הרבה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים שהדוגמה של השעות האלה תהיה לאורך כל היום, אנחנו באמת שואפים למקסימליות ועוד יותר לשלמות.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שאנחנו לא סתם דנים, אנחנו דנים פה באווירה בונה, באווירה שתמצא פתרונות.
אורי מקלב: חשוב מאוד לשמוע גם את החלק המקצועי, אבל גם את החלק האזרחי, את האנשים.
אורי מקלב: מי שנמצא במקצוע רואה את זה ממבט אחד, ומי שנמצא בצד השני, מקבל השירות, רואה את זה מנקודת מבט אחרת.
אורי מקלב: חשוב להעלות את זה.
אורי מקלב: הוועדות כאן בכנסת, וחבר הכנסת מולה הוא חבר כנסת יותר ותיק ממני, יודע שאנחנו מפעם לפעם דנים באירועים כאלה המוניים, של עשרות אלפים ומאות אלפים, והדוגמה היא מירון, אנחנו יודעים על עוד מקומות כאלה, שהיו שנים קשות מאוד, אבל אפשר להגיד שלאחר מאמצים ולאחר שישבו ביחד, תשועה ברוב יועץ, הפתרונות לפעמים מגיעים כשמתייעצים ביחד והגיעו לפתרונות, ואין להשוות את מה שהיה פעם למה שקורה היום, אנחנו תמיד רק שואפים קדימה.
אורי מקלב: לכן אנחנו גם רוצים בסופו של דבר לצאת עם נוהל מסודר, מתואם בין כל הגופים האחראים, כדי למצוא את דרך הדרך בנושאים האלה.
אורי מקלב: חבר הכנסת מולה?
אורי מקלב: לאחר מכן ניתן גם לגב' אורית סטרוק בקשר למערת המכפלה, על מה שהיה בחול המועד האחרון, אבל אנחנו רוצים להתמקד.
רפי בן חור: אם אפשר, לגבי האירוע שהיה בקבר רחל, אני משער שכולם מכירים את קבר רחל, ואחר כך ניצב משנה יהושע יתייחס לדברים, אני חושב שהיתה הצלחה גדולה באירוע הזה השנה.
רפי בן חור: צאו מתוך הנחה שמדובר באתר מאוד מאוד צר וקטן שנכנסו לתוכו, לדעתנו, יותר מ-50,000-60,000 והיה ממש צר מלהכיל את כולם.
רפי בן חור: היושב ראש אמר שהם לא הולכים ליהנות, אני חושב שההנאה הרוחנית שהיתה שם---
אורי מקלב: ערכית, זה לא מקום בילוי.
אורי מקלב: זה לא היה באיזה אירוע.
רפי בן חור: אבל היית צריך לראות את זיו פני האנשים והדברים שהיו שם באירוע ואני חושב שלמרות כל הקשיים, משטרת ישראל ומפקד המרחב, ומפקד העוטף כמובן יתייחס לזה, מדובר בארגון שהמציאות שלו מתחילה מתנאים בסיסיים כמעט בלתי אפשריים ולתוך המערכת הזו הוזרמו בעזרת המשטרה וכל הגורמים האחרים, האוטובוסים שהורידו את האנשים, היה מעגל תנועה ואנשים נכנסו, יצאו, נכנסו לתפילה.
רפי בן חור: ישנם רעיונות שבקבר רבי שמעון בר יוחאי שמענו אותם, דבר שאי אפשר ליישם.
רפי בן חור: נדמה לי שהיושב ראש אפילו שמע את הרעיון הזה פעם.
רפי בן חור: אתה לא יכול לבוא להגיד בקבר ר' שמעון בר יוחאי, או לאדם זה או אחר, 'תשמע, תסיים מהר, תגמור, תלך'.
רפי בן חור: אין כזה דבר, זה לא לשבת במסעדה, גמרת לאכול, תאסוף את הדברים שלך ותלך.
רפי בן חור: היו כל מיני רעיונות, אפילו טכניים, לעשות איזה שהוא מסלול של---
אורי מקלב: בהחלט, יש גם בקשה מאנשים לפני זה, פונים דרך העיתונות, בפנייה מסודרת, דרך הודעות, לקצר את השהות וגם אני חושב שישנה פעילות גם של משמר הגבול---
רפי בן חור: היתה פעילות כזאת.
אורי מקלב: בזמן הלחץ זה לא עזר, מכיוון שלא היתה היערכות לכל כך הרבה אנשים בבת אחת.
חגי יציב: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזו באמת לשבח את כל הגורמים, המרכז הארצי למקומות קדושים עשה פה עבודה נפלאה, האנשים במקום, המנהל הכללי וכמובן הקולגות הכי טובים שיש לנו זה משטרת ישראל וכמובן מפקד העוטף.
חגי יציב: אני הייתי שם פרק זמן ארוך ובאמת לא ראיתי, גם לא שמעתי, תלונות.
חגי יציב: יכול להיות שאחד הדברים שאנחנו צריכים להסיק מסקנות לשנים הבאות, וזה גם קשה מאוד, זה כל תופעת הקבצנות שנמצאת שם שממש יושבים על הרצפה וכך הם מונעים מאנשים מלעבור שם, שזאת בעיה, שגם אי אפשר להתגבר עליה, היא תופעה שקיימת גם בכותל.
חגי יציב: אולי משטרה, אחרים, צריכים לדעת להתגבר על זה.
חגי יציב: זה מאוד צרם לעין, ברגע שאדם יושב ומשתרע על שביל צר, שמאות צריכים לעבור דרכו ואף אחד לא יעיז להרים אותו כשהוא פושט יד, אני חושב שזאת היא הבעיה.
חגי יציב: בסך הכל אני חושב שהיתה הצלחה.
אורי מקלב: מתי היית, בשעות היום או בשעות הלילה?
חגי יציב: הייתי בשעות הלילה, הייתי בשעות השיא.
חגי יציב: ההיערכות של המשטרה, לא אני להגיד את זה---
אורי מקלב: באיזה שעות היית?
חגי יציב: הייתי בין 7 ל-9.
אורי מקלב: זה לא השיא.
רפי בן חור: השיא הוא משעה 23:00 עד 2:00 בלילה.
אורי מקלב: אין לי בעיה לשבח עכשיו, אפילו דיברתי איתך ואנחנו באמת נעסוק בזה, אבל זה לא הזמן עכשיו.
אורי מקלב: עכשיו אנחנו רוצים להציף את הבעיות שהיו בשעות הלילה, במשך זמן, אנשי המקצוע יגידו כמה זמן, שאנשים לא יכלו להגיע למקום, המקום נסגר, אנשים חיכו שעה, שעה וחצי, בלי שהם ידעו בכלל כמה זמן הם אמורים לחכות.
אורי מקלב: האתר נסגר לזמן, לא נתנו להיכנס, אנשים, אח"מים, רבנים חשובים מאוד, ראשי ישיבות, הרב הראשי לישראל המתין זמן ארוך מאוד בלי שהוא נכנס.
אורי מקלב: זה נושא שאנחנו רוצים לדבר עליו, אבל לא הכל אני מעלה, חלק יעלו האנשים, הנושא של אח"מים.
אורי מקלב: תארו לכם שאירוע שהכנסת מארגנת, שהעומד בראשה או חבר כנסת לא היו יכולים להיכנס, מה חברי הכנסת היו עושים.
רפי בן חור: אדוני, אני מקווה מאוד שאנחנו נקבל היתר לבנות את הקומה השנייה והדברים ייפתרו.
אורי מקלב: ועם כל זה, כשאני מדבר על האנשים החשובים שנתקעו, אני קצת מדבר יותר ברגש, לכן היה קשה לי שאתה מפריע לי באמצע.
אורי מקלב: לשמוע אחר כך שהרב הראשי לישראל ,הרב צדקה, ראש ישיבת הוד יוסף, למעלה  מבן 80, עמד 3/4 שעה והמתין ובסוף חזר לביתו, משטרת התנועה שילחה אותו, ולא נתנו לו להיכנס.
אורי מקלב: אלה דברים שאנחנו נציף אותם, דברים ששמנו עליהם דגש לא בגלל שאנחנו מצווים לכבד אותם, הכיבוד שלהם זה הכיבוד שלנו, שהם מגיעים בצורה שאלה שנמצאים רוצים שהם יגיעו, לכן זה חלק מהתכנון, וזה אכן היה.
אורי מקלב: גם האנשים שהמתינו לא שעה, שעה ורבע, באוטובוסים, דחוקים, זו תופעה קשה מאוד ואי אפשר להתעלם.
אורי מקלב: הברכות זה בסדר, אנחנו ניתן אותן, אבל אנחנו צריכים להציף אם אנחנו רוצים באמת לראות שהדברים האלה לא יישנו.
אורי מקלב: מר יוסי שוינגר, המנהל הכללי של המקומות הקדושים, לא נחזור על מה שדיברנו עכשיו, אבל אנחנו מצטרפים לדברים, אנחנו יודעים שאתם עושים עבודה טובה, אנחנו יודעים שאתם משקיעים הרבה, ודיברתי על כך שרוב שעות היום האירוע---
רפי בן חור: היושב ראש גם סייע לנו בר' שמעון בר יוחאי ובמקומות אחרים.
אורי מקלב: נכון, אנחנו מאוד מעריכים.
רפי בן חור: אלה דברים שאנחנו עושים בשיתוף פעולה.
אורי מקלב: בבקשה, כרגיל אנחנו פונים לפונים וגב' עדני היא גם פונה, אז ממש בקצרה, אם את יכולה, בנושאים שקשורים לאירוע, לא באופן כללי, בעיקר בנוגע ליום השנה.
אורי מקלב: אתם פועלים כל השנה במתחם.
מרים עדני: אחד הדברים, שגם צוינו, שרבנים ואדמו"רים שניסו להיכנס לא יכלו להיכנס.
מרים עדני: בשעה 5:00 לפנות בוקר הרב הררי ועוד כמה רבנים חשובים מאוד, זקנים ומבוגרים, שניסו להיכנס, לא יכלו להיכנס.
מרים עדני: הניסיונות שלנו לתאם את זה לפני כן, עם כל הרצון, גם מצד הרב שוינגר וגם מצד מפקד המחוז...
מרים עדני: הצפיפות שנוצרה שם הגיעה למצב שאנשים לא הצליחו להיכנס ורבנים מאוד חשובים לא יכלו להיכנס.
מרים עדני: מה שאני רציתי להגיד זה שאנחנו מתקרבים לחודש דצמבר-ינואר ומגיעים פטריארכים לכנסייה בבית לחם.
מרים עדני: כשהם מגיעים, פותחים להם את הכביש הישר שנהגו מימים ימימה לנסוע בו.
מרים עדני: סוגרים את קבר רחל והם מאובטחים, כל הפטריארכים, הפטריארך היווני והפטריארך האורתודוקסי והאתיופי וכולי, ובכל יום כזה סוגרים את קבר רחל לתפילת מתפללים יהודים ומאפשרים לפטריארכים, למרות שהם לא עוברים באותו כביש בכלל, לנסוע לבית לחם, כי הם עוברים דרך קבר רחל.
מרים עדני: מה שאני חשבתי זה שאם עושים כזה כבוד לפטריארכים, למה לאדמו"רים ולרבנים ולרב הראשי אין אפשרות לפתוח את הכביש הישר הזה, כדי שהם ייסעו לא בכל המסלול הזה וייתקעו בפקק הזה שנוצר.
מרים עדני: אני מדברת על י"א בחשוון.
מרים עדני: בדרך כלל אין שום בעיה בכניסה שלהם, אני מדברת על היום הזה שזה כל כך עמוס ושאפשר ליצור בדיוק את אותו מצב לרבנים החשובים, כמו הרב הראשי.
מרים עדני: מה שאני חושבת זה שגם חברון וגם מירון, כמו שצוין, אלה מקומות שפוקדים אותם עשרות אלפי אנשים, אם זה בהילולה ואם זה ביום יום ובחול המועד, אפשר לפתוח אולי את הכביש להליכה רגלית ולא שאוטובוסים ייכנסו.
מרים עדני: האוטובוסים הם ענקיים, הם לא יכולים להכיל את הכמות של האנשים.
מרים עדני: במירון יש חניון כללי שממנו אנשים הולכים רגלית.
מרים עדני: ההליכה היא מאוד קשה---
אורי מקלב: כמה זמן הליכה בקבר רחל?
מרים עדני: זה אולי שבע דקות, אבל זה הרבה יותר קל מאשר במירון או בחברון, שזו עלייה תלולה וזה יהיה הרבה יותר פשוט.
מרים עדני: אפשר לחלק את הכביש לשניים, צד אחד לנשים, צד אחד לגברים---
אורי מקלב: נראה לי ש'אגד' לא מסכימים.
חגי יציב: להיפך, 'אגד' מאוד ישמח.
מרים עדני: זה פשוט בלתי אפשרי.
מרים עדני: המעט לא מכיל את המרובה.
רפי בן חור: אי אפשר להשוות בין מירון לבין קבר רחל.
אורי מקלב: מאיזה בחינה אי אפשר?
רפי בן חור: מבחינת נגישות.
רפי בן חור: מה שנעשה בקבר ר' שמעון בר יוחאי, תאר לך---
אורי מקלב: גב' עדני אומרת, מבחינת נגישות, לא מבחינה ביטחונית, מבחינה ארגונית, במירון הולכים הרבה יותר זמן מאשר יילכו ברגל בקבר רחל.
מרים עדני: במירון זו כברת דרך ארוכה וגם עלייה תלולה מאוד.
רפי בן חור: מה עם שאלת הביטחון?
אורי מקלב: זה נושא שתיכף נבקש ממר יהושע---
רפי בן חור: אני מזכיר לך שבקבר רחל לפני שבועיים זרקו שם---
מרים עדני: בחברון יש בעיה יותר מסובכת---
אביבה פינצ'וק: כל מה שהיא אומרת שבחברון, שזה הרבה יותר בעומק, עושים.
אביבה פינצ'וק: בחברון יש מסלול מיוחד לאנשים חשובים מאוד, שפותחים אותו במיוחד, ובחברון יש מסלול להולכי רגל, לכל מי שכוחותיו איתו ללכת ברגל, וזה בלב חברון.
אורי מקלב: אני באמת מקווה שההצעה הזאת תידון, אני חושב שזה חלק מהפקת לקחים ומהפתרונות.
אורי מקלב: אני שמעתי את זה מאנשים רבים וגם היה כתוב שהאפשרות לתת ללכת ברגל את הקטע הזה, למי שיכול ללכת ברגל, מי שלא יכול, האוטובוסים ייקחו אותו, אבל מי שיכול ללכת ברגל את החלק הזה, בוודאי ובוודאי בזמן לחץ זה יוכל...
אורי מקלב: אנחנו נעשה סבב קטן לאנשים שמבקשים להתייחס.
אורי מקלב: אולי נתחיל ב'אגד'.
אורי מקלב: אמנם הפעם 'אגד' עבר את זה בשלום, אנחנו באמת רוצים לציין לזכותכם, אבל בוודאי גם בנושא הזה קיבלתי פניות עם הצעות לשיפורים.
חגי יציב: אני אשמח לקבל את ההצעות לשיפורים ואני אתייחס אליהן.
חגי יציב: אני רוצה להתייחס לדעתה של גב' עדני, ואני מאוד מסכים איתה.
חגי יציב: אני חושב שבאמת זו הדרך היעילה לפתור את הבעיה בקבר רחל.
חגי יציב: דיברנו על קבר רחל ודיברנו על מירון ואלה שני מקומות שמאוד זהים בבעיות שהיו בהם בעבר, בנושא של קליטת מתפללים במתחם עצמו, ואם אנחנו לוקחים את השנה האחרונה ומשווים אותה לשנה קודמת, אחוז המתפללים עלה ב-30%, כלומר שבשנה הבאה אנחנו צפויים להגיע לעוד 30% יותר לפחות, ואין מבחינה תחבורתית אפשרות, בשעות הלחץ, להכניס אוטובוסים ולהוציא אנשים ממתחם הקבר מבחינת תחבורתית יעילה.
חגי יציב: השנה נערכנו יותר מבשנה שעברה, קיימנו מספר ישיבות עם מפקד העוטף, עם הצבא ועם כל הגורמים שקשורים לקבר, הוספנו אוטובוסים בכל שעות היום.
חגי יציב: מאחר והפקנו לקחים משנה קודמת, הוספנו אנשים, תגברנו באנשים, תגברנו בשאטלים, אבל זה לא הפתרון.
אורי מקלב: צפי של 30% יותר, חשוב לי מה שאתה אומר עכשיו מבחינה מקצועית, לקראת שנה הבאה; זה צפי שלכם, צפי שאתם מקבלים?
אורי מקלב: מי קובע את הצפי ואת המספר?
יהודה יהושע: מדובר במספרים בפועל.
אורי מקלב: אבל הצפי שבשנה באה יהיו 30% יותר, ואני מבין שהשנה נערכתם---
חגי יציב: לקחנו את הנתונים של שנה שעברה, העלינו לשנה, ואני אומר, במקרה הטוב זה 30%.
אורי מקלב: זאת אומרת המינימום זה 30%, אנחנו לא יודעים.
אורי מקלב: ראוי לציין שהנהירה וההגעה למקומות הקדושים, לקברי צדיקים, יש שוני בזה ויש תופעה מבורכת מאוד שיותר ויותר באים לקברות צדיקים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שאנשים מכירים ומוקירים את המקומות האלה כשהם באים להתפלל ויש להם צורך להתפלל, ואני רוצה לספר לכם מניסיון אישי, חינם.
אורי מקלב: יש ליד הכנסת, לא יודע אם הרבה יודעים, אבל עד לפני שנתיים לא ידע כמעט אף אחד, שיש כאן קבר של הצדיק מזוויל, שנקבר כאן מזמן מלחמת השחרור.
אורי מקלב: כשלא יכלו לקבור לא בהר הזיתים ולא במקומות אחרים, קברו אותו כאן, בבית קברות זמני, והוא נמצא מעל גן סאקר, מאחורי הגדר של הכנסת.
אורי מקלב: לפני שנתיים לא יודע אם היו באים אחד, שניים, היום מגיעים בימי שני וחמישי אחר הצהריים מאות מתפללים, אוטובוסים שלמים.
אורי מקלב: לא פעם משמר הכנסת מפנה אותנו, היוצאים מן הבניין פה, שמאלה בגלל הלחץ שיש בכל החניה מאחורי בית המשפט העליון.
אורי מקלב: זה יותר ויותר לא רק משנה לשנה, אלא משבוע לשבוע המספרים משתנים וגדלים, ואנחנו צריכים לצְפות ואני חושב שזו הנקודה המרכזית.
אורי מקלב: אם אני אגיד שזה כשל בתכנון, אולי היה כשל באחוז של הצפי של האנשים ואז אף פעם אי אפשר לדעת מתי כולם מתרכזים, אבל גם בזה יש ניסיון.
אורי מקלב: גם במקומות אחרים יודעים שהשעות שאנשים באים בהן---
חגי יציב: היה הבדל בימים.
חגי יציב: בשנה שעברה במהלך היום הראשון לא היתה בעיה ובמהלך היום השני היתה בעיה, ואנחנו נערכנו ליום השני.
אורי מקלב: באיזה יום זה היה בשבוע?
חגי יציב: שני-שלישי.