GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמי שור: ואם יצליחו את המשוכה החוקית לעבור ברשות החשמל בנושא הזה, גם אנחנו ניכנס לבדיקה של הדבר הזה, מבחינתנו הוא הפיילוט שלנו כרגע.
אורי מקלב: אני רוצה לסיים, קודם כל מודה לאלה שהיו, אבל במיוחד אלו שנשארו עד הסוף, אני מבין שהדיון התארך הרבה יותר מהצפוי וזאת בעקבות כך שהדיון הוסט על העיקרון ולא על התוצאה של הרפורמה ומס הבצורת והקמת התאגידים.
אורי מקלב: אבל מכיוון שנתתי לחברי כנסת ואני לא מצנזר בדברים שלהם, ליה, אני רוצה לציין, גם נשארה עד הסוף אבל גם התמקדה באמת בשירות לאזרח, והאחרים, יכול להיות שזה קצת נסחף הלאה ובצדק מבחינתם, אני לא מבקר אף חבר כנסת.
אורי מקלב: אולי לא שמעו את הפתיחה, על מה הדיון, ולכן גם זה היה כאילו הדיון הכללי ואחרי זה כבר לא יכולתי גם לא לאפשר גם לראשי הערים, לכולם, שהתייחסו בעניין הזה.
אורי מקלב: המטרה היתה באמת, אבל אני חושב שבכל אופן התקדמנו כאן, גם אם לא הצפנו את כל הנושאים.
אורי מקלב: אז אנחנו יודעים היום להפריד בין חבלי הלידה, נקרא לזה, חבלי ההקמה של תאגידים שעדיין יש בקשיים, שיהיה שיתוף פעולה, עם השינויים הרבים שציינתי גם בדבריי, שעברו תאגידי המים ממס הבצורת והשינויים שאחרי קביעת מס בצורת, שינויים שהכנסת עשתה על מס הבצורת והרפורמה ועוד, כמו שאת אומרת, גם בכל, לא כל הרפורמה התקבלה ואולי אנחנו נראה מה צפוי לנו ב- 2011.
אורי מקלב: אבל אם אני, אני מסכים לכך שיש דברים בחלק של הבירוקרטיה והחלק של בעיות שיש בתוך צריכת המים או בחשבונות המים, הם לא דברים שנבעו דווקא בגלל השינויים האחרים.
אורי מקלב: אבל זה לא רק שהתעצם.
אורי מקלב: יש כן, עצם הקמת תאגיד המים, ביטלה את הגמישויות שהיו לרשויות.
אורי מקלב: לא רק שגילו אחרים והבעיות התעצמו והיו עוד, יש עוד הרבה בעיות וביחד הכל נפל ביחד, אבל גם הרבה בעיות שנפתרו על-ידי גמישות של הרשות, שהיום לא קיימת, בחוק.
אורי מקלב: היא לא אפשרית.
אורי מקלב: אתם צריכים גם להבין דבר אחד, שעם זה שזה נהפך למצרך יקר, אנשים גם דורשים שירות יותר טוב, זה גם כן.
אורי מקלב: אנשים אומרים – תשמע, ואם אני משלם, אני גם רוצה שירות יותר טוב.
אורי מקלב: יותר זמין, יותר מהיר.
אורי מקלב: אם אנחנו באמת נשקף שהבעיה המרכזית היא בנושא של צריכה משותפת, שזה באמת הבעיה הכי גדולה, אני כולל בזה גם נזילות סמויות, מפני שהנזילות הסמויות, הם בעצם מהווים את הצריכה המשותפת, אבל צריכה משותפת היא לא דווקא נזילות סמויות, יש עוד דברים.
אורי מקלב: אין אף אחד, ואני נמצא הרבה שנים בשטח הזה, אין לאף אחד תשובה אבסולוטית.
אורי מקלב: על כל מקרה שפתרתם אותו, אני אביא לכם אבל הנה המקרה השני, שהוא בעצם מפריך את התזה הזאת, את המסקנה הזאת.
אורי מקלב: אני רואה, אם היה לי את האפשרויות, אני לא יודע אם הייתי הולך ללמוד, הייתי עושה דוקטורט, אם היה לי אפשרות לעשות קבוצת מחקר, הייתי לוקח, אני חושב שהיא יכולה לפתור וגם, ויש לזה גם משהו ערכי, של בזבוזי מים בסופו של דבר, כן משלם לא משלם, אבל מים, זה אחד, זה עולה מים, הגדולים המיותרים שיש היום במשק הבית, זה הצריכות, מים שהולכים לאיבוד.
אורי מקלב: כאלו שהולכים לאיבוד וכאלה שבאמת משלמים, האזרחים, על מה שהם לא צריכים לשלם.
אורי מקלב: אבל לשלב את שני הדברים האלה ביחד ולמצוא, לקחת מכל התאגידים את כל המקרים, את כל הפתרונות שעשו, איך אפשר להתגבר מצד אחד, איך אפשר לפענח, מה הסיבות שזה כך והאם, אם היו משאירים אנשים, אני כן הייתי מצפה מרשות המים שהיא, הייתי מבקש, שהיא תיקח את האתגר הזה, בשילוב, בשילוב תאגידי המים, ואני חושב שהיינו מורידים, מורידים את חלק גדול מהבעיות שיש לנו, בעיות צרכן – ספק, בגלל שזה גם מגיעים לסכומים גדולים מאוד.
אורי מקלב: התוצאות.
אורי מקלב: ועם העלאת תעריף המים זה עולה ועולה ועולה.
אורי מקלב: ככה שזה נהפך, אלפי שקלים לחשבון, וגם הרבה יותר, וגם מאות רבות, זה נהפך למשהו שאנשים לא יכולים להתמודד עם זה, זה גזירה שלא יכולים לעמוד בזה.
אורי מקלב: אני חושב שיש כאן עוד נקודה.
אורי מקלב: אני חושב שיש כאן נושאים שאנחנו יכולים לקבל על עצמנו באמת להשתפר בהם.
אורי מקלב: לא העלו כאן הרבה נושאים, אבל נושא נניח העברת בעלויות, בשעונים.
אורי מקלב: המקום שהכי קשה בהעברת הבעלויות זה בתאגידי המים, דוגמה אני מביא לך.
אורי מקלב: העברת הבעלות משעון לשעון, משפחה, יש בזה, הבעיות הכי קשות.
אורי מקלב: וחברת החשמל, ניקח דוגמה, דומים, חברת החשמל, זה נעשה בפקס', בדרך הטלפון.
אורי מקלב: בתאגידי המים, זה מסובך.
אורי מקלב: זה גם לוקח כוח-אדם, זה גם הבירוקרטיה, זה גם גובה מחשבונות.
אורי מקלב: אז כשיש כאן בירוקרטיה וקושי, אז אנשים גם לא מעבירים.
אורי מקלב: לא מעבירים, יש עכשיו התחשבנויות ואנשים אומרים, מחייבים אותי, החשבון מגיע אחר-כך.
אורי מקלב: זה, אני מביא דוגמה אחת.
אורי מקלב: כל חוק שנעשה, שיעשו אותו גם אחרי שתקבלו את כל הפידבקים בציבור, עדיין לא נוכל להתמודד, לא חשבתם, שכשאנחנו חוקקנו את החוק, מה יקרה כשיהיה עדכון נפשות, אבל כשבעל הדירה נפטר ואין עדיין צו ירושה, ועכשיו מישהו אחר, נפטר מישהו בדירה, עדיין לא צו ירושה, השכירו היורשים בינתיים בהסכמה השכירו את הנכס, יש מספר נפשות אחר, יש עכשיו שש נפשות, חמש נפשות, תאגיד לא נותן לעדכן נפשות בלי הסכמת בעל הנכס, הסכמת בעל הנכס לא נמצא, והוא עכשיו משלם יקר.
אורי מקלב: דוגמה אחת.
אורי מקלב: אני לא יודע, אבל זה דברים שלא ידענו ואני מקבל את זה היום.
אורי מקלב: אם לוקחים את האוסף של כל פניות הציבור והיינו, ומתוך זה, אני אומר, גם מה שקיים היום, לבקש מהתאגידים שמישהו ייקח מתוך כל תאגיד, שייקח, יתמצת וירכז את סוג הבעיות שיש, לקונות שיש היום בחוק, לקונות שמראש, שלא ידענו מראש, לא אשמה של מישהו, ואת זה להעביר אצלכם למישהו מקצועי, ומזה לעשות איזה, גם ככה נעשה תיקונים, ושהתיקונים במהותם יהיו צרכניים.
אורי מקלב: ולקיים על זה גם דיונים.
אורי מקלב: היום, אחרי שהגל, נקווה שהגל עבר, הבעיה העיקרית, היום רשות המים, אם היא תוכל להרים מעצמה, יחד בשיתוף התאגידים, את כל נושא הצרכנים, לשפר אותו.
אורי מקלב: זה חלק מהמסקנות שאני רוצה לקבל אותם.
אורי מקלב: לשפר, לשים דגש גם לא רק מה שהיה הוא שיהיה ורק הדברים, מה שהיה, אנחנו היום הולכים במטרה, עם פנים לשפר את כל הדברים שצריכים.
שרה זילברשטיין: אתה יכול להציע את זה לחקיקה, מה שהצעת עכשיו?
אורי מקלב: אם יהיו דברים שיצריכו חקיקה – אז חקיקה.
אורי מקלב: אני, למשל, אני לא יכול להכניס דבר אחד שכן הייתי רוצה לבקש מהם, לעודד הקמת ועדות הנחות ברשויות.
אורי מקלב: אני רוצה להביא איזה מודל שזה באמת תלוי כמה הרשות מוכנה.
אורי מקלב: אבל שצועקים היום על זה שהתאגידים לא נותנים הנחות, הם לא מוכנים לתת מכספם שום דבר.
אורי מקלב: אז נכון שפעם זה היה עובד שליש, נניח, שהיו צריכים, היו צריכים למחוק חוב למישהו, היו גם מקרים שהיו צריכים למחוק, אז היה שליש העירייה, הרווחה, שליש יכול להיות היה נניח אגף המים, אגף המים היה, היו מוותרים כאילו על חלק, והחלק הצרכן עצמו, היו מגיעים לאיזה הסדר כזה או אחר.
אורי מקלב: היום אין להם שום רשות.
אורי מקלב: אבל יש מנגנונים שפיתחו אותם עם ליווי של יועץ משפטי, איך בכל אופן.
אורי מקלב: יש בעיה, איך הרשות נותנת תמיכה למישהו, אבל התגברו על כל הבעיות האלה ועיריית ירושלים, עד שהיא מוציאה כזו חוות-דעת ומודל כזה, הניסיון הכי גדול בתמיכות, בתקציבים יש בעיריית ירושלים, כל פסקי בית-המשפט יצאו על-סמך בג"צים או על-סמך תקדימים שהיו.
אורי מקלב: כך שאני חושב שזה יכול לתת גם פתרונות למקרים שאנחנו חייבים, בכל מערכת כזאת גדולה, יש בכל אופן מקרים שיכול להיות שבאחוזים הם לא רבים, אבל בכל אופן מקרים אנושיים, ערכיים, חברתיים שלנו, שאנחנו צריכים לתת לזה את הדעת במקום שאנחנו בכל אופן, אנחנו משהו ציבורי.
אורי מקלב: אנחנו נעשה מעקב ונודיע לכם ונוציא פרוטוקולים, כפי שאנחנו נוהגים לעשות.
ציפי חוטובלי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
ציפי חוטובלי: אנחנו שמחים לפתוח דיון משותף, של הוועדה לקידום מעמד האישה ביחד עם הוועדה לפניות הציבור, עם יושב הראש שלה, חבר הכנסת אורי מקלב.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שזו הזדמנות מצוינת לכך שהוועדה לקידום מעמד האישה מלווה את כל נושא המעונות לאורך הפעילות שלה.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שזו הזדמנות מצוינת לראות את הקשיים בהם מתמודדים אנשים שפניות הציבור שלהם הגיעו לוועדה לפניות הציבור.
ציפי חוטובלי: היום אנחנו עוסקים בנושא מאוד חשוב, של קביעת דרגות תשלום במעונות יום בעקבות רפורמה שנערכה במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה שהעבירה את האחריות לקביעת דרגות הסבסוד לגורם חיצוני.
ציפי חוטובלי: בשנת תשע"א ההורים שרשמו את ילדיהם למעונות עדיין לא יודעים איפה הם עומדים מבחינת דרגות הסבסוד להן הם זכאים.
ציפי חוטובלי: ההורים בתחושה שהם משלמים מחיר מלא כי עדיין הגורם חיצוני שמשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה העביר אליו את האחריות לא עושה את העבודה.
ציפי חוטובלי: זה הרושם שאנחנו קיבלנו גם מהפניה אל הארגונים המפעילים.
אורי מקלב: אני אמשיך את מה שהצגת, ככותרת הנושא.
אורי מקלב: היום אנחנו במצב שארבעה חודשים אחרי פתיחת שנת הלימודים, להורים עדיין אין את הדירוג.
אורי מקלב: זה שהם לא יודעים בפני מה הם עומדים גם הוא דבר בפני עצמו.
אורי מקלב: אנחנו לא דנים היום למה זה קרה ומה התהליך שהם עושים, האם זה תהליך טוב, תהליך מסודר, האם צריכים לעשות שינויים.
אורי מקלב: למה אנחנו היום נמצאים במצב זה?
אורי מקלב: המצב בו אנחנו נמצאים, הוא שההורים צריכים להתמודד ושאין להם דרגה קבוע לשכר הלימוד שעליהם לשלם במעונות, צהרונים או במשפחתונים, זה עדיין לא ברור.
אורי מקלב: אנחנו כן אמרנו להם משהו "אתם כן תשלמו את מלוא המחיר".
אורי מקלב: המצב היום שמאות ואלפי הורים משלמים את מלוא המחיר ובאופן מעשי הורה שאמור לשלם על פי הדרגה שהוא יודע, 500, 600 שקל לחודש בדרגה 2, משלם את מלוא המחיר שמסתכם ב- 1,500, 2,000 שקל.
אורי מקלב: יוצא שאנשים משלמים תשלום יתר, שהוא 1,000 שקל או 1,500 שקל - - -
עמיר פרץ: סליחה, חבר הכנסת מקלב, האם כשתהייה קביעה יהיה תשלום רטרואקטיבי?
אורי מקלב: יכול להיות שיהיה החזר, בוודאי כשתהייה קביעה רטרואקטיבית.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על התמודדות.
אורי מקלב: יתכן שאדם משלם יותר ממה שהוא מרוויח.
עמיר פרץ: אתה צודק, רציתי לדעת האם זה עיכוב או גזל.
אורי מקלב: עיכוב.
אנסטסיה מיכאלי: זה לא יכול להיות, האמת היא שבמדינת ישראל לא שווה לכל האמהות לצאת לשוק העבודה.
אורי מקלב: חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי, מעצימה את העניין ובאמת בחשיבה נכונה.
אורי מקלב: הרי חלק מהסבסוד וחלק מכל המענה שאנחנו נותנים במעונות זה כדי לאפשר לאמהות לצאת לעבודה.
אורי מקלב: האם אנחנו גורמים לכך מבלי שאפילו מישהו מדבר איתם שהם צריכים לשלם תשלומי יתר משמעותיים ביותר, לשלם עוד 1,000 שקל לחודש וזה יכול להיות גם 1,500 שקל בחודש.
אורי מקלב: לא מדובר בתשלום של מה בכך.
נסים זאב: יהיו החזרים?
אורי מקלב: ברור שיהיו החזרים, צריך שיהיו החזרים.
אורי מקלב: אני שואל למה שההחזרים יהיו להורים והם אלה שיקבלו את ההחזרים, למה שלא המשרדים  יספגו ויקבלו את ההחזרים אחר כך.
אורי מקלב: למה ההורים צריכים לספוג היום את מלוא הסכום?
אורי מקלב: הבעיה היא, שעדיין לא נקבעו התעריפים.
אורי מקלב: למה ההורה הוא זה שתמיד צריך לשלם את מלוא המחיר.
אורי מקלב: קיבלנו ממרכז המידע והמחקר של הכנסת שנמצא ש- 80% מההורים שילדיהם נמצאים במעונות זכאים לסבסוד שלמעלה מ- 50%.
אורי מקלב: אנחנו רואים שרוב רובם של ההורים ששולחים את ילדיהם למסגרות אלה זכאים לסבסוד.
אורי מקלב: היום כשהם לא מקבלים סבסוד אנחנו גורמים להם נזק גדול מאוד.
אורי מקלב: התמונה השלמה היא, לאלה שהיו בשנים עברו.
עמיר פרץ: יש מספרים?
אורי מקלב: לא. אבל אנחנו יודעים שהורים שנרשמו השנה לא נקבע להם בכלל דרוג והם משלמים את מלוא הסכום.
עמיר פרץ: כמה כסף יש בסעיף התקציבי לנושא, ומה המדינה מרוויחה מבחינת האשראי הבנקאי?
עמיר פרץ: האשראי הבנקאי הוא הרבה מאוד כסף והוא על חשבון אותם אנשים.
אורי מקלב: מה עלות האשראי של ההורים בגין התשלומים האלה?
אורי מקלב: זה לא מצב שהם מרווחים כסף שלא שייך להם.
עמיר פרץ: המדינה מנהלת חשבון אשראי על חשבון אנשים שנמצאים בקשיים הכי גדולים.
עמיר פרץ: לאימא כזאת לכסף הזה יש ערך.
עמיר פרץ: העיכוב הזה שווה כסף.
עמיר פרץ: זה על חשבון אנשים ואני רוצה לדעת אם יש כאן תמרון תקציבי או סתם בעיה בירוקרטית.
אורי מקלב: אני רוצה לתת את התמונה המלאה של הנושא, ואחר כך נשמע את המשרדים.
אורי מקלב: להורים שילדם נמצא במעונות או המשפחתונים בשנה שנייה או שלישית להם נקבע דבר אחר, הם משלמים בהתאם לדרגה שהייתה להם בשנה קודמת בתוספת דרגה או שתי דרגות.
אורי מקלב: לילדים החדשים משלמים את מלוא המחיר.
אורי מקלב: למה לאנשים שהיו בשנים  עברו קבעו קטגורית שהם צריכים לעלות בדרגה?
אורי מקלב: אני לא מכיר עליות ושינויים בשכר כל כך גדולים שאנחנו חושבים שהם צריכים לעלות דרגה.
אורי מקלב: למה צריך לקחת את הסכום המקסימאלי ולהשיט אותו על ההורים?
אורי מקלב: נניח שגם אם יש 5% מההורים שהדרגה שלהם עלתה למה כל ההורים צריך לספוג תשלום יתר?
אורי מקלב: ההורים האלה שזו השנה הראשונה של ילדם במעון, על פי המידע שקיבלנו, אני מניח שליש מההורים שנמצאים במשפחתונים הם חדשים מאחר והמסגרות האלה הן לשלוש שנים.
אורי מקלב: אני מניח שליש הם חדשים, מעבר לכך יש את צהרונים ומשפחתונים ומספרם אף גדול.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים מהפונים שיציגו את התמונה ואחר כך נבקש את תגובת הארגונים המפעילים וכמובן נשמע את משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה והרגולטורים.
ציפי חוטובלי: אולי לפני שאנחנו עוברים לפניות הציבור, נשמח אם אורלי אלמגור לוטן שהכינה לנו את סקירת מרכז המחקר והמידע של הכנסת, תעביר לנו את הממצאים.
אורלי אלמגור לוטן: שאלו כאן על המספרים.
אורלי אלמגור לוטן: במעונות היום והמשפחתונים, היו בשנה שעברה בערך 85,000 ילדים.
אורלי אלמגור לוטן: מניחים, שהמספר הזה הוא אותו דבר השנה ואולי אף יגדל במהלך השנה.
אורלי אלמגור לוטן: אם נדבר על המספר הכללי אז מספרם של הילדים, כמו שחבר הכנסת אורי מקלב אמר 80% מהם היו זכאים לסבסוד.
אורלי אלמגור לוטן: הצהרונים הם סיפור קצת אחר, בשנה שעברה היו 13,500 ילדים בצהרונים, השנה המספר אמור לגדול פי ארבעה.
אורלי אלמגור לוטן: בעניין הסבסוד לצהרונים לדעתי צריך להסתכל על זה קצת בנפרד כי כל ההכרה בצהרונים עדיין נמשכת.
אורלי אלמגור לוטן: כך שבכל מקרה גם אם היינו בשנה שלא עוברים למערכת חדשה, למיטב הבנתי רוב הילדים לא היו מקבלים בשלב הזה סבסוד כי רוב הצהרונים עדיין לא קיבלו את ההכרה.
אורלי אלמגור לוטן: לדעתי צריכים למקד את הדיון במעונות היום ובמשפחתונים.
אורלי אלמגור לוטן: מבחינת השינוי בדרגות הזמניות של הסבסוד, יש הנחיה כתובה של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה שמתייחסת למשפחתונים שאומרת שהילדים ממשיכים מקבלים את הדרגה שחושבה בתוספת דרגה אחת.
אורלי אלמגור לוטן: בנוגע לילדים חדשים לרכזות של המשפחתונים יש חופש קצת יותר רחב לקבוע את הדרגה.
אורלי אלמגור לוטן: יש להן הנחיה אבל יחסית יש להן מרחב התגמשות בקביעת הדרגה.
אורלי אלמגור לוטן: אם יש כאן מישהי מהן היא תוכל לספר קצת על הקושי שזה יוצר מול ההורים, גם בהתנהלות המשפחתונים, גם בהתחשבות וגם בעזיבת ילדים.
אורלי אלמגור לוטן: בכל מה שנוגע למעונות יום לא מצאנו איזו הנחיה כתובה בעניין דרגה זמנית.
אורלי אלמגור לוטן: הארגונים שמפעילים את מעונות היום כן קיבלו מקדמה, זה בהמשך לשאלה של חבר הכנסת עמיר פרץ, הם קיבלו מקדמה בגובה של 90% ממה ששולם על חודש אוגוסט, זה חודש שמספר הילדים במערכת הוא מרבי.
אורלי אלמגור לוטן: לפי משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה המקדמה היא 90% עבור כל אחד מהחודשים ספטמבר עד דצמבר.
אורלי אלמגור לוטן: תמורת המקדמה היא, שינתנו לילדים דרגות זמניות כשלא הייתה הנחיה כתובה לדרגות הזמניות.
אורלי אלמגור לוטן: אנחנו התקשרנו לארבעה ארגונים מפעילים גדולים.
אורלי אלמגור לוטן: צלצלנו לארגון "נעמ"ת", "ויצ"ו", "נאות מרגלית" ו"אמונה".
אורלי אלמגור לוטן: בכל ארגון יש מדיניות אחרת לעניין הילדים.
אורלי אלמגור לוטן: לרוב לגבי הילדים הממשיכים כן מסתמכים על הדרגה משנת הלימודים הקודמת, או שזה בתוספת דרגה אחת.
אורלי אלמגור לוטן: צריך להבין שכשאנחנו אומרים בתוספת דרגה אחת, טרמינולוגיה זו הפחתה של הסבסוד.
אורלי אלמגור לוטן: ככל שהדרגה נמוכה כך הסבסוד יותר גבוה.
אורלי אלמגור לוטן: אם לוקחים ילד שהיה בדרגה 4  ומעלים אותו לדרגה 5, הוא ישלם יותר.
אורלי אלמגור לוטן: הפער בדרגה אחת זה לרוב סביב 150 שקלים.
אורלי אלמגור לוטן: אין לי כאן את הפילוח.
אורלי אלמגור לוטן: 50% זה הממוצע של הסבסוד.
אורלי אלמגור לוטן: אם איני טועה נדמה לי שדרגות, 3, 4, 5, 6, היא המאסה הגדולה של הסבסוד, אין לי כאן את הפירוט.
אורלי אלמגור לוטן: כאמור בחלק מהארגונים זה בתוספת דרגה אחת, ב"ויצ"ו" אמרו שזה תוספת של שתי דרגות, ואז זה עולה ב- 300 שקלים בחודש ברוב המקרים למשפחה.
אורלי אלמגור לוטן: עבור הילדים החדשים לא מצאנו בכלל איזה כלל.
אורלי אלמגור לוטן: כלומר חלק מהארגונים הולכים על הסדר כמו החדשים, חלק הלכו על סכום כולל ואז שינו את זה.
אורלי אלמגור לוטן: מצד אחד זה נראה ניסיון של הארגונים למנוע מצב בו הם משלמים תשלומי יתר ואז הם נקלעים בעצם לגירעונות יותר גדולים.
אורלי אלמגור לוטן: מצד שני כן רואים ניסיון של הארגונים לבוא ולהתגמש מול ההורים ולא להכניס את ההורים למצוקה, הורים שבאמת לא יכולים לשלם.
אורלי אלמגור לוטן: נראה שברמה הפרטנית הורה שנקלע לקשיים לרוב כן יקבל פתרון דרך המעון, אבל ככל כשמדברים על כלל ההורים לא ממש יש הסדר.
עמיר פרץ: למה גמישות, למה אין החלטות ברורות?
ציפי חוטובלי: נעביר את הדיון לגורמים המוסמכים.
טליה ליבני: על ארגונים מטילים תפקיד שהוא תפקיד על משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה מבלי שהדבר הוסדר.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שהבעיה המרכזית כאן היא העובדה שאנחנו נמצאים כמעט בשליש אחרי פתיחת שנת הלימודים ואנחנו נמצאים עדיין בלי דרגות.
טליה ליבני: להערכתי לא יהיו דרגות עד סוף השנה.
ציפי חוטובלי: הדיון הזה הוא כדי לזרז את התהליך, הוא לא בא לקבוע קביעה קטגורית שאי אפשר לשפר את התהליך.
ציפי חוטובלי: התהליך  חייב להגיע לידי מיצוי עוד בשנת הלימודים הזאת.
יעקב חנניה: תודה רבה לכם על הדיון, ליושבי ראש הוועדות ולכל החברים שהשתתפו בעניין הזה.
יעקב חנניה: אני אב לשני ילדים שהם חדשים במשפחתון ואני נאלץ לשלם כל חודש סכום של 3,056 שקל למשפחתונים עצמם.
יעקב חנניה: היום זה החודש הרביעי שאני צריך לשלם 3,056 שקל.
יעקב חנניה: וזה מה שבעצם הביא אותי לפנות לוועדה.
יעקב חנניה: אשתי עובדת, אני יושב לומד.
יעקב חנניה: כדי לקבל דרגה צריך לא לעבור סף שתכרות מוגדרת, לנו יש את המכסה.
עמיר פרץ: המשפחתון מוכר?
יעקב חנניה: הוא מוכר על ידי העירייה, רשמנו בזמן.
יעקב חנניה: היום זה החודש הרביעי, שאני נאלץ להוציא סכום של 3,056 שקל שאין לי.
יעקב חנניה: אם מעבירים את הסכום הזה למשפחתון, אז מה נשאר לדמי שכירות, כלכלה, מחיה?
עמיר פרץ: לאיזה סכום אתה צריך להגיע לפי החישוב שלך?
יעקב חנניה: הסימולטור של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה מראה שאני זכאי לדרגה ואני אצטרך לשלם רק כ- 500 שקלים לכל ילד, לשני ילדים כ-1,000 שקל.
יעקב חנניה: האבא שלי הסתכל באתרי האינטרנט  ומצא שלא נקבעו דרגות, והתשובה "לא נקבעה דרגה, לא נקבעה דרגה".
יעקב חנניה: בשבוע שעבר פניתי לרכזת ואמרתי שאין לי כסף לשלם ואני רוצה להוציא את שני ילדיי מהמשפחתון.
יעקב חנניה: לדעתי אי אפשר להמשיך כך.
יעקב חנניה: היא אמרה לי שאם אני מוציא אותם מהמשפחתון של העירייה אז שאני אדע שאין לי הבטחה למקום אחר.
יעקב חנניה: ניגשתי לעיריית ירושלים אולי הם יוכלו לסייע כי אני לא יכול להתמודד עם זה.
אורי מקלב: אנחנו באמת נרצה לשמוע אם בעלת המשפחתון כן קיבלה מקדמה.
אורי מקלב: כל הילדים שלך הם חדשים במשפחתון?
יעקב חנניה: שני הילדים חדשים.
יעקב חנניה: בשנה שעברה היה עומס, היו למעלה מ- 60 ילדים ברשימת ההמתנה בתור.
יעקב חנניה: ההיצע והביקוש הוא הנושא השני שאני רוצה לדבר.
יעקב חנניה: השנה ברוך ה' הגעתי בזמן ומוקדם והייתה לי זכות להתקבל.
אורי מקלב: הגעת הרבה לפני הזמן, הגעת כבר בשנה שעברה.
יעקב חנניה: הרבה לפני הלידה כבר נרשמים למשפחתון ולמעון.
יעקב חנניה: זו באמת מציאות עגומה שאני חווה אותה חודש חודש.
אורי מקלב: נדון בזה כנושא שני ולא נערבב בינהם.
ציפי חוטובלי: אני מבקש לשאול את תמר אלמוג, בגלל שמדובר במשפחתונים, אני מבינה שבאפשרות המשפחתונים כן לתת דרגות סבסוד לפחות באופן זמני.
ציפי חוטובלי: למה כרגע אין דרגות סבסוד במשפחתונים?
תמר אלמוג: יושבים כאן ראשי ארגונים, וכדאי שהם יענו.
תמר אלמוג: יש הנחיות מאוד ברורות למשפחתונים.
אלכסנדר הוכברגר: אנחנו דיברנו עם המטפלת, היא לא מצליחה לקבל.
תמר אלמוג: גם עיריית ירושלים קיבלה.
אלכסנדר הוכברגר: אני תושב נווה יעקב, שולח בת למשפחתון שנה שנייה.
אלכסנדר הוכברגר: בשנה שעברה, שלחתי את הבן למעון.
אלכסנדר הוכברגר: גם אני אותו דבר ואני משלם 1,590 שקל כל חודש.
אלכסנדר הוכברגר: דיברנו עם המטפלת מספר פעמים כדי לבדוק האם היא תוכל לסייע לנו כדי שנשלם על פי הדרגה הנכונה.
אלכסנדר הוכברגר: גם אנחנו בדקנו והדרגה שמגיעה לנו היא בין 600 שקל ל- 700 שקל בממוצע.
אלכסנדר הוכברגר: המטפלת אמרה שאם היא הייתה יכולה אז בשמחה אבל היא לא מקבלת את הכסף וזה קשור לעיריית ירושלים.
אלכסנדר הוכברגר: היא הפנתה אותנו למפקחת ולרכזת.
אלכסנדר הוכברגר: כל אחד העביר את התיק לשני, רכזת עיריית ירושלים מנווה יעקב העבירה את התיק למשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה.
אלכסנדר הוכברגר: התקשרנו ופנינו במכתבים למשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה לברר למה אין דרגות והוא העביר את זה לעיריית ירושלים.
אלכסנדר הוכברגר: כל אחד זרק את התיק לשני.
אלכסנדר הוכברגר: המצב הוא שאנחנו משלמים כל חודש 1,591 שקל ובנוסף יש לנו עוד ילד.
אורי מקלב: הכל נעשה בכתב או בעל פה?
אלכסנדר הוכברגר: פעם אחת במכתב, לא קיבלנו פקס אבל קיבלנו טלפון.
אורי מקלב: בכל אופן, לטענת בעלת המשפחתון היא לא קיבלה שום סבסוד וגם לא מימון.
אורי מקלב: זו שנה שנייה שלכם.
אלכסנדר הוכברגר: בשנה שעברה היינו במעון והשנה זו שנה ראשונה במשפחתון.
אלכסנדר הוכברגר: על המעון שהינו אפשר לומר שהוא היה מאוד בסדר, הוא בא לקראת ההורים, הוא יודע שמדובר בהורים אברכים - - -
אורי מקלב: בשנה שעברה לא הייתה בעיה.
אלכסנדר הוכברגר: בשנה שעברה הייתי במעון.
אורי מקלב: הבעיה שאנחנו נמצאים היום ב- 1 בדצמבר ועדיין לא נקבעו דרגות לאף אחד והם לא מקבלים סבסוד.
אלכסנדר הוכברגר: אני רק רוצה לציין שאחרי שמקבלים את המסמכים ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה עוברים עוד חודש חודשיים, אז מנהל המעון בא לקראתנו האברכים ואמר שהוא מוכן לספוג את הנזק הכספי ושאנחנו נשלם רק חלק.
אורי מקלב: כנראה יש הבדל בין מעון למשפחתון.
אורי מקלב: מעון שהוא ארגון גדול יותר הוא יכול להתגמש ובמשפחתון מדובר במשכורת של המטפלת, כשהיא לא מקבלת סבסוד היא לא יכולה להחזיק את עצמה.
ציפי חוטובלי: אני חוזרת למשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, תמר אלמוג נמצאת בידיי הנחיה ברורה של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה שמדברת על רענון הנחיות לגבי תשלומי הורים למשפחתונים לשנת תשע"א, יש כאן הנחיה ברורה לגבי ילדים חדשים וגם לגבי ילדים ממשיכים.
ציפי חוטובלי: אני רואה שהתקנה לא מיושמת.
תמר אלמוג: עשינו בדיקה פרטנית, יש לי כאן את הפירוט של כל רשות ורשות, בנוגע למשפחתונים מי כן מבצע את ההנחיה ומי לא.
תמר אלמוג: לגבי עיריית ירושלים רשום לפניי "עיריית ירושלים כן מבצעת את המקדמות ומעבירה את הכסף למטפלות רק לגבי ילדים ממשיכים, לגבי ילדים חדשים היא לא עושה את זה".
תמר אלמוג: לגבי חדשים הנושא בטיפול מולם.
אורי מקלב: מה הבשורה שלך להורים.
אורי מקלב: עוד כמה זמן הם יצטרכו לשלם את מלוא המחיר.
אורי מקלב: אנחנו כבר ארבעה חודשים מיום פתיחת שנת הלימודים השנה.
תמר אלמוג: כשתינתן לי רשות הדיבור אני אתן סקירה מקיפה.
אורי מקלב: יש לנו פונה נוספת שאנחנו רוצים לשמוע, שרית עמדי.
שרית עמדי: שלום, אני אימא חד הורית לילדה בת שלוש.
שרית עמדי: הבת שלי במעון "אמונה" בשכונת רמות בירושלים.
שרית עמדי: הבעיה הייתה כשהיא הייתה ילדה חדשה ונדרשתי לשלם תשלום מלא.
שרית עמדי: אכן שילמתי תשלום מלא כמה חודשים.
שרית עמדי: מאחר ואני לא מקבלת לא מזונות ולא הבטחת הכנסה ולא שום הכנסה אחרת פרט למשכורת שלי הייתה לי בעיה רצינית.
שרית עמדי: נאלצתי לבטל את הוראת הקבע למעון, הצ'קים חזרו והחשבון כמעט הפך למוגבל.
שרית עמדי: זה בגלל שדרשו ממני כמה חודשים לשלם תשלום מלא למעון.
שרית עמדי: בשנה שעברה גם עמדתי באותה בעיה כי לא קיבלנו מיד דרגה.
שרית עמדי: הגעתי למנהלת המעון ואמרתי לה שאם היא דורשת ממני תשלום מלא אני מחר אלך להתפטר מהעבודה, פשוט כך כי אין לי שום בררה אחרת, נשארת בבית ומגדלת את הילדה.
אורי מקלב: אני מציין שהיום אחרי תהליך של משא ומתן עם המנהלת הגעתם להסכמה.
שרית עמדי: היא התחשבה בי.
אורי מקלב: אבל זה אחרי מאבקים.
שרית עמדי: יש לי בעיות בחשבון בגלל התשלומים האלה.
אורי מקלב: הבנו את הנקודה.
אורי מקלב: אולי נשמע גם אתכם מנהלי המעונות.
אורי מקלב: הרי נשמע שהם קיבלו מקדמות לגבי הממשיכים ושהם לא קיבלו הוראות לגבי החדשים.
אורי מקלב: אנחנו קיבלו תשובות שגם לגבי החדשים נתנו הוראה לקבוע דרגת אמצע או משהו אחר.
אורי מקלב: מהתגובות שאנחנו קיבלנו הבנו שההוראות לא היו כאלה.
ציפי חוטובלי: אנחנו נבקש שתמקדו את הדברים על המצב בו אתם נמצאים.
ליאור גבאי: אני מנכ"ל "נאות מרגלית".
ליאור גבאי: ברשותכם אני אציג עמדה, שאנחנו כלל ראשי הארגונים "ויצ"ו", "נעמ"ת", "אמונה", פועלים בשיתוף מתוך רצון לדאוג לשדרוג איכות הטיפול בילדים.
ליאור גבאי: אני לא הדובר של כל הארגונים.
ליאור גבאי: הבעיה המרכזית היא שבשנים עברו אומנם היה עיכוב במתן דרגות על ידי המשרד של חודש או חודשיים או שלושה אבל לאחר מכן אנחנו כארגונים ידעו מה רף הדרישות או הטופסולוגיה הנדרשת מההורים ולכן יכולנו להעריך את הדרגה הזמנית.
ליאור גבאי: היום הבעיה חמורה יותר.
ליאור גבאי: המשרד עבר לשיטה חדשה שעדיין אנחנו לא יודעים אותה.
ליאור גבאי: המשרד עבר לדרישות חדשות שאנחנו עדיין לא יודעים מהם.
ליאור גבאי: אתם מדברים על עניין הדרגות?
ליאור גבאי: אני רוצה לומר לכם חברי הוועדה הנכבדים שאנחנו לא מדברים על דרגות, עדיין אין טפסים לרישום, אין ערכות רישום ראשוניות שבהם נדרשים הורים להגיש את זה ואת זה, הם עדיין לא קיימים.
ליאור גבאי: אם כך הבעיה יותר גדולה כי אנחנו כארגונים לא יכולים להעריך את הדרגה.
ציפי חוטובלי: בעצם כשהורה נרשם היום אצלך הוא בכלל לא צריך להביא פירוט ההכנסה שלו ושל האישה.
ליאור גבאי: נכון, כי אני לא יודע לדרוש ממנו.
ליאור גבאי: אני בסך הכל שואל אתה האבא, תראה לי תעודת זהות לבדוק שהילד שלך ושום דבר נוסף.
ליאור גבאי: מעבר לכך אין שום דרישה.
ליאור גבאי: ברגע שנקבל את ההנחיות הברורות מהמשרד נדע להגיד.
ליאור גבאי: הבעיה הגדולה שנוצרת כתוצאה מכך  היא לא רק לילדים הממשיכים ולילדים החדשים, היא מעבר לכך ואני אתן דוגמה.
ליאור גבאי: בכל ארגון יש עשרות או מאות, תלוי בגודל הארגון, של הורים משנים מקום מגורים.
ליאור גבאי: ברגע שהורה עובר מקום, אנחנו כעת בחודש דצמבר ואם הוא עובר כעת, אני לא יודע מה לדרוש ממנו ואני גם אצטרך לרדוף אחריו במשך השנה כולה כשאני לא יודע לאן הוא עבר, כשאקבל את הדרישות אצטרך לחפש אותו ולהעביר לו את הטפסים כדי שאקבל דרגה רטרואקטיבית, זה גורם לנו הארגונים נזק גדול.
ציפי חוטובלי: אבל כרגע, ההורים משלמים מחיר שלם ואתם לא סופגים את הנזק.
ליאור גבאי: אני אומר למה אנחנו כן סופגים.
ליאור גבאי: אומנם אנחנו מקבלים מקדמות ובהתאם לזה אנחנו מבצעים את הדרוג, כל ארגון על פי דרכו, אבל המקדמות הן על בסיס הערכות.
ליאור גבאי: ברגע שיהיה רישום אמיתי זה יתקזז או יתווסף.
ליאור גבאי: ברגע שאותם הורים לא יקלטו במערכת כי הם עדיין לא קיימים במעון אז לא תהייה לנו שום דרך לגבות את זה.
ליאור גבאי: כמנהל הכללי של רשת "נאות מרגלית", אנו משתדלים כתפיסה לבוא לקראת ההורים.
ליאור גבאי: לגבי הורים שאנחנו יכולים לחשב את הדרגה בגלל שהם הורים ממשיכים אנחנו עושים את זה.
ליאור גבאי: עם הורים חדשים יש בעיה גדולה כי אתה לא יודע מה הרף הנדרש, אתה לא יודע אם ההורה הזה יהיה זכאי או לא, המנהלת שלנו לא יודעת להעריך את הדרגה.
ליאור גבאי: בכל אופן מדובר במנהלת מעון ולא אחת שאמורה לשבת כל היום מול המחשב ולעשות חישובים סטטיסטיים.
ליאור גבאי: הבעיה הגדולה נוצרת בעיקר, כמו שההורים הפונים ציינו, עם ההורים הממשיכים, אבל לצערי הרב גם עם הורים אחרים.
אורי מקלב: מה להערכתך אצלך קורה ברשת?
ליאור גבאי: הערכה של 28% או 30%.
עמיר פרץ: מקדמה קיבלת?
ליאור גבאי: קיבלנו מקדמה של 80%.