GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: הוא וולנטרי?
יוסי שחר: יש לנו מערכת יחסים עם כל הסובב אותנו.
אורי מקלב: זה לא סתם כתוב בטאבה שהחניון אמור לשרת את בית החולים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא זכיין.
אורי מקלב: כמו שידעת לדרוש מקומות חנייה אתה יכול לדרוש מחירים.
יוסי שחר: בדיוק, וכתוב בחוזה איתם שיש מחיר מקסימאלי לשלושת חניוני "החוף" הסובבים.
אורי מקלב: אתה בעצמך אומר שחלק מהסיבה שאתה מעלה מחירים זה כדי שאנשים מבחוץ לא יכנסו.
יוסי שחר: לא מעלה, אלא בודק ממוצע.
אורי מקלב: זה לא מה שאתה אמרת, אמרת שמעת לעת אתם בודקים מחירים בסביבה כדי שהחניון לא יהיה זול מאוד או שהמחיר יהיה גבוה מידי.
אורי מקלב: כדי למנוע את החניות של אנשים שלא באים לבית החולים, אני בטוח שיש לכך דרך.
אורי מקלב: אם אנחנו מסכימים שרוצים למנוע חניה של אנשים שלא באים לבית החולים אפשר להשתמש בזיכוי או במדבקה.
אורי מקלב: אפשר להתחיל ממי ששוהה בבית החולים מעל חמש שעות.
אורי מקלב: אנשים שבאים לבקר לא יצטרכו להראות פתק, אבל מי שחונה מעל חמש שעות כן.
אורי מקלב: זה פותר הרבה מהבעיות.
יוסי שחר: זה לא ישים.
אורי מקלב: זה ישים מאוד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היום כל המערכות ממוחשבות וניתן לדעת הכל, זה הכל עניין של רצון.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים להגיע למנגנון.
אורי מקלב: לא יכול להיות שבית חולים בונה חניון מכורה חדש והתעריפים גבוהים, ויש בתי חולים אחרים שבהם משלמים תעריף מוזל.
אורי מקלב: אין לי ספק שאפשר למצוא פתרון מלבד הפתרון של לקחת תעריף גבוה.
אורי מקלב: אנחנו כל הזמן חיים בביטוח לאומי בגלל מי שמרמה, אבל הרוב לא עושה את זה ולמה הרוב צריך לסבול ממי שמשתמש בחניה שלא כראוי?
אורי מקלב: יש למצוא מנגנונים שימנעו את זה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים למצוא את הפתרונות לכל הבעיות.
אורי מקלב: עברו כבר ארבעה חודשים מאז שהתחלנו את הדיון בנושא.
אורי מקלב: חלק התקדם קצת מאז המעקב.
אורי מקלב: זה נושא שאנחנו לא חושבים להזניח אותו, והמעקב נעשה בהפרשי זמן ארוכים מידי לטעמנו.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים למצוא עכשיו את המחיר האחיד או המדורג או המקסימאלי.
אורי מקלב: מדובר בדרישה שהיא הגיונית ונצרכת.
אורי מקלב: אין לי בעיה שיהיה מדרג מחירים בחניונים או מחיר גג, אבל שלא יקרה מצב שבגלל חוסר תחרות החניון ייקח מחיר גבוה מאוד.
אורי מקלב: אנחנו יכולים גם להיכנס לתהליך קביעת המחירים.
אורי מקלב: אם מישהו מבקש לבנות חניון ליד בית חולים יש רגולטור שאחראי על זה ואנחנו סומכים עליו שיעשה את העבודה הנכונה.
אורי מקלב: יכול להיות שיהיה נכון לקבוע שני תעריפים, אנחנו לא דיברנו על כך שגם ההנחות וגם הפטורים צריכים להיות אחידים לכולם.
אורי מקלב: לתת מינימום הנחה לחולים מסוימים ולכן אני צריך אותכם – כדי לקבוע את החולים.
אורי מקלב: מדובר רק על עשרים וחמישה בתי חולים הרי, זה לא הרבה.
אורי מקלב: משרד הבריאות הוא משרד גדול, חוללנו שינויים יותר גדולים במסגרת קופות החולים ו-"מגן דוד אדום".
אורי מקלב: הבעיה היא צרכנית ושל מקבלי השירות, נושא השילוט והאפשרות לקבל הנחה לא מספיק מפותח.
אורי מקלב: אולי כדאי לתת טופס מצורף בכניסה לחניון על האפשרות לקבל הנחה, מי שמאושפז יהיה לו טופס מצורף על זכויותיו בחניון.
אורי מקלב: החנייה היא חלק מהאשפוז.
יעקב חנינה: בבית החולים "הדסה" הגיע מישהו מהמחלקה הסוציאלית, הוא קיבל כבר את האישור והגיע להנהלת החניון ולא קיבל הנחה.
יעקב חנינה: האדם הזה אמור היה להגיע היום.
יעקב חנינה: אני לא רוצה להתווכח וזה לא ברמת הנהלה, יכול להיות שההנחייה לא הגיע לדרג של החנייה אבל זה קרה.
אודי שאולוף: אני אומר שוב, גובים כסף בחניוני בתי החולים בישראל משנת 1988, אין דבר כזה.
יעקב חנינה: זה קרה.
יעקב חנינה: הוא כבר היה בדרך לדיון אבל לא יכל להגיע ברגע האחרון.
אודי שאולוף: אני רוצה לשמוע ממנו שהוא בא לאנשי החניון עם פתק מעובדת סוציאלית ולא נתנו לו הנחה.
דור מיכאלי: אדוני יושב הראש, אני רוצה לקדם את הנושא ולא לעסוק במקרה פרטני.
אורי מקלב: כל הדיון בעניין התחיל בזכות אחד שנלחם בבירוקרטיה.
אודי שאולוף: אין מצב בו עובדת סוציאלית נתנה אישור לביטחון והם לא קיבלו אותו.
אודי שאולוף: אין מקרה כזה.
יעקב חנינה: אם יש שני מקרים שאני מביא דוגמה, הם מאומתים על ידי המציאות, אולי צריך לרענן את הנהלים?
אורי מקלב: אני לא מבין את התגובה של מר שאולוף.
אודי שאולוף: אני לא אומר שאין בעיות של חניה, אבל סיפור של בן אדם שקיבל מעובדת סוציאלית פתק ולא קיבל הנחה אני לא מכיר.
אורי מקלב: העוזר שלי הביא לך פנייה, כהשלמה לדבריי הסיכום – גם היום לא יודעים את הזכויות כולם.
אורי מקלב: מה המענה לכך שאנשים לא מודעים לזכויות שלהם?
דור מיכאלי: בואו ניגש לעניין המרכזי.
דור מיכאלי: היום יש מעט מידי פטורים.
דור מיכאלי: יש בעיה בקביעת הנחה גורפת לקרובי משפחה מפני שלבית החולים אין דרך לבדוק קרובי משפחה מדרגה ראשונה.
דור מיכאלי: נקבע לחולי דיאליזה ואונקולוגיה ואולי פגיה, אני חושב שיש להרחיב את הפטורים.
דור מיכאלי: בעקבות הסקר והוועדה התחלנו לבדוק על אילו הבחנות נוספות ניתן להרחיב פטורים.
דור מיכאלי: מדובר בקבוצות שניתן לתת להן אישור ולהרחיב עליהן את הפטור.
דור מיכאלי: את הממצאים  נצטרך להחזיר להנהלת אגף בתי החולים ולאנשי התקציב כדי להבין את המשמעויות של זה.
דור מיכאלי: אני לא מכיר דרך להתחמק מהעניין התקציבי.
דור מיכאלי: אני מציע שעוד פרק זמן שהיושב ראש ייקבע אנחנו נגיש את התוצאות.
אורי מקלב: אני אתן לכם ארבעה חודשים לשבת אבל זה יצטרך להיות משהו מובנה, מסודר ומקיף, כולל השילוט והמידע, כולל בירוקרטיה.
אורי מקלב: גם אם מעבירים הנחיות לשטח עדיין יש צורך בבירוקרטיה מובנית.
אודי שאולוף: יש לפעמים דברים בנושאים רפואיים שלא מגיעים אליי.
אודי שאולוף: מדובר בדבר ברור ופשוט, יש מחלקות מסוימות שמקבלות אישורים מעובדים סוציאליים –
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל למה אתה מדבר רק על זה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה אם אדם אינו מגיע למחלקה האונקולוגית אלא לאשפוז ממושך?
אודי שאולוף: נתנו פתרון גם לאשפוזים ארוכים.
אילה בן דהן: אולי לא שמנו לב אבל בתי חולים מלכתחילה לא היו צריכים לתת את ההנחות הללו.
אילה בן דהן: עם כל הדיבור על כך שבתי החולים לקחו את הרווח, בתי החולים נתנו הנחות מתוך הבנה של הצורך ויש להתייחס לכך.
אורי מקלב: את מסתכלת על הנושא מנקודת מבט תקציבית.
אילה בן דהן: פשוט מציגים את עניין החניה כמקור רווח לבית החולים.
אורי מקלב: את אמרת.
אילה בן דהן: באיזה מקום אחר יש חניה ליום בשמונה עשר שקלים?
אילה בן דהן: מרכז עיסקי שמכסה את ההכנסות שלו ולוקח על זה רווח לוקח חמישים שקלים ליום.
אילה בן דהן: חמישה עשר שקלים הוא לא רווח.
אורי מקלב: אבל זה כתוב בחוק אנושי של התנהלות.
אורי מקלב: כל מקום ציבורי צריך.
אורי מקלב: את יכולה היום לסגור את כל החניונים מפני שאין מי שיממן את זה?
אורי מקלב: את לא תעמדי בזה, ולכן למה את חושבת שזה צריך ליפול על האזרח?
אברהם פויר: אני יכול להגיד בבקשה שני משפטים?
אברהם פויר: כל מי שיושב סביב השולחן הגיע מכוונה טובה.
אברהם פויר: השורה התחתונה היא לתת למשרד הבריאות לגבש רעיון נבון, חכם וישים.
אברהם פויר: אנחנו כולנו נותנים הרבה מאוד הנחות מרצון טוב כי זה תפקידנו לשרת את הציבור, כך אנחנו רואים את זה בדיוק כמו כבוד יושב הראש וכמו חברת הכנסת.
אברהם פויר: הדיון הזה גולש למחוזות שכלל לא רצינו להגיע אליהם.
אברהם פויר: כמו בהרבה מאוד תחומים אחרים בתי החולים, לפחות בירושלים, מקבלים את הנחיות משרד הבריאות, קוראים ומיישמים אותן ככתבן וכלשונן.
אברהם פויר: ברוב המקרים אנחנו גם מוסיפים דברים מתוך אמונה שאנחנו צריכים לשרת את הציבור, שהוא פעם אחת הפונה ופעם אחרת זה אנחנו כשאנחנו פונים למקום אחר.
אברהם פויר: הרעיון שהציע ניל פרלמן הוא נכון והדברים של חברת הכנסת הם נכונים, יש להעלות זאת על ראש שמחתנו וללכת בכיוון הזה שהוא כיוון טוב.
אורי מקלב: דיברנו אל משרד הבריאות, והצרה היא שמשרד הבריאות לא מדברים כמקשה אחת.
אילה בן דהן: אנחנו במקשה אחת לחלוטין, מיקי אמר שהוא יכין תחזית אבל תהיה לכך השלכה תקציבית.
אילה בן דהן: מה שהפריע לי הוא שבתי החולים הוצגו כאיזה שהוא מרכז רווח.
אורי מקלב: אני מקווה שתגיעו באמת לדבר שייתן פתרון וסדר מובנה.
אורי מקלב: כמה שתהיה יותר אחידות, ככה יותר אנשים יכירו ויבינו.
דור מיכאל: בהצעה יהיה גם מצוין נושא השילוט והחובה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי צריך לחשוב על הסדר שעיריות שיש בהן בית חולים ללא חניה, שבמרחק כלשהו יוקצה חניון ויהיה משם שאטל.
יוסי שחר: יש פתרונות כאלו, אבל באותם בתי חולים שאין פתרון לחניון אבל יש חניון ליד, אם ראשי עיריות יבקשו מבעלי החניון הפרטי להעניק הנחות לבאי בית החולים ובתמורה לכך יקחו מהם פחות ארנונה, זה צעד יפה שאתם יכולים להוביל.
אורי מקלב: הכל מובנה בחוק ולכן זה בעיה.
אורי מקלב: אני בתקווה ברוח הצדק שאנחנו נגיע להבנה ולמסמך כולל ומקיף את כל הדברים שדיברנו עליהם.
אורי מקלב: ישיבת המעקב תהיה באוקטובר.
אורי מקלב: אנחנו מתחילים קצת באיחור, נשתדל להשלים לכם את זמן ההמתנה, הדיון יהיה יותר יעיל, יותר מרוכז, יותר מתומצת כך שאנחנו לא ניקח יותר מזמנכם.
אורי מקלב: כפי שאנחנו עושים בכל ישיבה, נעשה סבב היכרות, סבב היכרות בין האנשים על מנת שנכיר מי ומי היושבים והמדברים.
אורי מקלב: מנהלת הוועדה היא שלומית, אתם ודאי יודעים.
אורי מקלב: נמשיך מימין לשמאל, בלי שום קונוטציה פוליטית.
אסף ויינינגר: אסף ויינינגר ממרכז המידע והמחקר של הכנסת.
יוסי שכטר: יוסי שכטר, מייצג את התאחדות הקבלנים.
אורי מקלב: אתה אבא של יורם שכטר?
יוסי שכטר: אנחנו לא קרובים.
אבנר עורקבי: אבנר עורקבי, יו"ר ארגון אהב"ה, ארגון הנכים בישראל המיוחד.
איתן יאיר: איתן יאיר, תושב קריית אונו.
סופה לנדבר: סופיה אלדור, מנהלת אגף בכיר בינוי ערים, משרד הבינוי והשיכון.
דוד קשני: דוד קשני, עמותת קול בשכונות והפורום לדיון ציבורי.
יעקב ברוש: יעקב ברוש, מנכ"ל עמידר.
ערן כהן: ערן כהן, מזכיר עמידר.
יוסי נשרי: יוסי נשרי, ראש עיריית קריית אונו.
יהושע דוידוביץ': יהושע דוידוביץ', מנכ"ל חברת מצלאוי.
אורי מקלב: ברשותכם, מכובדי, אני במקצת צרוד, אפילו יותר מקצת צרוד, לכן אני לא אוכל להאריך בדיבור כרגיל.
אורי מקלב: יש יושבי ראש שכאשר הם צרודים הם לא מנהלים את הישיבות.
אורי מקלב: אבל כיוון שאני ראיתי מי ומי היושבים פה ידעתי שלהפעיל את הפטיש אני לא צריך, אני יודע שהדיון יוכל להתנהל גם כשהיו"ר מוגבל קצת בקולו ואנחנו נסתדר עם זה, אם ירצה השם ובעזרתכם גם כן.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שהנושא של פינוי-בינוי הוא באופן רגיל,  ברוב המקרים קבל היעד שלו, הקהל שהוא מדבר עליו הוא על פי רוב אנשים מהחלשים בחברה הישראלית, במצב סוציו-אקונומי נמוך, שגרים באזורים חלשים יותר, לא נאריך את זה, כך אנחנו יודעים ויכול להיות שנשמע דברים אחרים מתוך מאה, או למעלה ממאה פרויקטים שהוכרזו כפרויקטים שעשויים להיות, עלולים להגיע לפינוי-בינוי.
אורי מקלב: כאן בוועדה אנחנו נוגעים ומעלים נושאים שמגיעים מההיבט הצרכני בכמה מישורים.
אורי מקלב: זה יכול להיות במישור הצרכני – הגנת הצרכן.
אורי מקלב: אנחנו דנים בהרבה נושאים, במקרים של הגנת הצרכן או נושא צרכני כזה או אחר, אנחנו דנים הרבה בנושאים של בעלי המוגבלויות, נכים וכדומה.
אורי מקלב: כמובן שגם הנושא של דיור בפני עצמו הוא נושא חשוב מאוד.
אורי מקלב: המקרה הזה משלב הכל בפנים.
אורי מקלב: זה גם נושא צרכני, גם נושא של אנשים עם מוגבלויות שיכולים להיות קשורים לפרויקט הזה, נושא של דיור.
אורי מקלב: זהו נושא מערכתי.
אורי מקלב: אנחנו נרצה לשמוע את הפונים, אבל חלק לא מועט מהדיון יוקדש לנושא הכללי כדי, אולי, "ראה מעשה ונזכר הלכה", אולי מתוך המקרה שיגיע לידינו אנחנו רוצים, גם אם למקרה כזה או אחר יש פתרונות ויכול להיות שזה משהו נקודתי, אנחנו רוצים ללמוד איך אמור להיות ואיך מתבצע היום פינוי-בינוי בערים השונות.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שלנושא פינוי-בינוי יש הרבה היבטים חשובים מאוד של התחדשות, של יזמות, של בינוי באופן כללי, פינוי של דברים שאולי היו מטרדים ואנשים גרו בצורה כזו, או סביבה שלא הייתה יכולה להתפתח.
אורי מקלב: אנחנו מודעים לכך.
אורי מקלב: אנחנו רק רוצים לראות, והדגש שלנו הוא בהיבט הקטן של אותו אזרח או אותו תושב, האם הוא לא נרמס, במירכאות, תחת הגלגלים הגדולים האלה, תחת השינוע של כל המערכות הללו; ואיך אנחנו דואגים שהזכויות של אותם תושבים, מה מערכות ההגנה, מקדמי ההגנה יש לאזרחים הפשוטים שבסופו של דבר נהפכים בין יום או אחרי תקופה לבורג אחד מתוך כל המערכת הזאת.
אורי מקלב: אנחנו ננסה לבדוק, נשמע מכם מי האחראי לכך, מה החוזים שנעשים עם אנשים, איך בודקים את האיתנות הפיננסית של הקבלנים, איך ההתנהלות – מי אחראי, מי מבקר, מי מפקח על ההתנהלות של הקבלנים או אלה שעומדים מול האזרחים.
אורי מקלב: האם הרגולטור רואה את תפקיד האנשים רק בכך שהפרויקט יצא לדרך, ולא כל כך מעניין אותו איך זה נעשה.
אורי מקלב: אני רוצה להוסיף במאמר מוסגר ובכך אסיים, אנחנו נתקלנו לא אחת במערכות גדולות, כולל ברשויות ולפעמים גם בארגונים שונים כגון מד"א ואחרים שאת כל מערכת הגבייה שלהם הם מוציאים החוצה, למשרדי עורכי דין ומשרדי גבייה כאלה ואחרים.
אורי מקלב: מבחינתו, המשרד הרגיש שהכסף מגיע אליו והיחס של עורך הדין לארגון הוא בסדר, לרשות הוא בסדר.
אורי מקלב: אני לא כל כך מתערב, אני מתעלם אפילו מהיחס, ממה אותו עורך דין עושה כדי לקבל את הכסף.
אורי מקלב: ואנחנו העלינו כמה נושאים כאלה וראינו שהדברים לא היו כל כך קלים, לא היו פשוטים, וביקשנו לשאול אותם.
אורי מקלב: התפקיד לא נגמר בכך שהחברה...
אורי מקלב: אפילו שמדובר בכאלה שלא משלמים.
אורי מקלב: אנחנו ראינו איזה פלא, כשהרשות שלחה מכתבים האדם לא התייחס וכשעורך הדין שלח מכתבים מייד התייחסו.
אורי מקלב: באו אותם אנשים ואומרים שבפעם הראשונה שהם קיבלו מכתב זה היה מעורך הדין, או ממערכות הגבייה השונות.
אורי מקלב: לא הרבה, היו צריכים קצת להתאמץ למצוא במכתב והתברר שהאדם מעולם לא גר שם, או פונה באמבולנס או לא חזר הביתה.
אורי מקלב: מכתבים שהגיעו הביתה הגיעו לבית שאף אחד לא גר בו.
אורי מקלב: לא היורשים ולא אחרים, והצטברו חובות של שנים, ואחרי זה באים ואומרים שאף אחד לא ענה ועם רק קצת מאמץ שלחו לבן, ליורש, את החוב, ואז הכל הסתדר, או שפתאום התברר שיש הבדל גדול בין מרשם האוכלוסין לכתובת האמיתית.
אורי מקלב: בכל אופן, אנחנו נרצה לשמוע על הנושא הזה, נרצה לשמוע גם על הנושא של הדיור הציבורי, עמידר, גם כן.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שזה חשוב מאוד, זה חלק מהעניין.
אורי מקלב: ואם נצטרך נתונים, יש לנו נתונים של המ.מ.מ.
אורי מקלב: שהכין לנו תקציר מקצועי בעניין.
אורי מקלב: אנחנו מתחילים מהפונים, נתחיל לפי הסדר.
אורי מקלב: איתן היה הראשון?
איתן יאיר: אני גרתי בשאול המלך, ורכשתי את הדירה ב-2001 מעמידר.
איתן יאיר: בקריית אונו.
איתן יאיר: העדפתי לקנות דרך הדיור הציבורי כי הייתה לי הנחה גדולה.
איתן יאיר: והייתה לי התחייבות ממשרד הביטחון שאם אני ארצה להוסיף חדר בשלב כזה או אחר הם יאפשרו לי את זה.
איתן יאיר: ראש העיר באותה תקופה לא היה יוסי נשרי, אלא ראש עיר אחר והוא הביא לנו פרויקט שלמעשה עד היום, אני מתחיל שנה שמינית, פרויקט של פינוי.
איתן יאיר: ראש העיר ההוא ברח והעירייה הייתה מחויבת לדאוג לדיירים, כולל החברה הכלכלית.
איתן יאיר: אני רוצה שתסתכלו על התמונה.
איתן יאיר: החבלים, לא רואים את מקדימה, החבלים נמצאים מאחור.
איתן יאיר: אני מציג לכם עוד עובדה.
איתן יאיר: זה המרכז המסחרי.
איתן יאיר: הבניין הראשון שנהרס זה הבניין השלישי, מהמרכז זה הבניין השלישי, זאת אומרת בניין אחד לפני המגורים שלי.
שלומית אבינח: ספר קצת על עצמך לפרוטוקול.
איתן יאיר: אני נולדתי ב-64 בבית החולים צאלון.
איתן יאיר: אין לי הורים, הממסד לא הכיר בי בתור ילד.
איתן יאיר: התגלגלתי בכל השנים האלה בכל רחובות הארץ, מנהריה ועד הדרום.
איתן יאיר: אמרו לי שההורים נפטרו, אמרו ככה.
איתן יאיר: הפרשה התפוצצה בגיל 17 כאשר פלשתי לדירה נטושה בחולון, בג'סי כהן.
איתן יאיר: השכנים אמרו לי – "אחרי שישנת על העץ, תפלוש לדירה בג'סי כהן בחולון".
איתן יאיר: ואז אמרתי שאני אלך לעמידר.
איתן יאיר: עבדתי באותו זמן בבניין, אמרתי לעמידר שייקחו כסף בעבור הדירה בחולון, בג'סי כהן.
איתן יאיר: עמידר לא עשו את זה, הם שלחו משטרה עם שתי משאיות ואת כל הציוד שקניתי גנבו אותו, ופשוט עד היום לא ראיתי את כל הציוד שהיה לי בדירה בחולון.
איתן יאיר: בינתיים המדינה סידרה לי חודש או שבועיים בבית מלון ולאחר מכן פרס עליי הצבא את חסותו.
איתן יאיר: במשך הזמן ניסיתי לתבוע קצבת ילדים, קצבים שארים ואת כל הקצבאות שלא קיבלתי מעולם.
איתן יאיר: אחר כך הפילו על איזו אישה אחת בפתח תקווה שהיא אמא שלי, אשה שעברה את השואה.
איתן יאיר: היא אמרה שהיא לא האמא שלי וכך התגלגל הסיפור.
איתן יאיר: גמרתי שירות צבאי מלא, שנתיים וחצי שירות בלבנון.
איתן יאיר: בזמנו הייתה לי דירה מעמידר, קיבלתי אחרי השחרור דירה בקריית אונו.
איתן יאיר: מאז אני חי שם, כמעט 20 שנה.
איתן יאיר: רציתי להתחתן ולהיות כמו כולם.
איתן יאיר: פגשתי בחורה והתחתנו, הזמנתי כל מני אנשים מהרחוב.
איתן יאיר: בשלב מאוחר יותר באה העירייה, בינתיים נולדה לי ילדה.
אורי מקלב: אתה נכה צה"ל?
איתן יאיר: אני נכה צה"ל.
איתן יאיר: נולדה לי ילדה ראשונה נכה.
איתן יאיר: נולדה לי ילדה שנייה חולת אסטמה עור ואסטמה ריאתית ולהבדיל מכך שאני אומר שאני ממשפחה אומללה, אני גאה למה שהגעתי.
איתן יאיר: אין לי עבר פלילי.
איתן יאיר: שירתתי בצבא, מילאתי את כל החובות שלי כאזרח למדינה.
איתן יאיר: נולד לי ילד שלישי שהוא נכה 150%.
איתן יאיר: הביאו לנו את הפרויקט.
איתן יאיר: במשך חמש שנים אסור היה לנו לבנות, היה חוק בזמן שקנינו את הדירות מעמידר, ואפשר לבדוק את זה, היה חוק שחמש שנים מיום הרכישה אסור למכור ואסור להשכיר את הדירה.
שלומית אבינח: באיזה גודל הדירה?
איתן יאיר: 36 מ"ר.
איתן יאיר: למרות שחייבו אותנו פעם לפי 45 מ"ר, והיינו בטוחים שזה 45.
איתן יאיר: התברר לנו שזה רק 36 מ"ר.
איתן יאיר: בסעיף הקנייה היה כתוב שחמש שנים אסור למכור ואסור להשכיר.
איתן יאיר: עירבנו את עטרה הרשקוביץ' עיתונאית גל-גפן שתעזור לי לפנות לוועדה של משרד השיכון, ועדת חריגים, כיוון שהשטח של הבנייה, אחרי 5 שנים, כשבא אלינו הפרויקט, מעבר לרעש, הקבלן היה צריך לבצע חפירות והוא חרג משטח הבנייה שלו והוא נכנס עד לחבלי הכביסה שלי.
איתן יאיר: נכון שלחצתי לעזוב, אבל זה מחוסר יכולת, ואם יכולים אפילו ללכת למדוד את השטח, אחרי הריסת הבניין הם היו צריכים לעשות חפירה שהגיעה עד לחבלי הכביסה שלי.
איתן יאיר: הרסו בדרך עצים, הרסו את הדשא, הרסו את הצנרת.
איתן יאיר: הוצאתי מכתב לעמידר בפתח תקווה, הוצאתי מכתב שיפסיקו לחייב אותנו בגינון כיוון שהקבלן הרס לנו את כל הגינה, את השטח.
איתן יאיר: חרג מהשטח.
איתן יאיר: ניסינו לעצור לו את העבודה והם באו והחתימו אותנו על טופס בשביל שנעבור דירה לשכירות.
איתן יאיר: שאני אפסיק לעצור להם את העבודה.
איתן יאיר: מתברר שהם החתימו אותנו על חוזה מבלי ליידענו.
איתן יאיר: נוסף לכל, הקבלן הופיע במשפט ובו הוא אומר שבית המשפט זרק אותנו מהמדרגות.
איתן יאיר: אני יכול להראות לכם את מכתב התביעה שלי.
איתן יאיר: אנחנו נגשנו תביעה וקיבלנו שטר ערבות עבור הבית, 180 אלף דולר ואופציה להגיש תביעות נזיקין, ובית המשפט לא זרק אותי מהמדרגות, ואני לא נישקתי את שוקי, ואני כל הזמן, דרך עטרה הרשקוביץ', עד שהיא עזבה את גל-גפן, ודרך מכתבים נלווים.
איתן יאיר: אני זוכר שיוסי נשרי הזמין אותי פעם באיזה ערב אחד, והוא הזמין איתו את איסר מנהל הרווחה, והוא יכול להעיד על כך.
איתן יאיר: איסר מנהל הרווחה ועוד מישהו, והם ניסו לקיים פגישה עם מר שוקי.
שלומית אבינח: איתן, למה פנית לוועדה?
שלומית אבינח: תתמקד.
איתן יאיר: אני פניתי לוועדה כי אנחנו לא יכולים לחכות היום.
איתן יאיר: נכנסו לחובות.
איתן יאיר: אנחנו משלמים שכירות, להבדיל ממה שאומר הקבלן, עורך הדין המלומד של הקבלן, מעבר לזה שהערוך דין הראשון שלהם שלח לי איומים וגם אז הזמנו את העיתונאית מגל גפן.
איתן יאיר: הוא אומר "אני נתתי דירת פאר".
איתן יאיר: מה זה דירת פאר?
איתן יאיר: אני לא לקחתי וילה ולא לקחתי פנטהאוז, ולא דירת גן.
איתן יאיר: אני מבקש שהוועדה תראה דוח, כמה עולה שכירויות בקריית אונו והסביבה, ואני לא יכול לעבור לכל מקום שהם רוצים.
אורי מקלב: בוא רגע נבין, נתמקד.
אורי מקלב: אתה מקבל 500 דולר מהיזם?
איתן יאיר: כן, 500 דולר מהיזם.
אורי מקלב: כשאתה הסכמת ל-500 דולר, למה הסכמת?
אורי מקלב: באותו זמן זה היה שכר דירה סביר?
אורי מקלב: זה היה ב-2003 כשהתחלת את הפרויקט?
איתן יאיר: הם פינו אותנו ב-2003.
קריאה: אתה התפנית ב-2003.
איתן יאיר: כיוון שהם חרגו משטח הבנייה.
איתן יאיר: הם נכנסו לתוך הבית שלי.
אורי מקלב: בוא נסכם.
אורי מקלב: תגיד לי אם אנחנו משקפים את מה שאתה אומר בצורה נכונה.
אורי מקלב: פינו אותך ב-2003, או הגיעו להסכם לפינוי, על אף שאת הבניין שלך לא הרסו, אבל כיוון שבנו צמוד אליך והעבודה הפריע לך בבית, היזם הסכים.
איתן יאיר: הם לא בנו צמוד אליי.
איתן יאיר: הם נכנסו לשטח שלי.
אורי מקלב: אני מניח שלא סתם הסכימו ולא סתם אתה ביקשת להצטרף לדירה.
איתן יאיר: אנחנו משפחה של ארבעה מוגבלים, ביניהם ילדה חולת אסטמה עור ואסטמה ריאתית.
אורי מקלב: ב-2003 כבר הייתם משפחה של חמש נפשות?
איתן יאיר: כן.
אורי מקלב: הילדים שאתה מדבר עליהם נולדו כבר לפני 2003.
אורי מקלב: ופינו אותך בהסכם שהגעת אליו עם היזם, והעירייה לא הייתה קשורה לזה, ההסכם היה ישירות עם היזם, נכון?
אורי מקלב: ישירות עם היזם הגעת להסכם, לחוזה, שאתה מתפנה מהדירה הזאת והוא שוכר, או שלא הוא שוכר עבורך אתה שוכר דירה אחרת והוא משלם לך 500 דולר לחודש.
אורי מקלב: זה נכון עד כאן?
איתן יאיר: נכון, כן.
איתן יאיר: בהנחה שתוך 24 חודשים אנחנו חוזרים לבית, והוא כבר בנה עשרה בניינים אליהם הוא היה יכול להעביר אותנו.הצענו לו גם דברים חילופיים בשביל לא להמשיך לגור בשכירות ולשום דבר הם לא נענו.
איתן יאיר: אם היום תמצא לי דירה ב-500 דולר...
איתן יאיר: אתה יכול לראות לפי הדוחות שאין דבר כזה, אין חיה כזאת.
איתן יאיר: אנחנו לא שנה ולא שנתיים, אנחנו שבע שנים, מתחילים שנה שמינית, מפונים בעל  כרוחנו.
איתן יאיר: הנזק הכספי נאמד פה בהרבה כסף.
אורי מקלב: אני רוצה להבין את מה שאתה אומר לגבי הנזק הכספי.
אורי מקלב: קודם כל, לכל השולחן הזה מובן שאף אחד לא אוהב לגור בדירה שכורה כשיש לו אלטרנטיבה לגור בדירה שלו.
אורי מקלב: אדם רוצה בקב שלו מעשרה קבין של אחרים, וכולם יודעים מה זה לגור בדירה שכורה כשאפשר, כשלאדם יש את הדירה, אדם מעדיף לגור בדירה משלו.
אורי מקלב: אני מניח שאתה לא חשבת שזה יהיה לזמן כל כך ארוך.
אורי מקלב: חשבת שזה יהיה סיפור של שנתיים-שלוש, לזה הסכמת ולכן הסכמת גם לחוזה של 500 דולר לחודש, באותה תקופה עם הכסף הזה אפשר היה לשכור דירה שהיא מתאימה לצרכים שלך.
אורי מקלב: מכאן ואילך מה שקרה הוא שהפרויקט התמשך, אתה לא קיבלת את הדירה שלך.
איתן יאיר: גם לא עדכון של הדולר ולא עדכון לפי המדד.
אורי מקלב: רגע, בסדר.
אורי מקלב: התהליך לקח הרבה יותר זמן, עד היום הזה אתה עדיין לא בדירה שלך.
אורי מקלב: הדירה עדיין לא בנויה, אם מדובר על דירה באזור שלך, נכון?
אורי מקלב: ושכר הדירה לא משקף את העלויות.
אורי מקלב: מה שהיה נכון ל-2003, כבר לא נכון היום, מכמה היבטים.
אורי מקלב: קודם כל, הדולר ירד, ה-500 דולר של אז היו יותר, ומחירי הדירות עלו, ובמקביל גם מחירי השכירות עלו.
אורי מקלב: נוצר מצב שאתה נכנסת לחובות בגלל שהיית צריך להשלים את הפער בין שכר הדירה שאתה משלם לבין מה שאתה מקבל.
אורי מקלב: אני לא נכנס לחשבון של כמה אתה משלם היום, מה הפערים ואיך זה הגיע לסכומים גדולים מאוד, את זה אני לא יודע.
אורי מקלב: אבל אתה אומר שבכל אופן המצוקה הכספית שלך היא בעקבות הפער בשכר הדירה בלבד, או שהיו עוד דברים?
איתן יאיר: היו דברים נלווים לכל זה, למשל, בדירה שחייתי בה בשאול המלך לא שילמתי ועד.
איתן יאיר: לפני שנה ביקשו מאיתנו ועד 3500 שקלים.
איתן יאיר: היום, נכון להיום הם מבקשים 6000 שקלים ברחוב האיריס.
איתן יאיר: דירה פשוטה.
אורי מקלב: 6000 שקלים ועד בית לשנה?
איתן יאיר: לשנה, כן.
איתן יאיר: ברחוב האיריס.
אורי מקלב: בוא תעבור לגור על ידי, נו.
איתן יאיר: יותר מזה.
איתן יאיר: מרגע שעברנו באילוץ הזה, הפסיקו לנו את הנסיעות לילדה, אז היינו מחוייבים להסיע את הילדה, חולת אסטמה, להבדיל משני הילדים שלהם יש הסעה מיוחדת כיוון שהם מוכרים כ-PDD.
איתן יאיר: לילדה הפסיקו את ההסעה והיא לא הייתה יכולה ללכת.
אורי מקלב: העניין הוא לא רק שכר הדירה אלא שהיו לך הוצאות נלוות.
איתן יאיר: אני אתן לך עוד דוגמא, נניח על הובלה.
איתן יאיר: הקבלן אומר שהוא שילם לי הובלה, אבל הוא שילם לי רק הובלה אחת.
איתן יאיר: איפה אפשר למצוא דירה לכל כך הרבה שנים?
איתן יאיר: אחרי חמש שנים הייתי צריך שוב למצוא דירה.
אורי מקלב: כמה כתובות עברת?
איתן יאיר: עברתי פעמיים, עכשיו אני עובר בפעם השלישית.
אורי מקלב: אם אני אסכם את דבריך, איתן, אתה הלכת על פרויקט בו דובר לפי הבנתך על שנתיים, התברר לך בלי שאתה רצית שהפרויקט הזה המשיך הרבה יותר זמן.
אורי מקלב: באותה תקופה שכר הדירה ששולם לך לא מבטא את העלות האמיתית של שכר הדירה, מעבר לכך, כיוון שגרת לא באזור שלך היית צריך להחליף דירות, כמובן.
אורי מקלב: יש לך ילדים נכים, המשמעות של דירה שהיא לא שלכם, יש לכך משמעויות רבות, עם הוצאות נלוות.
אורי מקלב: ניסיון לפתור את זה בדרך של לקבל דירות אחרות לא נענה.
איתן יאיר: לא שלא נעניתי, לא.
איתן יאיר: דירה מחוץ לקריית אונו, בגלל שיש לי ועדות השמה, בגלל הבעיות המורכבות של הילדים, זה היה קשה.
אורי מקלב: אתה קשרת את גורלך ואת מקום מגורייך עם העיר הזאת, אתה לא רצית לעזוב, במיוחד עם המוגבלות של שלושה ילדים, אני לא חושב שצריך להסביר ולהרחיב.
אורי מקלב: איתן נמצא לפנינו אבל אם הוא לא היה הייתי מסביר לכל מי שרוצה לשמוע, שיביא ילד נכה אחד הביתה ויבין מה זה שלושה ילדים נכים בבית ולא משנה סוג הנכות, במיוחד כשגם אחד ההורים נכה.
אורי מקלב: זה לא מקרה סטנדרטי, לא מקרה רגיל.
אורי מקלב: אנחנו קיימנו לפני כשלושה שבועות דיון בנושא שר"מ לילדים נכים, אחד הדיונים שקיימנו בוועדה.
אורי מקלב: זו הייתה ועדה ששודרה בערוץ 99, לא נערכנו לוועדה הזאת, לא חשבנו מה יסופר שם.
אורי מקלב: היו שם מספר הורים שדיברו על ההתמודדות שלהם בבית עם ילד אחד נכה, עם שני ילדים נכים.
אורי מקלב: לא הייתה עין שלא דמעה באותה ישיבה והיטיבה לתאר זאת חברת הכנסת, חברת הוועדה שאמרה שכל אחד מאיתנו יסתכל ויראה מה זה ילד חולה בבית.
אורי מקלב: שפעת קטנה, שלושה-ארבעה ימים שהילד בבית, מה מדובר, במה זה כרוך.
אורי מקלב: צריך לקחת חופש מהעבודה.
אורי מקלב: וזה כשהילד בסדר והכל בסדר, אז ברור מהי המשמעות של ילדים נכים.
אורי מקלב: זה משקף לנו מצב שיכול לקרות לכל אחד, מצב שבו האזרח הקטן לא מודע, או מסיבות אחרות, נכנס לתוכנית של פינוי בינוי שהייתה אמורה להסתיים בפרק זמן כזה או אחר והפרויקט מתרחב ומתגלגל לתקופה שאנחנו נמצאים כבר בשנה השמינית שלה.
אורי מקלב: אני רוצה לעבור לפונה הבאה.
אורי מקלב: אני מניח שגרתם בדירה קטנה כמה דיירים.
אורי מקלב: וזה אמור לשפר גם את הדיור שלכם וגם את הסביבה.
אורי מקלב: אני לא שמעתי פרטים על הפרויקט, אבל אני מניח, לפי התמונות זה לא כל כך נראה אבל אני מבין שמדובר בפחונים, וזה כבר היה אמור להיות?
יהושע דוידוביץ': זה כבר קיים.
אורי מקלב: חלק, לא הכל.
יהושע דוידוביץ': תיכף אני אתייחס ותקבלו תמונה.
אבנר עורקבי: אם אתה מראה להם תראה גם לי, כדי שאוכל לראות.
יהושע דוידוביץ': חדש מול ישן.
יהושע דוידוביץ': זו דוגמא של בניין אחד מתוך עשרה.
אורי מקלב: אני מניח שפינוי בינוי נעשה גם במצבים יותר קשים.
יהושע דוידוביץ': תיכף אני אתן הרחבה לנושא.
אורי מקלב: בטח ראש העיר מגלה איפוק רב.
אורי מקלב: הוא לא רגיל לשבת בישיבות  של אחרים כשהוא לא היו"ר ולא לענות לקריאות ביניים, אנחנו צריכים להעריך את זה.
יוסי נשרי: אני מקשיב בקשב רב.
אורי מקלב: אבנר.
אבנר עורקבי: אני מודה לך, כבודו על הדיון הזה.
אורי מקלב: לפני כן אני רוצה לקדם את חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ'.
אורי מקלב: תן לי את הכבוד לקדם אותה בברכה ואחר כך תוכל להוסיף מילה או שתיים.
אורי מקלב: בזה אני לא אפריע ולא אקצר.
אורי מקלב: אנחנו הזכרנו את שמך לפני כמה דקות בלי שהיית פה, והזכרנו את זה כשדיברנו.
אורי מקלב: קודם איתן, שהוא נכה צה"ל ואבא לשלושה ילדים נכים, שניים PDD ואחת עם מחלת עור ואסטמה, מפונה במסגרת פינוי-בינוי, אמרתי שאנחנו יודעים מה זה אבא לילד אחד נכה, קל וחומר שניים, שלושה וקל וחומר כשהאבא גם נכה.