GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: הזכרתי את מה שאת אמרת, כשהילד נמצא בחופש שלושה-ארבעה ימים אז אנחנו בחופש מהעבודה והילד משחק והכל בסדר, אנחנו משתגעים אחרי יומיים.
אורי מקלב: קל וחומר, מה קורה כשהמצב הוא כל הזמן, 24 שעות.
אורי מקלב: כאן הזכרנו אותך, אנחנו היום רוצים לדון בנושא פינוי-בינוי מההיבט האזרחי, מההיבט של האזרח.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש הרבה תועלות והרבה דברים חשובים שנעשו במסגרת פינוי-בינוי, ואנחנו רוצים בכל המערכת הזאת לראות איפה האזרח הקטן נמצא.
אורי מקלב: יש לנו שני מקרים, שני פונים שפנו אלינו וזה משתקף, ועם זאת אנחנו רוצים מהפרט ללמוד על הכלל ולראות.
אורי מקלב: מכבדים אותנו גם ראש עיריית קריית אונו יוסי נשרי, וגם ממשרד השיכון, וגם מהתאחדות הקבלנים וגם מעמידר, מנכ"ל עמידר נמצא פה גם כן, כמובן מהעמותות הפונות.
אורי מקלב: אנחנו מייד נשמע אותם, יש לנו את אבנר שרוצה משפט אחד או שניים.
אבנר עורקבי: זה לא משפט או שניים, זה קצת ארוך.
אורי מקלב: נדמה לך.
אבנר עורקבי: אני רוצה לכסות את כל העניין של פינוי-בינוי.
אבנר עורקבי: אני יותר מעורה בנושא הזה כי אני בא מאיזור של פינוי-בינוי.
אבנר עורקבי: אני מועמד לפינוי-בינוי ואני מתנגד לכך.
אבנר עורקבי: אני ראש המתנגדים באזור שלי.
אבנר עורקבי: רמת גן, רמת עמידר.
אורי מקלב: זה בגלל שכל מקום שיש עמידר אתם מתנגדים.
אורי מקלב: לא משנה מה.
אורי מקלב: אנחנו חיינו על הכדורגל של עמידר.
אבנר עורקבי: אני רוצה לדבר על החוק עצמו.
אבנר עורקבי: החוק עצמו הוא חוק מאוד דורסני לגבי אנשים שמסרבים.
אבנר עורקבי: אנשים לא באים לסרב כי בא להם, או שהם רוצים לסחוט יותר כסף.
אבנר עורקבי: יש כאלה שכן אבל על פי רוב לא.
אבנר עורקבי: אני אומר שעל פי רוב לא.
אבנר עורקבי: לבוא ולאיים, ואני קיבלתי את האיומים הרדומים האלה כדייר סרבן, אני באופן אישי, כשנכנס אליי היזם הוא אומר לי שהוא ייתן לי דירה יותר יפה, יותר טובה, ואני אומר לו שאני נכה עם כסא גלגלים, אתה לא תוציא אותי מהבית שלי כי אני נלחמתי עם משרד השיכון כדי להשיג דירת קרקע הרבה זמן, וברוך השם גרתי בדירת עמידר ותודה לאל קניתי את הדירה, ויש לי דירת קרקע, נלחמתי שתהיה לי דירת קרקע ועכשיו אתה לא תוציא אותי מהבית הזה, על גופתי המתה.
אבנר עורקבי: אני אוהב את הסדק שיש לי פה בדירה.
אבנר עורקבי: אני אוהב אותו.
אבנר עורקבי: יש לי סנטימנטים לסדק הזה.
אורי מקלב: אבנר, אני רוצה לכוון אותך.
אורי מקלב: כמו כל אחד שאומר שהוא אוהב את שלו, עבד עברי שאומר אהבתי את אשתי ואת ילדיי, רוצעים אותו באוזן ואחרי זה...
אבנר עורקבי: החוק לא נותן לך.
אבנר עורקבי: היזמים הם בדרך כלל בעלי הון, בעלי כוח מאוד רציני, הרי להעביר את חוק פינוי בינוי זה היה עם רשת של לוביסטים יחד עם כל מני קבלים שרצו את היזמות הזאת, בשביל מה?
אבנר עורקבי: בשביל לעשות הון.
אבנר עורקבי: בסדר, אין לי בעיה עם הפינה הזאת.
אבנר עורקבי: אבל אל תכנס לד' אמות שלנו.
אבנר עורקבי: בד' אמות שלנו אתם לא תכנסו בעזרת השם.
אבנר עורקבי: אני אומר דבר כזה.
אבנר עורקבי: לבוא קודם כל, כמו שאני שומע פה, אני רוצה להגיד במפורשות.
אבנר עורקבי: לבזות אדם על מוגבלותו או כל דבר אחר זוהי עבירה על החוק.
אבנר עורקבי: אני אומר לכם ותשמעו טוב.
אבנר עורקבי: לבזות אדם על מוגבלותו זו עבירה על החוק, העברנו את זה בכנסת השנה.
אבנר עורקבי: אני מבקש להקפיד על החוק הזה.
אבנר עורקבי: מי שיעבור עליו יתבע בעזרת השם.
אבנר עורקבי: אנחנו מגיעים ממקומות נחשלים.
אורי מקלב: אני הוספתי לחוק שלך.
אורי מקלב: גם אדם קשיש, הוספתי בזכותך.
אבנר עורקבי: מדובר במקומות נחשלים, יש מקומות שצריך להזיז אותם.
אבנר עורקבי: ברגע שאנשים מסרבים אי אפשר לבוא ובאיומים מוסווים עליהם להגיד להם שאם יחתמו עוד אנשים הם ייאלצו לעזוב.
אבנר עורקבי: היום אפילו מתכוון שר האוצר להוריד את חוזה החתימה ל-50-50.
אבנר עורקבי: יש לנו בעיה מאוד רצינית עם זה.
אבנר עורקבי: בקדנציה הקודמת בוועדת הפנים הגיש משרד השיכון בקשה להאריך את הפינוי-בינוי.
אבנר עורקבי: איזור פינוי-בינוי חל עליו אך ורק שש שנים.
אבנר עורקבי: בקדנציה שעברה הגיש משרד השיכון בקשה להאריך לעוד שש שנים.
אבנר עורקבי: במקרה אני ראיתי את זה ואני הגעתי לוועדה.
אבנר עורקבי: היה שם אופיר פינס.
אבנר עורקבי: ביקשתי שלנכה יישמרו על הזכויות שלו בתוך הבניין.
אבנר עורקבי: כמו שאמר כבודו.
אבנר עורקבי: יתנו לו דירת קרקע.
אורי מקלב: אתה מתכוון לדיור ציבורי?
אבנר עורקבי: בכל פינוי בינוי.
אבנר עורקבי: דירת קרקע.
אבנר עורקבי: ביקשו להאריך את זה בעוד שש שנים, כלומר איזור מוגדר איזור בינוי ל-12 שנה.
אורי מקלב: ולא יותר?
אורי מקלב: תסביר לנו.
אבנר עורקבי: איזור מוכרז איזור פינוי-בינוי, היה שש שנים והאריכו את זה בעוד שש שנים, כלומר 12 שנה איזור מוכרז יכול להיות איזור פינוי-בינוי.
אבנר עורקבי: אם לא חתמו פרויקט, ביי ביי.
יהושע דוידוביץ': לא, לא מחוץ לבית 12 שנה.
יהושע דוידוביץ': ההכרזה על האיזור שבו אפשר לקבל את ההקלות של פינוי-בינוי תהיה תקפה ל-12 שנה, אבל לפנות 12 שנה אדם מביתו זה לא נורמלי.
אורי מקלב: רגע, ניתן למרכז המחקר והמידע של הכנסת, בוא נראה, בוא נשמע שייתן לנו הסבר כי אנחנו לא בתוך העניין.
אורי מקלב: אני אסביר גם עם הצרידות שלי.
אורי מקלב: אני מבין שאם מכריזים על איזור פינוי בינוי, עד היום אפשר היה להכריז שש שנים מההתחלה עד הסוף.
אורי מקלב: משלב ההתחלה שלו, ואם אני טועה תקנו אותי, דהיינו עוד לפני שבכלל התחילו לדבר עם דיירים.
אורי מקלב: אני לא יודע איזה שלב נקרא ההתחלה אבל נניח שהממשלה החליטה להכריז, היא הכריזה על הרבה אתרים, על 118 אתרים, אבל אני מדבר כשהם כבר מתחילים להיכנס לתוך האיזור, משלב מסוים מתחילים לספור שש שנים.
אורי מקלב: היום הגדילו את זה.
אורי מקלב: זה לא דבר טוב, אתה התייחסת לזה כאילו שזה דבר חשוב.
אורי מקלב: הם הרחיבו את זה ל-12 שנה, לא צמצמו לשש שנים דהיינו שכל התהליך מהבניין הראשון ועד הבניין האחרון ועד שכולם נכסים זה לא יותר מ-12 שנה.
יהושע דוידוביץ': מייד תשמעו על הפרויקט הראשון בקריית אונו שבוצע במדינה, עם 11 בניינים, עם 170 דיירים מפונים ו-500 דיירים חדשים.
יהושע דוידוביץ': אם תתנו לי לדבר, תשמעו יותר מאוחר את כל התהליך איך קרה ומה קרה עם שתי הדוגמאות הפרטניות האלה ומה קרה עם עוד 168 דיירים אחרים.
אבנר עורקבי: הוא אומר את זה בצורה מאד יפה, הוא אמר: עוד 500 דיירים נוספים.
אבנר עורקבי: כמה כסף עשית על הגב שלהם?
אבנר עורקבי: זה לא יפה מה שאתה אומר.
יהושע דוידוביץ': זאת בושה לבן אדם שמדבר ככה.
אבנר עורקבי: לא בושה, לא בושה.
אבנר עורקבי: הכוח יענה את הכל.
יוסי שכטר: סליחה, אותו בן אדם מקבל תמורה לזה.
יהושע דוידוביץ': במקום 36 מטר דירה אדם קיבל דירה של 90 מטר.
יהושע דוידוביץ': לא היה לו  מקלט.
יהושע דוידוביץ': הוא קיבל דירה עם ממ"ד, קיבל דירה בתקנים של שנות האלפיים, דירה שמוגנת לרעידות אדמה, קיבל חניה תת קרקעית.
יוסי נשרי: למה כשאחרים מדברים אנחנו שמרנו על שקט ודממה?
יוסי נשרי: למה אנשים צריכים להתפרץ?
אורי מקלב: אנחנו גם נשמור על שקט.
אורי מקלב: אנחנו לא ניכנס לפילוסופיה של עניין, האם פינוי-בינוי הוא דבר נכון, הוא דבר דמוקרטי.
אורי מקלב: אנחנו באמת מסתכלים על כל אזרח כאזרח ולא משנה אם הוא אחד מתוך 150 או אחד מתוך 100,000.
אורי מקלב: כל אחד הוא אדם וכל משפחה היא משפחה.
אורי מקלב: אני גם יכול להבין טוב מאד את אלה שאומרים: אנחנו לא מוכנים בשום אופן.
אורי מקלב: אני בא מרקע שמרני מאד, מסבא שעבד ארבעים שנה על אותו כסא מעץ בעיריית פתח-תקווה כמנהל חשבונות, וגם אני כזה.
אורי מקלב: אם לא אשתי הטיפוס החדשני, אני לא יודע מה היה קורה אתי.
אורי מקלב: אני באותו מקום, תן לי אותו דבר, אותו אוכל, אותו סדק בקיר.
אורי מקלב: אני  מבין, אבל אני גם מבין את מה שעומד מאחורי זה.
אורי מקלב: יש כלל, בהרבה דברים  יש רוב והפילוסופיה ברורה, אבל אנחנו לא נכנסים לפילוסופיה של העניין.
אורי מקלב: כמובן, אנחנו כוועדה מציפים את החלק האזרחי של הפרט וזה נכון, אבל יש גם צד אחר, החלק הכללי, ואנחנו גם נשמע אותם.
אורי מקלב: אבנר, אנחנו מאד מעריכים אותך ואתה יודע שאתה יוזם של הדיונים פה, אבל אנחנו צריכים להתמקד.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לראות בחלק הזה שיש תמונה שלמה – יזמות, הפיכה.
אורי מקלב: הרבה דברים טובים בדרך, באמת הרבה דברים טובים בדרך ואנחנו בכל אופן רוצים להציף את האזרח הקטן גם אם הוא אחד מתוך 170, איך הדרך אתו, מה הבעיות, איפה הלקונות בעניין הזה ואיך אנחנו יכולים לעזור במה שאפשר לעזור, בעיקר לשפר באופן כללי.
אבנר עורקבי: באותו מעמד של ההארכה ל-12 שנים, שש שנים ועוד שש שנים, היות וראיתי שאין שם יחסים, כלומר יעשו לי את הלינץ' בסוף ויאשרו את זה, אמרתי להם שלפחות תאשרו לנכים אפשרויות כמו שאמרת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אישרו את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבנר, הבנתי שאישרו את זה.
אבנר עורקבי: כן, כן, אחרי שעשיתי שם פיליבסטר רציני, כלומר דרך דוד אזולאי הגשתי עצירה.
אורי מקלב: אנחנו מאד מעריכים אותך על ההישגים שלך.
אבנר עורקבי: באיזשהו מקום אני גם חוזר אחורה.
אבנר עורקבי: אני אומר שאם אתה מוציא נכה מהבית, תן לו בית.
אבנר עורקבי: אל תתן לי חלומות באספמיה.
אבנר עורקבי: תן לי בית.
אורי מקלב: תנו שכירות, לא כסף?
אבנר עורקבי: הכוונה שלי היא כזאת: לא שכירות, אל תעבירו אותי לשכירות, לא רוצה שכירות, לא רוצה כלום.
אבנר עורקבי: תעביר אותי לבית.
אבנר עורקבי: הוצאת אותי ממקום זה, תעביר אותי למקום זה.
אבנר עורקבי: בית.
אבנר עורקבי: אל תתן לי שכירות, אל תגלגל אותי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שאתה אומר הוא שהוא לא ייתן לך כסף אלא ייתן לך בית.
יהושע דוידוביץ': הוא רוצה בינוי-פינוי ולא פינוי-בינוי.
יהושע דוידוביץ': הוא רוצה קודם כל שתבנה בית, תפנה אותי ותן לי את הבית.
אבנר עורקבי: לא, לא, אני לא אומר את זה.
אבנר עורקבי: אתה רוצה לפנות אותי מהדירה ואתה רוצה להקים על הבית שלי בניין?
אבנר עורקבי: קח אותי עם כל הבית שלי ותפנה אותי לבית אחר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא אומר: אל תתן לי לרוץ.
אבנר עורקבי: לא רוצה לגור בבניין הזה.
יהושע דוידוביץ': זה מה שהוא אומר, הוא רוצה בינוי-פינוי.
יהושע דוידוביץ': תן לו בית אחר ואז תפנה אותו.
אורי מקלב: אבנר, אני לא יכול להיכנס לזה.
אבנר עורקבי: אתה לא תפנה נכה.
יהושע דוידוביץ': אני מסכים.
יהושע דוידוביץ': אני לא מפנה.
יהושע דוידוביץ': הכל וולנטרי, אף אחד לא מכריח אף אחד.
יהושע דוידוביץ': לא רוצה לפנות, אל תפנה.
אבנר עורקבי: על פי רוב מדובר בנכים מוגבלים והעיריות לא מאשרות בנייה על הקרקע.
אבנר עורקבי: אני יודע את זה, אני יודע את זה מקרוב.
אבנר עורקבי: דיברתי עם ראש העיר שלי.
יהודה סקר: גם בירושלים זאת אותה בעיה.
אורי מקלב: אבנר, תן לי לכוון, אל תנצל את זה שאני צרוד.
אורי מקלב: היא גם לא יכולה לרשום פרוטוקול.
אורי מקלב: אנחנו חייבים להתמקד.
אורי מקלב: אנחנו דנים עכשיו בשאלה מה עובר על האזרח במסגרת מה עשוי ומה עבר אזרח במסגרת הפינוי-בינוי.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להציף את הנושא ואנחנו קצת קצרים בזמן.
אורי מקלב: יש הרבה אנשים שרוצים עוד להשיב ונתנו הרבה זמן לפונים.
אורי מקלב: אתה אומר שעל נכים במסגרת הפינוי-בינוי צריכה להיות הסתכלות אחרת לגמרי.
אורי מקלב: קודם כל, הבנתי מאסף שיש לך הישג בזה, דהיינו נכה לא נחשב כל כך מהר מסורב פינוי וכל זמן שהוא לא קיבל את ההתאמות שלו במקום החילופי הוא לא נחשב סרבן פינוי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אחרי 12 	שנה לא הסכמת, אתה יכול...
אורי מקלב: יוליה, נראה לי ש-12 שנה לא קשורות.
אורי מקלב: בעקרון, הפרויקט לא יכול להימשך יותר מ-12 שנה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זה סרבן פינוי?
אורי מקלב: כשיש מסגרת פינוי תמיד לוקחים בחשבון שיהיו כאלה שמסרבים.
יהושע דוידוביץ': יש חוק בכנסת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הבנתי, הבנתי.
אורי מקלב: חברי כנסת מבינים מהר, רק הם לא מתמצאים במיליון נושאים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם מסבירים לאט אנחנו מבינים מהר.
אורי מקלב: אתה אומר, אבנר, שבמסגרת כל הדברים האלה אתה בא להציף את הנושא של הנכים.
אורי מקלב: יש משהו אחד במסגרת הפנימית של הנכים ואתה אומר: אני דורש שלא תחזירו אותי לאותו מקום, לא מעניין אותי שש שנים או 12 שנה, אני רוצה אפשרות לדבר אחר.
אורי מקלב: איזה עוד דרישה?
אורי מקלב: איך אומר משרד השיכון?
אורי מקלב: אני מחזיר אותך לאותה סביבה שלך, לאותו בניין שלך.
אבנר עורקבי: אני אומר את זה גם מהשינוי הרב והרציני שעובר על משפחה של ילדים נכים ואני בא מהכיוון של הילדים הנכים כי אני מייצג גם ילדים נכים.
אבנר עורקבי: אתה לא יכול להעביר את הילד הנכה, מחדר שבו הוא מקבל את הסאקשן שלו ואת כל הטיפולים שלו לחדר אחר.
אבנר עורקבי: לא. אתה צריך להעביר אותו לחדר קבוע ולא שהוא יעבור כל חודש או חודשיים או שנה מחדר לחדר.
אבנר עורקבי: בית קבוע, זה מה שצריך לתת לו.
אבנר עורקבי: בית קבוע.
אבנר עורקבי: לא תוכלו לתת לו?
אבנר עורקבי: לא תוכלו לעמוד מול זה?
אבנר עורקבי: הוא לא ייחשב כסרבן.
אבנר עורקבי: זאת ההצעה שלי כהצעת החוק הבאה.
אורי מקלב: אתה אומר, אבנר, שצריך לעזוב את הנקודה אם מחזירים אותו או לא מחזירים אותו, נכה לא יכול להתגלגל בדירות שכורות ואם כבר אתה מעביר אותי, תן לי מקום שבו אני אמשיך את החיים שלי.
אורי מקלב: זאת דרישה שאנחנו יכולים להבין אותה והשאלה היא אם יכולים גם לעמוד בה באמת במשרד השיכון.
אורי מקלב: אני מבין את החשיבה מאחורי זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נשמע לי מאד הגיוני מה שהוא אומר.
אבנר עורקבי: יש לי פה שני ילדים נכים ולך תדע, אולי הוא צריך חמצן, אולי הוא צריך את זה או את זה.
אבנר עורקבי: זהו, סיימתי.
אורי מקלב: אני חושב שראש העיר צריך לדבר.
יוסי נשרי: אתה רוצה שאני אתחיל?
אורי מקלב: כמה שנים אתה ראש העיר?
יוסי נשרי: ממאי 2007.
סופה לנדבר: אני מצטערת מאד, באתי לפה חולה עם דלקת חמורה והרופא החזיר לי טלפון.
אורי מקלב: קודם כל, רפואה שלמה ואנחנו שמחים שהרופא אישר לך להשתתף אתך.
סופה לנדבר: אם מותר לי גם, רציתי לומר כמה דברים.
אורי מקלב: עכשיו את בזכות דיבור.
סופה לנדבר: ראש העיר מדבר?
שלומית אבינח: כן, אבל את תעשי סדר לפני.
יוסי נשרי: אין לי בעיה.
אורי מקלב: ראש העיר מדבר ראשון, אבל מכיוון שסדר הדברים זה לא סדר התפקידים, תדברי עכשיו.
סופה לנדבר: יש שני דברים חשובים שרציתי להבהיר פה.
סופה לנדבר: קודם כל, דווקא בימים טרופים אלה יכול להיות שמהכנסת יבוא מזור.
סופה לנדבר: הסיבה מדוע הפרויקטים נמשכים כל כך הרבה זמן כי לאשר את התכניות של פינוי-בינוי לוקח בוועדות הסטטוטוריות התכנוניות מעל לשש שנים, כשרובן בוועדות מחוזיות.
סופה לנדבר: אנחנו הצענו אין ספור הצעות לקצר את התהליכים במקרים של פינוי-בינוי ואני כל הזמן אומרת – זה נשמע כאילו אני אומרת משפט סתם, אבל פה זה מוכיח את עצמו כמה שזה לא סתם – שכאשר מתכננים קרקע שאין עליה בתים, הקרקע לא יודעת שמתכננים עליה וזה לא אכפת לה, אבל כאשר מתכננים על גבי בתים שבתוכם גרים אנשים והאנשים האלה נמצאים במצב של אי ודאות בתקופה כל כך ארוכה, זה אכזרי.
סופה לנדבר: כל הצעה שהגיעה ממשרד השיכון לקצר את תהליכי האישור של התכניות האלה באופן משמעותי, לא התקבלה.
אורי מקלב: ברפורמה בתכנית הבנייה, שעכשיו הכנסת דנה בה, אין פרק שמתייחס לפרויקטים של פינוי-בינוי.
סופה לנדבר: בוודאי, רצינו לבודד את הפרויקטים של פינוי-בינוי.
סופה לנדבר: היתה לנו הצעה לאחד את הוועדה המקומית והוועדה המחוזית, דבר שהיה מקצר לנו את תהליך האישור משש שנים אולי לשנה, אבל לצערנו היא לא התקבלה.
אורי מקלב: אתם דיברתם בדיונים שהיו עד היום?
סופה לנדבר: במשרד המשפטים לא הסבירו לנו למה הם לא קיבלו את זה.
סופה לנדבר: זה הדבר הראשון שרציתי לומר.
אורי מקלב: רק למען הסדר הטוב, את התב"ע אתם מתחילים אחרי שכבר מכריזים?
סופה לנדבר: תלוי, יש שני  מסלולים.
סופה לנדבר: יש מסלול של תכניות ושל מקומות, שיוזמות העיריות עצמן.
סופה לנדבר: אז העיריות בעצם פונות להכריז על המתחם כמתחם לפינוי בינוי וגם מקבלות תקצוב לתכנון, אך ורק לתכנון, מהמדינה להכנת תב"ע, ולמנהל פרויקט שתפקידו בפועל ליידע את התושבים ולהחזיק אותם כל הזמן בתמונה.
יוסי נשרי: זה פרויקט מוכרז.
סופה לנדבר: זה בפרויקט שהוא במסלול רשויות מקומיות.
אורי מקלב: עד כמה שלי ידוע, עד כמה שאני מתמצא בחוק, העיריה יכולה להכריז או להוביל תכנית בניין עיר בלי לשאול אף אחד.
סופה לנדבר: אני מייד מסבירה, אני מייד אסביר.
אורי מקלב: אני מבין שהיא פונה אליכם כדי לקבל מימון על התכנון, אבל לא צריך אישור של הדיירים.
אורי מקלב: יש להם זכות להתנגד.
אורי מקלב: בתכנית בניין עיר לדייר יש זכות להתנגד, אבל אני יכול היום כעיריה לעשות הרחבות דיור בשכונה שאני רוצה לתת לה הרחבות דיור.
אורי מקלב: אני לא צריך שהם יחתמו לי על התכניות כי אני יכול להגיש כעיריה.
אורי מקלב: לעיריה יש זכות להגיש תכנית תב"ע.
סופה לנדבר: נכון, נכון.
יוסי נשרי: אם רוצה יקדם ואם לא רוצה, לא יקדם.
אורי מקלב: אם רוצה לקדם יקדם ויש עכשיו זכות לדייר לבוא ולהתנגד ולומר: אני לא מסכים כי זה מפריע לי.
אורי מקלב: סופיה, את יודעת שהבעיה הגדולה היא עד שזה מגיע לוועדה.
סופה לנדבר: בדיוק על זה דיברתי.
סופה לנדבר: להבדיל מפרויקטים רגילים, שבהם יש בעצם לאזרח אפשרות להתנגד רק בסוף תהליך התכנון, אנחנו פה מממנים מנהל פרויקט, שממומן לפי כמה פגישות הוא עשה עם התושבים, אנחנו דורשים ממנו מפגשים כלליים, דיוור ישיר, הודעות, הוראות, להציג את הפרויקט וכו'.
סופה לנדבר: אם הוא לא מביא לעיריה הוכחות – מי ששוכרת אותו זאת העיריה, אבל אנחנו משלמים לעיריה – בלי שיש לנו הוכחות מוצקות שהוגדרו מראש על שיתוף הציבור ועל הבאת הפרויקט לידיעת הציבור, פשוט מנהל הפרויקט לא מקבל את שכרו.
סופה לנדבר: זאת פעם ראשונה שבה מופעל מנגנון כזה מובנה של שיתוף הציבור.
אורי מקלב: מי מבקר את מה שהוא מדבר עם הדייר ואיך שהוא משכנע את הדייר?
אורי מקלב: מי מבקר אותו?
סופה לנדבר: הוא תפקידו להסביר לתושבים את מה שקורה בתהליך התכנון.
אורי מקלב: את מהות הפרויקט.
אורי מקלב: את החלק הקנייני ואת ההסכמים, מי עושה?
אורי מקלב: היזם?
יוסי נשרי: היזם.
סופה לנדבר: רגע, אני רוצה להסביר את חלוקת התפקידים כי יש גם מסלול אחר שאני אסביר אותו אחר כך.
אורי מקלב: שמשרד השיכון בעצמו עושה?
סופה לנדבר: לא, לא, לא, מה פתאום.
שלומית אבינח: של יזמים, מסלול של יזמים.
אורי מקלב: על מה דיברת עד עכשיו?
אורי מקלב: על איזה מסלול?
סופה לנדבר: על מסלול שהוא ביוזמת רשות מקומית ואנחנו, המדינה, עוזרים לרשות המקומית במימון פעולות תכנון ופעולות הסברה לתושבים.
אורי מקלב: פרויקטור, אתם מממנים פרויקטור כמו שיקום שכונות ודברים בסגנון הזה.
סופה לנדבר: בעצם, תפקידה של העיריה הוא לקדם את התב"ע, על חשבוננו אבל לקדם את התב"ע.
אורי מקלב: ולעקוב אחרי פעולות הפרויקטור, מנהל הפרויקט.
סופה לנדבר: תב"ע ופעולות הסברה.
סופה לנדבר: בחלק מההוראות שלנו אנחנו דורשים שכאשר יתחילו להגיע הכנסות לפרויקט, מאגרות כאלה ואחרות, כולן ייכנסו לקופה סגורה לצורך שיפור התשתיות וביצוע גינות.
סופה לנדבר: מרגע שהתב"ע מאושרת והרי כמעט רוב הרכוש בשכונות האלה הוא בידי הדיירים עצמם, הם בעלי הדירות, בעצם בסמכותם לבחור לעצמם את היזם על פי דעתם וזה אפילו לא חייב להיות אותו יזם לכלל הפרויקט אלא כל בית או שני בתים או שלושה בתים, שצריכים להתפנות בשביל להקים בניין חדש אחד, יכולים לקחת גם יזם אחר.
סופה לנדבר: הם בעצם עושים את האירוע עצמו ובהרבה מאד מקרים שאני מכירה התושבים לוקחים עורך דין והוא מכין להם מכרז בין חברות קבלניות.
סופה לנדבר: במכרז הם בוחרים לעצמם את החברה הקבלנית, שנותנת להם את התנאים הטובים ביותר.
סופה לנדבר: זאת עסקה פרטית לגמרי, בעצם עסקת קומבינציה כמו שאנחנו מכירים את המושג.
אורי מקלב: איפה החלק של העיריה בחלק הזה?
אורי מקלב: היא בעצם מקדמת את התב"ע.
סופה לנדבר: העיריה במסלול הזה מקדמת את התב"ע ואמורה אחר כך לייעד את הכספים שהצטברו לה בתוך הקופה לטובת הסביבה.
אורי מקלב: רק כספים של אגרות?
סופה לנדבר: אגרות פיתוח, כל הדברים האלה, היתרי בנייה.
אורי מקלב: היטלי השבחה?
אורי מקלב: יש בזה היטלי השבחה?
יוסי נשרי: לא, לא, ברוב המקרים לא.
סופה לנדבר: זהו המסלול של העיריות.
אורי מקלב: החלק הזה נראה לי חלק חשוב.
אורי מקלב: הבנו מה התפקיד שלכם – אתם הרגולטור, נותנים כסף.
סופה לנדבר: עוד משהו חשוב שלא סיפרתי.
סופה לנדבר: מה המדינה בעצם נותנת לפרויקטים האלה?
סופה לנדבר: בפרויקטים הספציפיים האלה היא מממנת באופן חלקי את התכנון ואת פעולות ההסברה לתושבים והיא נותנת הנחות מיסוי מפליגות לתושבי הבתים הישנים.
אורי מקלב: מה זה מפליגות?
שלומית אבינח: מה זה מפליגות?
סופה לנדבר: בעצם, התהליך הזה של ויתור על הדירה הישנה וקבלת הדירה החדשה יש בו כל מיני מסים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא אמר שאין היטלי השבחה.
שלומית אבינח: מס רכישה.
סופה לנדבר: מס רכישה, מס שבח.
שלומית אבינח: הדייר פטור מזה.
סופה לנדבר: יש שם כל מיני מסים, מע"מ וכו'.
סופה לנדבר: כל מיני מסים.
סופה לנדבר: בדירות שבאחזקת הדיירים שגרים שם המדינה מוותרת על המסים.
אורי מקלב: כולנו קנינו דירות.
אורי מקלב: אחד מוכר דירה וקונה דירה ויש לו מס שבח עליה.
סופה לנדבר: אני רוצה לספר לכם משהו מהותי.
סופה לנדבר: רגע, אני רוצה לספר לכם משהו מאד חשוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל על מה אנחנו מדברים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שפינוי-בינוי זה טוב?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ברור שזה טוב.
סופה לנדבר: רגע, תרשו לי להגיד משפט עד הסוף.
יוסי נשרי: לא לכולם זה טוב.
סופה לנדבר: משהו שהוא רלוונטי לבקשת האזרח.
שלומית אבינח: תנו לה לדבר.
סופה לנדבר: האזרח יכול ליהנות או הפרויקט יכול ליהנות מאותן הנחות המיסוי גם אם הדירה המתקבלת על ידי האזרח, הדירה החדשה, היא לאו דווקא בפרויקט.
סופה לנדבר: מי שרוצה לא לחכות, כמו שפה נאמר, שלוש שנים עד שייבנה הבית החדש, יכול לסכם עם היזם שהוא יקבל דירה מיידית ולא יצטרך לעבור פעמיים, דירה מיד שנייה, קרוב לוודאי, באיזשהו מקום אחר, ולעבור אליה.
סופה לנדבר: אפילו אם יש הפרש בין ערך הדירה שהוא מקבל בפועל כי אולי היא דירה ישנה, אולי היא פחות טובה מהדירה החדשה, לבין הדירה שהגיעה לו, הוא יכול לקבל את ההפרש בכסף, ממש בכסף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במקרה שנניח באים לאבנר ונותנים לו דירה אחרת...
סופה לנדבר: והדירה הזאת שווה פחות מהדירה שהגיעה לו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והוא, נניח, לא מבסוט מהדירה, הוא רוצה משהו אחר.
סופה לנדבר: זה צריך להיות על דעתו.
יוסי נשרי: הוא לא עובר אם הוא לא מרוצה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: השאלה היא האם בעצם הסירוב שלו, העובדה שכבר הציעו לו דירה אחרת, הופכת אותו לסרבן כי הנה, נתנו לך דירה ולא קיבלת אותה.
סופה לנדבר: קודם כל, חוק הדייר המסרב מוציא מהכלל את הבעיות הסוציאליות השונות, כלומר נכים וכאלה.
סופה לנדבר: כלומר, לא כל כך מהר מכריזים עליהם כעל סרבנים.
סופה לנדבר: זה כבר מובנה בתוך החוק.
סופה לנדבר: לכן אני אומרת שמבחינת המדינה, המדינה פתחה אפשרויות נוספות, למשל לאנשים קשישים.
שלומית אבינח: אבל מי מיידע את האזרחים?
שלומית אבינח: מי מיידע את האזרחים אובייקטיבית?
סופה לנדבר: רגע, רגע.
סופה לנדבר: מה שקורה הוא שכרגע המסלול בבית משפט, אבל עכשיו במסגרת הרפורמה הצענו להכניס שלב ביניים שבו תהיה אפשרות גם לפנות למעין פיגורה של שמאי מכריע.
סופה לנדבר: בכל המקרים שעד עכשיו נדונו בבית המשפט, באמת שלחו את הצדדים לגישור והדברים הסתדרו בתהליך הגישור.
סופה לנדבר: מה שחשוב לומר הוא לגבי זקנים, למשל.
סופה לנדבר: הם לא רוצים לעבור דירה פעמיים מכיוון שהם לא יודעים מה יקרה בתקופת הביניים הזאת והם יוכלו מייד לקבל פתרון.
סופה לנדבר: האדון פה אמר שלא נוח לו לעבור דירה פעמיים, הוא יכול...
אורי מקלב: סופיה, הבנו את העניין.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לשמוע את ראש העיר.
אורי מקלב: נניח שברור לנו החלק הזה של משרד השיכון וכל מה שאתם נותנים זה יפה מאד, ההקלות במסים, עזרה לעיריה במימון התכנון והדאגה שהכספים שהעיריה מקבלת יהיו גם לטובת הפרויקט.
אורי מקלב: הבנו שסגרתם את החלק של העיריה והחלק שאתם נותנים.
אורי מקלב: אנחנו גם מבינים דבר אחד, שיש לאדם כמה אפשרויות שהוא רוצה, יש לו מגוון אפשרויות.
אורי מקלב: כן מעניין אותנו, ותכף נגיע לזה, בחלק הזה שבו הדייר עומד מול הקבלן, מול היזם או מול המשרדים, זה החלק הבעייתי בעניין.
סופה לנדבר: אבל זאת עסקה פרטית והמדינה לא יכולה להיכנס.
אורי מקלב: אבל העסקה הפרטית הזאת היא כאן הנושא הבעייתי.
אורי מקלב: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שאותו מסבירן, זה שמשכנע, בחלק הזה מה יהיה בפרויקט וכמה הוא טוב...
סופה לנדבר: לא מתפקידו להיכנס לעסקה פרטית.
אורי מקלב: הוא לא נכנס לנושא הזה.
אורי מקלב: האדם, אותו אחד, לא כולם אנשים שמבינים בזה.
אורי מקלב: תאמיני לי שגם כשאני אלך לקנות דירה, עם כל הנסיון שלי, אני אתייעץ קודם.
אורי מקלב: אנשים מתייעצים וחושבים, אבל יש כאלה שלא יודעים מי מגן עליהם.
אורי מקלב: האם אנחנו יודעים אם לא מפעילים עליהם דברים כאלה ואחרים?
אורי מקלב: לך אין תשובה בעניין הזה.
סופה לנדבר: לא שאין לי תשובה, יש לי תשובה.
אורי מקלב: שלמדינה אסור להתערב.
סופה לנדבר: שאלנו אותן השאלות את הייעוץ המשפטי שבמשרדנו ונאמר לנו באופן חד משמעי, שהמדינה לא יכולה להתערב.
סופה לנדבר: זאת עסקה פרטית בעצם בין בעל הדירה לבין היזם, שהתושבים כולם בחרו אותו באותו בלוק והמדינה לא יכולה בשום פנים להיות חלק מהעסקה הזאת.
אורי מקלב: סופיה, אני  מבין.
אורי מקלב: אנחנו נתקלנו בהרבה מקרים כאלה, של המשרדים.
אורי מקלב: אני נמצא בחלק של הרגולטור ואני מגיע, אבל, כפי שאת יודעת, הרבה מקרים שעברו דרך הוועדה הזאת ודרך עוד הרבה ועדות אחרות וגם דרך ארגונים כאלה ואחרים, זה לא עזר והגיעו לבית המשפט.
אורי מקלב: פתאום התברר שהיועצים המשפטיים, האפשרויות והאחריות שלנו והדאגה שלנו צריכה להיות דאגה יותר מורחבת.
אורי מקלב: אנחנו לא יכולים באיזשהו מקום לזרוק את האנשים, לשכנע אותם לעשות את הדברים האלה וכמה זה טוב ומה העתיד, ובחלק המכריע, כשהוא צריך לעמוד מול היזם, מול העסקה האמיתית שלו, שם אנחנו לא יכולים להתערב.
סופה לנדבר: אני מוכרחה להגיד לך שאנחנו היינו מודעים לכך ולכן נלחמנו מאד מול רשות המסים לפתוח מסלולי פיצויים, כלומר שתהיה אפשרות גם לעבור לא דווקא לדירה חדשה ולחכות ושיהיה פתרון למשפחה שרוצה לעבור מיידית למקום אחר, ישן.
סופה לנדבר: על זה נלחמנו.
אורי מקלב: זה לא יוצא אפשרי, אני לא רוצה להיכנס לזה.
אורי מקלב: את אומרת שזה אפשרי.
סופה לנדבר: בשום פנים ואופן.
סופה לנדבר: אני ארכיטקטית בהשכלתי.
אורי מקלב: את אומרת שהוא לא חייב דווקא באותו פרויקט.
סופה לנדבר: נכון, הוא יכול לעבור לכל מקום שהוא רוצה.
אורי מקלב: אבל לא בכסף.
אורי מקלב: הוא מקבל כסף?
קריאה: לא, הוא מקבל דירה.
סופה לנדבר: הוא חייב לקבל דירה, הוא חייב לקבל דירה.
אורי מקלב: את אומרת שרציתם אפילו לתת כסף.
סופה לנדבר: אבל אם הדירה הזאת במקרה יותר זולה ממה שהגיע לו בפרויקט החדש, הוא יכול לקבל את ההפרש בכסף והמדינה לא ממסה את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי עושה את השמאות?
סופה לנדבר: שמאי פרטי.
סופה לנדבר: רציתי לומר רק דבר אחד – אני מאד רציתי שיהיה איזשהו מנגנון ממשלתי של ייעוץ משפטי לתושבים, אבל נאמר לי שזהו דבר שבעצם נכנס לתחום שבין האזרחים לבין הספק.
סופה לנדבר: זאת עסקה פרטית לחלוטין ואנחנו לא יכולים.
סופה לנדבר: פניתי, דרך אגב, לארגון שנקרא 'במקום', שדואג לזכויות האזרח והצעתי להם שייתנו סיוע משפטי בחינם לאנשים.
סופה לנדבר: אני פניתי אליהם בבקשה כזאת כי המדינה, לפי מה שנאמר לי חד משמעית, לא יכולה להיות חלק וצד בעסקה פרטית.
שלומית אבינח: תנו לראש העיר לדבר.
קריאה: מה עם הקשישים?
סופה לנדבר: הקשישים אותו דבר, הם יכולים לעבור מיידית.
אורי מקלב: בדברי ההקדמה שלי אמרתי שעל פי רוב מדובר באוכלוסיה חלשה כי ברוב האזורים של הפינוי, האוכלוסיה שם היא אוכלוסיה חלשה.
אורי מקלב: יש שם גם דירות עמידר וכן הלאה.
אורי מקלב: משה, יש לך כמה היבטים – יש לך נסיון בפרויקט הזה ואתה יכול להעשיר אותנו בידיעה וגם בדברים שיש לך ביקורת.
אורי מקלב: אנחנו זכינו לארח אותך כאן בוועדה מכיוון שהפונים היו מקריית אונו ואתה מהפרויקט הראשון או השני?
יוסי נשרי: הראשון.
אורי מקלב: הראשון בארץ.
אורי מקלב: יש לכם גם זכות ראשונים.
יוסי נשרי: קודם כל, ברשותך, היושב ראש, אני מזמין אותך לבוא ולראות את הפרויקטים שעושים בקריית אונו.
יוסי נשרי: זה פרויקט ראשון, אבל עכשיו זה יורחב.
יוסי נשרי: מתהווים עוד שני פרויקטים ובקרוב הולכים לאשר את הפרויקט השלישי.