GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנה לוי: את הקטנה שלנו שאנחנו רוצים להוציא נתנו לנו מוסד בכלל במקום אחר.
חנה לוי: למה?
חנה לוי: כי הן לא באותה רמה.
חנה לוי: אז אחת בעלה כי המצב שלה קשה והשנייה צריכה להיות צריכה להיות בגדרה.
חנה לוי: איפה ההיגיון?
חנה לוי: למה אני כאימא צריכה שילדה אחת תהיה פה ואחת שם.
חנה לוי: אז אנחנו לא מסכימים לזה ועתרנו על זה לבג"ץ.
חנה לוי: אנחנו מבקשים שהן יהיו פה בדירה בירושלים.
חנה לוי: אם המדינה היתה עוזרת לי לממן את העובדות הזרות הייתי מחזיקה אותן בבית.
חנה לוי: אין לי ברירה אני צריכה להוציא גם את הילדה השנייה מהבית כי בעלי חלה.
חנה לוי: פעם בשנה העובדות מקבלות משכורת 13.
חנה לוי: מה זה משכורת 13?
חנה לוי: הן מקבלות ימי הבראה וימי חופשה.
חנה לוי: זאת אומרת שהעובדת היתה צריכה לקבל באפריל 8800 שקל.
חנה לוי: אנחנו לקחנו הלוואה בשביל לממן את זה ובעלי הוא חולה והוא מתקיים היום על קצבה של ביטוח לאומי.
חנה לוי: אם אנשים היום אמרו, מה לוקחים להם רכיבה או לוקחים להם בריכה?
חנה לוי: אני יכולה להגיד שהדברים עומדים היום על זה שתהיה לי פיליפינית או יהיה לי לחם.
חנה לוי: ואיזה לחם גם יהיה לי?
חנה לוי: אני היום לא מסוגלת לתפקד בלי הפיליפינית.
אורי מקלב: הדברים צריכים התערבות של חברי הכנסת שהגיעו עכשיו להשתתף בישיבה.
אורי מקלב: חברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ’ בבקשה.
אורי מקלב: אחר כך חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וחבר הכנסת אברהם מיכאלי גם נמצא.
חנה לוי: אתם יודעים כמה היא עולה לי?
חנה לוי: היא קיבלה 8000 שקל בגלל שהיא היתה צריכה לקבל משכורת 13.
חנה לוי: היא עולה לי 5200 שקל בלי שהיא אכלה ושתתה אצלי.
יואב קריים: צריך שתדעו ושהציבור ידע כחני לוי לקחתי את הילד למוסד, יש אנשים שאולי שואלים איזו אימא זאת?
יואב קריים: אלה אנשים מופלאים.
יואב קריים: אני מכיר את חני ואני יודע שהיא הולכת למוסד כל יום וכל זמן פנוי כדי לטפל בילדות שלה.
יואב קריים: אני לא פגשתי הרבה הורים מסורים כמו חני לוי.
יואב קריים: כשהיא אומרת שהיא נאלצה לשלוח ילדה למוסד היא באמת נאלצה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הציבור שיושב בבית ומסת
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל כרגע על השידור לא מבין איך יש לאנשים האלה את הכוח הנפשי הזה וההחלטה הזאת להשאיר את הילדים בבית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי מה שאני הייתי ממליצה להורים האלה זה ללכת למוסד לביטוח לאומי וכולם יגידו שהם רוצים לתת לילדים שלהם מוסד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לראות מה שר הרווחה יעשה אז.
חנה לוי: מחכים שנים שיתפנה מקום במוסד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול שאלה פרובוקטיבית בכוונה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא סתם שאלתי אם הילד נולד ככה, האם זה קרה עם הזמן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם אני לא טועה לרוב האנשים פה זה לא כתוצאה מבדיקת מי שפיר שלא צלחה ולקחתם סיכון או משהו כזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפשר להיות רעים ולומר את החלטת תאכלי אותה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני בכוונה שואלת את השאלה הזאת כדי לומר בעצם כך החליט הגורל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: המדינה צריכה לתת מענה גם ביום שמחה וגם ביום סבל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה ללכת עם זה לשר הרווחה שאני בזה לו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא לא נמצא פה כרגע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עם הזמן כאשר אנשים חוזרים ושומעים את הסיפורים האלה ליבם אולי מתקשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי חלק מהאנשים שרואים את התוכנית הזאת יקבלו קצת פרופורציות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וממילא תהיה אפשרות לחלק בחלוקה צודקת למי שבאמת מגיע לו במדינה הזאת.
יואב קריים: מדינת ישראל היא שיאנית בעולם על הקלות בגלל מומים קלים.
יואב קריים: לא צריך גם את זה לעודד.
יואב קריים: היא שיאנית בעולם בהפלות של ילדים בגלל מומים קלים.
יואב קריים: אם נעודד הפלות כאלה זה יאמר הרבה מאוד על איך נתייחס לנכים חיים.
יואב קריים: חיים של אדם נכה בין אם ידעו על זה קודם במי שפיר ובין אם לא ידעו את זה הם חיים שווים שצריך לטפל בהם.
יואב קריים: לילדים האלה היום יש עובדים סיעודיים ואלה הם ההורים שלהם.
יואב קריים: מה שנמנע מהם זה הורים ומשפחה תקינה ונורמאלית.
יואב קריים: עוד דבר.
יואב קריים: פה אנחנו מדברים לכאורה על ברי המזל שכבר עומדים בקריטריונים ומקבלים.
יואב קריים: יש אלפי ילדים נוספים שזקוקים לדברים דומים ולא עומדים בקריטריונים המגוחכים של קצבת ילד נכה.
אורי מקלב: לפי נתוני מרכז המחקר והמדע מה מספר הילדים הזכאים?
אסף וינינגר: יודעים ש-72% מקרב אותם 26 אלף ילדים שזכאים לגמלת ילד נכים מקבלים גמלה בשיעור של מאה אחוזים ומעלה.
אסף וינינגר: ועדת העבודה והרווחה מסתמכת על מסמך של מכון ברוקדיל.
אסף וינינגר: במסמך נאמר שיש 40 אלף ילדים עם נכות חמורה.
אסף וינינגר: כאשר אנחנו מדברים על 40 אלף אנחנו מדברים על תמיכה של בערך 27 אלף של ילדים שכן נתמכים ו-13 אלף ילדים שבכלל לא מקבלים שום אגורה תמיכה מהמדינה הזאת ומצבם קשה.
אבנר עורקבי: אל תסיט את הדיון.
אבנר עורקבי: זו פרובוקציה לשמה.
אורי מקלב: חשוב לנו לדעת כמה ילדים צריכים את העובד הזר ואנחנו יודעים שיש עוד דרגות.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש עוד הרבה עוולות.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להתמקד בנושא של ילדים שמגיע להם.
אורי מקלב: חשוב לנו לדעת באיזה חברה אנחנו חיים.
אורי מקלב: הנושא של הערכיות עולה כאן.
אורי מקלב: עלינו לדעת באיזו מדינה אנחנו חיים ואם אנחנו יכולים להרשות לעצמנו שדברים יימשכו ככה.
אורי מקלב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסייס בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מסתכלת על הפנים.
אורלי לוי אבקסיס: יש כאלה שראיתי כאן מספר פעמים.
אורלי לוי אבקסיס: הם באים ומניחים לנו את זה על השולחן פעם אחר פעם.
אורלי לוי אבקסיס: אז יש לנו הצעת חוק שהיא חשובה ביותר ואולי זה הזמן להילחם עליה.
אורלי לוי אבקסיס: ממש לפני דיון על התקציב הקרוב ביותר.
אורלי לוי אבקסיס: העוול הגדול הוא שאנחנו הופכים את אותם הורים לעובדים סיעודיים של הילדים שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: כאשר כל הנטל הוא על הורים, והילדים גדלים, זה נטל שאף אחד לא יכול לעמוד בו.
אורלי לוי אבקסיס: האבסורד הוא שזה עולה למדינה הרבה יותר כסף להחזיק אותם ילדים במוסד.
אורלי לוי אבקסיס: מעמידים את ההורים בפני ברירה נוראה.
אורלי לוי אבקסיס: יש כסף בואו נפנה אותו לדברים הנכונים.
אורלי לוי אבקסיס: דיברתם על עובדים זרים, המדינה יכולה להחליט על מדיניות לגבי עובדים זרים.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו עדיפות לעובדים סיעודיים לילדים נכים.
אורלי לוי אבקסיס: זה פוגע בכושר העבודה של ההורים.
אורלי לוי אבקסיס: ככל שהילדים גדלים הם מכבידים יותר.
אורלי לוי אבקסיס: ב-17 אלף שקל אנחנו לא יכולים לסדר את התא המשפחתי הזה?
אורלי לוי אבקסיס: זה אבסורדי.
אורלי לוי אבקסיס: הכסף ישנו וישנו כיס.
אורלי לוי אבקסיס: המדיניות צריכה להשתנות.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא מדברת על חמלה אלא על צדק.
אורלי לוי אבקסיס: עוולה שהיא ארוכת שנים.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא מבינה למה מגיל 18 מגיע ועד גיל 18 לא.
עילית שמואל: מבחינה פיזיולוגית הבת שלי, אני נקרעת, אני מתה.
עילית שמואל: אני לא יכולה לעזוב את הבית כי לבת שלי יש מחזור 3 שבועות.
עילית שמואל: כי זה לא עובד.
עילית שמואל: ריבונו של עולם.
עילית שמואל: איפה אני?
עילית שמואל: נטלי שלי הבריאה מתי היא תקבל ממני חיבוק?
עילית שמואל: כשאין לי עצבים.
עילית שמואל: כשאני לוקחת ווליום?
עילית שמואל: כשאני לוקחת לוריבן?
עילית שמואל: כשאני נרדמת בשתיים בלילה וקמה בארבע בבוקר?
עילית שמואל: מתי אני אלך לילדה בריאה ואגיד לה כל הכבוד על הציון שלך בבגרות במתמטיקה?
עילית שמואל: אין לי זמן אפילו להגיד לה את זה.
עילית שמואל: נמאס לי שמתייחסים אלי כמו נייר.
עילית שמואל: פקססי לי.
עילית שמואל: תדברי איתי.
עילית שמואל: פקס.
עילית שמואל: תעודת זהות.
עילית שמואל: אורלי את יודעת מה אני יודעת הכי טוב?
עילית שמואל: מספר תעודת זהות של שמחה.
עילית שמואל: למה?
עילית שמואל: כי בכל מקום צריך לתת מספר תעודת זהות של שמחה.
עילית שמואל: מה זה הדבר הזה?
אורי מקלב: נמצאים כאן 4 חברי כנסת אבל מאחורינו מתייצבים עוד חברי כנסת.
אורי מקלב: חלק מהסיבה שאנחנו מקיימים את הדיון הזה זה כרקע וכמצע להצעת החוק הזו שנמצאת כרגע על שולחן הביטוח הלאומי.
אורלי לוי אבקסיס: וועדת השרים לענייני חקיקה.
אורלי לוי אבקסיס: אולי פעם אחת ולתמיד נסגור את העניין הזה.
אורלי לוי אבקסיס: לא צריך שדולות.
אורי מקלב: אנחנו השדולה למען הנכים למען השר"מ לילדים.
אורי מקלב: כנציג חברי הכנסת ישבתי עם מנכ"לית הביטוח הלאומי.
אורי מקלב: הוצגו הנתונים אחרי שהוכחנו שהקצבה שמתקבלת היום לא עומדת בהוצאות שיש.
אורי מקלב: עוד לפני ההוצאה על העובד הזר ההוצאות לילד נכה הן יותר גדולות מאשר ההוצאות על ילד רגיל.
אורי מקלב: זה מכפלות.
אורי מקלב: ההורים כולם נתינה אחת גדולה.
עילית שמואלי: איך אימא תישן בלילה?
עילית שמואלי: איך אנחנו נישן בלילה כשאני יודעת שמה שהיא צריכה אני לא יכולה לתת לה.
עילית שמואלי: למה?
עילית שמואלי: כי 17 אלף הולך למוסד ואני כלום.
עילית שמואלי: איך?
עילית שמואלי: מה?
עילית שמואלי: ריבונו של עולם.
עילית שמואלי: הדברים שנותנים בחינם הם הדברים הכי טובים בארץ כי זה מה שאני מחפשת.
עילית שמואלי: איפה הבריכה הטיפולית בחינם.
עילית שמואלי: אבא שלי גר בקיבוץ, אני הולכת לקיבוץ.
עילית שמואלי: איפה יש מקום שעושים רכיבה טיפולית בחינם?
עילית שמואלי: לשם אני הולכת.
עילית שמואלי: איפה יש עזרה בחינם?
עילית שמואלי: די.
עילית שמואלי: אני לא מטומטמת, בעלי לא אידיוט, אנחנו לא אנשים מפגרים.
עילית שמואלי: לא נחתכו לי הידיים, יש לי שני רגליים, אני יכולה לעבוד.
עילית שמואלי: המדינה הפכה אותי לפיליפינית של הבת שלי ובמקום ללטף אותה, לחבק אותה, לקחת אותה לטיול, אני כל פעם אומרת, טיטול, מים.
עילית שמואלי: היא שוקלת 45 קילו אז אין לי את החשק ללטף אותה.
עילית שמואלי: שאלוהים יסלח לי, אני אוהבת אותה.
אורי מקלב: חבר הכנסת מיכאלי.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש אני מודה לך על שאתה שם את הדברים על שולחן הוועדה כי הדיון בוועדה חשוב לצורך קידום החוק.
אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד הביטוח הלאומי יכול למשוך אותנו עוד שנה ועו שנתיים כי הדיון בנושא הזה לא התחיל היום ולא התחיל בקדנציה הזאת.
אברהם מיכאלי: כבר ב-2008 השתתפתי בדיון העל הנושא הזה.
אברהם מיכאלי: זה נושא שהופך להיות נושא כספי ואין פה שום רגש.
אברהם מיכאלי: אני רוצה לחזק את ההורים.
אברהם מיכאלי: אני לא יודע איך הם עומדים בעומס הזה.
אברהם מיכאלי: הרבה פעמים בכנסת באים ושמים על שולחננו נושא אחד שכאוב יותר מהשני.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים לשים את הנושא הזה בסדר עדיפות.
אברהם מיכאלי: על הצעת החוק הזה חתומים 40 חברי כנסת.
אברהם מיכאלי: אני עוד חצי שעה עומד להצביע על אישור תקציב דו שנתי.
אברהם מיכאלי: אני חייב לומר את הדברים האלה כי לא ייתכן שאנחנו במליאה נאשר חוקים באופן אוטמטי כקואליציה בלי לדון בדברים הכאובים.
אברהם מיכאלי: אני מציע אדוני היושב ראש, נחזיר את הדיון לוועדת שרים.
אברהם מיכאלי: הביטוח הלאומי לא יכול למשוך אותנו כל כך הרבה זמן.
אברהם מיכאלי: על הקואליציה להכריע בסוגיה הזאת תוך התראה מסוימת.
אברהם מיכאלי: אם הביטוח הלאומי נותנים תשובה חיובית תוך זמן מוגדר מקובל עלי, ולא, הנהלת קואליציה, יש לנו סמכות לכך, נביא חוקים מסוימים מעל הראש של ועדת שרים ונאשר את זה בקואליציה.
אורי מקלב: המטרה שלנו היא להגיע לשלב הביצועי והמעשי של החוק הזה.
אורי מקלב: הצעת חוק מונחת עכשיו והיא צריכה להתממש.
אורי מקלב: הדברים כאן הוצפו באופן אמיתי מכל הלב.
אורי מקלב: נושא נוקב מאוד.
אורי מקלב: רוני גינת.
רוני גינת: אני אבא של רועי רפאל גינת.
רוני גינת: יש לי 4 ילדים.
רוני גינת: רועי הוא השני.
רוני גינת: רועי היום בן 13 אבל בגיל שנה ושלושה חדשים גילינו גידול סרטני בראש.
רוני גינת: הוא עבר ניתוח במשך 11 וחצי שעות להוצאת הגידול הסרטני.
רוני גינת: איבד את הראייה.
רוני גינת: היה עם 2% סיכוי לחיים.
רוני גינת: אני הפסקתי לעבוד והייתי בבית חולים איתו במשך שנתיים עם משפחה רחבה שתמכה ועזרה וליווינו אותו בכל תהליך.
רוני גינת: לא פרופסור אחד בטיפול נמרץ אמר לנו שהילד חי בזכותנו כמשפחה.
רוני גינת: משפחה זה אומר הורים ואחים תומכים.
רוני גינת: תומכים בכל, בכסף, בנתינה, בעשייה מקטן עד גדול.
רוני גינת: אני נחשב בחור אופטימי וחזק מאוד אבל לבד אי אפשר.
רוני גינת: גם ברזל נשבר.
רוני גינת: שנתיים עברנו איתו בבית חולים.
רוני גינת: הלכנו לטיפולים כימותרפיים של 70% מתים, 30% שורדים.
רוני גינת: הגענו לבר מצווה גיל 13, 2% סיכוי לחיות מול חגיגה.
רוני גינת: רועי היום עיוור.
רוני גינת: הוא אוטיסט.
רוני גינת: הוא גם CP.
רוני גינת: הוא נולד רגיל, תקין, ראה, חייך, דיבר.
רוני גינת: אני מחזיק פיליפינית 9 שנים.
רוני גינת: ילד כזה עולה מעל 11 אלף שקל.
רוני גינת: אשתי לא עובדת.
רוני גינת: יש עוד ילדים.
רוני גינת: אנחנו עסוקים בנתינה אינסופית.
רוני גינת: בדרך לכאן אספתי את יעל אימא לילדה נכה.
רוני גינת: היא אומרת לי, כמה פיליפינית נותנת לכם בחיים?
רוני גינת: אמרתי לה, המון.
רוני גינת: אנחנו יכולים לקיים זוגיות סבירה.
רוני גינת: דברים שאנחנו לא חייבים לעשות עם רועי אנחנו לא עושים.
רוני גינת: היא יכולה להאכיל אותו, לקלח אותו, לצאת איתו לבריכה.
רוני גינת: בבריכה הוא עומד לבד ומסתדר.
רוני גינת: חצי מהיום שלי טיפלתי עד לפני שנה בלסדר לו את המסגרת המתאימה.
רוני גינת: כי הוא קואטרו.
רוני גינת: גם החלים מגידול סרטני, גם עיוור, גם CP, גם אוטיסט.
רוני גינת: אם אני שם אותו במסגרת CP הוא לא מקבל קטע אוטיסטי.
רוני גינת: אני שומע כאן על מקרים שגרמו לי לבכות.
רוני גינת: אם המדינה היתה מחזקת את התא המשפחתי.
רוני גינת: גם לי הציעו להוציא את הבן שלי למסגרת מחוץ לבית.
רוני גינת: רק שמעתי את זה, הזדעזעתי.
רוני גינת: שנתיים לא עבדתי, אני הרדמתי אותו על הידיים שלי כשהכניסו אותו לחדר ניתוח, אני החזקתי אותו 80 פעם כשעשו לו LP בגב שזו זריקה כדי לבדוק אם יש לו גידולים ממאירים נוספים.
רוני גינת: אמר לי פרופסור קונסטנטיני, רופא מנתח, מעולם לא היה לי אבא כמוך.
רוני גינת: מאיפה היה לי כוח?
רוני גינת: בזכות המשפחה שעזרה ותמכה.
רוני גינת: אם מחזקים את התא המשפחתי להורים יש יכולת לתת.
רוני גינת: יש לי ילדה בת 4, אני יכול להקריא לה סיפור.
רוני גינת: אז יש זמן איכות.
רוני גינת: את רועי הצלחנו לגמול מטיטולים בגיל 12 וחצי.
רוני גינת: תחשבו.
רוני גינת: הוא היה קם ב-4 בבוקר עם קקי מרוח, הוא לא רואה, הכול על הקירות.
רוני גינת: אמרתי לאשתי אנחנו נטפל בזה ולא הפיליפינית כדי שלא נשכח לטפל בו.
רוני גינת: אתה הולך לפסיכיאטרית אתה משלם 800 שקל, אתה מקבל החזר מהקופה 500 שקל.
רוני גינת: אתה הולך לעוד פסיכיאטר כדי לעזור ולהיעזר.
רוני גינת: בסוף הצלחנו.
רוני גינת: אבל אנחנו הצלחנו כי לא עזבנו את זה.
רוני גינת: לאחרים לא נותנים את האפשרות להצליח.
רוני גינת: אמרו לי לך לטיפול מיני.
רוני גינת: יש מישהי, רונית ארגמן, 250 שקל לפעם.
רוני גינת: אמרתי זה בעיה של אוטיסטים?
רוני גינת: כמונו יש הרבה.
רוני גינת: אמרו לי כן.
רוני גינת: אבל אם הוא היה מוגדר מפגר מגיע לו, אם הוא מוגדר אוטיסט לא מגיע לו.
רוני גינת: אני מחזיק אצלי במשרד מזכירה ש-4 שעות מהיום שלה זה רק טפסים לרועי.
רוני גינת: יש לי קלסרים ככה.
רוני גינת: זה פשוט לא נגמר.
רוני גינת: רועי שלי מחונן בנגינה, מנגן ביד אחת מלודיה והרמוניה גם יחד.
רוני גינת: הוא ניגן עם ריטה.
רוני גינת: בניו יורק הזמינו אותו לשיר ולנגן איתה.
רוני גינת: ועם אביהו מדינה.
רוני גינת: ביום ראשון הוא יהיה עם גליקריה.
רוני גינת: ואם אני מצליח להביא אותו למשהו טוב והוא נותן מעצמו אז עשיתי עולם ומלואו.
רוני גינת: כסף זה לא הכול בחיים אבל כסף עוזר.
רוני גינת: שיהיה לך את היכולת לעשות למען הילדים האחרים, שתהיה לך אפשרות לנשום אוויר.
רוני גינת: אם יש מישהו שלא משתכנע, לא צריך הרבה, לעשות סיבוב באחד הבתים כדי לראות שעזרה כזו היא הכרחית כדי לשמור על שפיות.
משה רוטמן: קודם כל אני מודה לוועדה שהתכנסה לישיבה בנושא.
משה רוטמן: הבעיה היא גם של העובדים הזרים, גם בנושא הקצבה, זה נושא חקיקתי.
משה רוטמן: אני רואה את זה בצורה מאוד מאוד קשה.
משה רוטמן: אני לא רוצה לדבר על ספרטה מה שעשו לחלשים ולזקנים.
משה רוטמן: אבל אני חושב על אבא שלי, ב.א.
משה רוטמן: בוגר אושוויץ, הגיע לפה במשקל 37 קילו והתנדב לפלי"ם.
משה רוטמן: אני רואה את עצמי, ניהלתי קריירה, פתאום נכנסתי לאיזשהו מעגל, יש לי ילד שהוא מונשם ונכה.
משה רוטמן: אני עזבתי אותו עכשיו אחרי שבוע בטיפול נמרץ והגעתי לפה כי זה פשוט חשוב.
משה רוטמן: רז בן 16 והממוצע שלו 97 בלימודים.
משה רוטמן: בשבוע הבא יש לו בגרויות.
משה רוטמן: הצלחתי לשלב אותו אבל אני עשיתי את הב.א. שלי גם.
משה רוטמן: אני הייתי עם רז מעל שנתיים.
משה רוטמן: יותר משנה הייתי פה עם אלי"ן.
משה רוטמן: נחשפתי למה שהמדינה הזאת עושה לילדים.
משה רוטמן: המדינה הזאת יש לה מגמה להרוג את הילדים.
משה רוטמן: היא מייאשת את ההורים, נוטשים אותם במוסדות, המוסדות גומרים אותם.
משה רוטמן: אל תספרו לי שמוסדות זה יקר.
משה רוטמן: הם זולים.
משה רוטמן: אתם לא מבינים.
משה רוטמן: ברגע שמכניסים את הילד אז הוא לא יחיה עד 120.
משה רוטמן: הוא יחיה מעט.
משה רוטמן: בחישוב הגס, 12 אלף או 17 אלף זה יהיה ל-7 שנים, 8 שנים.
משה רוטמן: אז אתם טועים טעות חמורה בחישוב שלכם כולכם.
משה רוטמן: המקום של הילד הוא בבית בתוך המשפחה.
משה רוטמן: וילד שהוא משותק ומונשם, ומר שפיגלר יודע את האהבה שלי לנושא של מטפלים זרים.
משה רוטמן: אנחנו מתכתבים הרבה.
משה רוטמן: יש לי היתר ראשון בישראל ל-3 מטפלים זרים.
משה רוטמן: אני הרבה פעמים נותר להיות העובד הראשון, השני והשלישי.
משה רוטמן: יש לי שבר בגב, יש לי סוכרת, ויש לי לחץ דם.
משה רוטמן: מה שחשוב לי זה שהילד משולב.
משה רוטמן: אבל איך הוא יכול להיות משולב כשנותנים קצבה שהיא שליש מעלות העסקת עובד זר?
משה רוטמן: המדינה הופכת אותך להיות לפושע, אחר כך למשפחה נצרכת ונתמכת סעד, ובסוף אולי להיות אולי הלום נפש באיזשהו מקום.
משה רוטמן: מפרקת את כל הזוגיות, מפרקת את התא המשפחתי, פוגעת בילדים הבריאים.
משה רוטמן: ועם זאת אני לא ויתרתי ואני לא הולך לוותר.
משה רוטמן: אני בן 48 קצין שעושה מילואים, עדיין במשמר הגבול, ובחלוקת מזון, ולעזאזל אבל שהמדינה הזאת תתעורר.
משה רוטמן: חברה היא לא חברה אם היא לא דואגת לחלשים בתוכה.
משה רוטמן: יש את הכסף למען השם.
משה רוטמן: לאן הוא הולך?
משה רוטמן: אני כבר 7 שנים במעגל הזה ועם כל הכבוד לכל הפורמים וכל הלוחמים, זה התברברות אינסופית.
משה רוטמן: היתה לי בעיה עם עובד זר.
משה רוטמן: אמרתי למנהל ביטוח לאומי בעפולה שעד שהוא לא מקבל את האישור שאני אקבל את העובד, יש לי היתר לשלושה.
משה רוטמן: עובדים זרים בכלל, אנחנו בידיים שלהם ולא להיפך.
משה רוטמן: הם עושים מה שהם רוצים, עוזבים מתי שהם רוצים.
משה רוטמן: לי עולה 65 שקל לשעה אח טיפול נמרץ להכשיר עובד.
משה רוטמן: להכשיר עובד זה לוקח לי חודשיים.
משה רוטמן: אם הוא הולך, מה קורה אחרי חודשיים?
משה רוטמן: לוקח לי עוד חודש או חודשיים לאתר עובד בחו"ל, עוד חודש, חודשיים עד שהוא מגיע ועוד חודשיים כדי שילמד את הטיפול.
משה רוטמן: אני ב-8 השנים האחרונות החלפתי מעל 50 עובדים.
משה רוטמן: לא רוצים לעבוד לא בתוך משפחה ולא עם ילד בעל צרכים מיוחדים.
משה רוטמן: יכול להיות שקוגניטיבית הוא מבין מה קורה אותו.
משה רוטמן: אני משלם מהחצי מיליון שקיבלתי פיצויים.
משה רוטמן: לפני 4 שנים קיבלתי מכתב, תודה לך, עקב ההיעדרויות המרובות שלך עקב הצרכים של הילד אנחנו נאלצים לפטר אותך.
משה רוטמן: וכן, קיבלתי חצי מיליון.
משה רוטמן: היום אני מחזיק את הילד עם המלחמה שהוא צריך להיות בבית.
משה רוטמן: אני לא יודע מה יהיה לעת זקנה.
משה רוטמן: כי היום אני כבר לא כל כך בריא כמו שהייתי.
משה רוטמן: אני קורא לשינוי חקיקתי גם בנושא מטפלים זרים ייעודיים לילדים וגם בנושא הקצבאות.
משה רוטמן: זו בושה לחברה שזה ככה.
משה רוטמן: הכנסת לא תהיה מקום יאה אם לא דואגים לחלשים.
אורי מקלב: משה חידד את הנקודה שאף אחד לא יחשוב שעובד זר זה איזה פינוק שאנחנו מבקשים לילדים.
אורי מקלב: זה לא חגיגה עובד זר.
אורי מקלב: מר שפיגלר רצה להתייחס.
מאיר שפיגלר: אני רוצה להתייחס למה שאמרת.
מאיר שפיגלר: זה נובע מבג"ץ הכבילה שבעצם העובד יכול לקבוע כמעט כל דבר ועניין שנוגע לעבודה שלו, למקום, מתי, איך, לעזוב מתי שהוא רק רוצה.
מאיר שפיגלר: הנושא של העובדים הזרים הוא ראשון בראשונים אצל אלי ישי שר הפנים והוא נותן הנחיות שחלקן כבר מומשו הלכה למעשה באמצעות החלטת ממשלה שהתקבלה בינואר השנה.
מאיר שפיגלר: ישנם עוד שני דברים שעומדים על הפרק.
מאיר שפיגלר: להצר, להקשות על המצב שבו העובד הזר בא מלכתחילה כדי לעבוד בסיעוד וכשהוא מגיע לכאן אז הוא כבר קובע את כל כללי המשחק כלפי הנסעדים.
מאיר שפיגלר: אנחנו מתמודדים עם זה.
מאיר שפיגלר: כרגע יש החלטות שמיושמות הלכה למעשה, קרי, עובד זר לא יכול כרצונו ללא מגבלה של פעמים להגיד, אני לא רוצה לעבוד במקום שמציעים לו.
מאיר שפיגלר: והיה והוא יעשה את זה מעל שלוש פעמים הוא יידרש לעזוב את גבולות המדינה.
מאיר שפיגלר: שתיים, לגבי הנושא של מיקום גיאוגרפי.
מאיר שפיגלר: על הפרק עומדת החלטה שהעובד הזר לא יכול לבחור היכן הוא רוצה לעבוד בכל מקום בארץ.
מאיר שפיגלר: הוא מראש ידע לאן הוא בא ועל בסיס הידיעה מראש הוא לא יוכל לעבור מן הצפון למרכז או מן הדרום למרכז שזה בעצם המקום המועדף על רוב העובדים הזרים.
מאיר שפיגלר: כך גם לגבי סוג המטופל אליו הוא יועד להגיע מלכתחילה.
מאיר שפיגלר: זאת אומרת הוא לא יחפש את המקום שבו הוא יוכל לעבוד כמה שפחות ולעשות את יומו אלא הוא יידרש לבוא אל אותו סקטור שלשמו הוא בעצם גויס למן ההתחלה.
מאיר שפיגלר: הוא יוכל להחליף למשל מטופל.
מאיר שפיגלר: אם זה ילד נכה, הוא יוכל לעבור מילד נכה אחד לילד נכה אחר.
מאיר שפיגלר: אבל הוא לא יוכל להגיד אני לא רוצה להיות עם ילד נכה מכיוון שזה קשה לי ואני רוצה לעבור ולעבוד אצל קשיש שבסך הכול העבודה איתו ברוב המקרים הרבה יותר נוחה והרבה יותר קלה.
מאיר שפיגלר: אנחנו מודעים לדברים האלה, עושים כמיטב יכולתנו במגבלות הבג"ץ לשנות את כללי המשחק ולגרום לכך שעובד זר הוא בא מראש לעבוד שיעשה את המוטל עליו במגבלות החוק.
שרון שמר: אני שרון, אימא לשחר בת 11, ילדה סיעודית עם פיגור עמוק, ילדה שנולדה עם מוח שבעצם לא מתפתח.
שרון שמר: אני לא אתאר כמה קשה לנו כי עשו את זה פה אחרים.
שרון שמר: אני כן יכולה לייצג משפחה שהחליטה לעשות סדר עדיפויות ושיקולים כלכליים אחרים בחייה ובחרה לחיות עם מטפלת.
שרון שמר: ואולי בגלל זה אני מגיעה לכאן עם התבטאות פחות אמוציונאלית, יותר רציונאלית.
שרון שמר: אנחנו משפחה שהצליחה להתחזק, לעבוד ולחיות חיים כמה שיותר נורמטיביים.
שרון שמר: אני רק רוצה להוסיף פה כמה נתונים בתור מי שמעסיקה כבר שנים מטפלות שמתחלפות מדי פעם.
שרון שמר: במקום ללכת קדימה אנחנו הולכים אחורה ואני אתן שתי דוגמאות.
שרון שמר: משנה לשנה יש עלינו יותר ויותר גזרות של "קו לעובד" או של המדינה.
שרון שמר: בסופו של דבר מי שכן מעסיק מטפל סיעודי משנה לשנה מתווספות לו גזירות כאלה ואחרות כשהאחרונה שבהן והיתה תמוהה ביותר ופניתי על כך לשר הפנים וגם למשרד התמ"ת היתה שהחליטו שכל המטפלים יהיו רשומים בסוכנויות והמשפחות צריכות לממן את הרישום לכך.
שרון שמר: 70 שקלים לחודש כרגע.
שרון שמר: הם יכולים גם להעלות את זה.
שרון שמר: אם אני רוצה שהמטפלת שלי תהיה חוקית אני צריכה לממן למדינה את הרישום שהמדינה רוצה לעשות אחרי המטפלים.
שרון שמר: שאלתי מה אני אמורה לקבל בתמורה?
שרון שמר: שום דבר.
שרון שמר: אני הלכתי בעצמי למשרד הפנים לסדר לה את הויזה.
שרון שמר: לא קיבלתי תמורה מהארגונים האלה שום דבר.
שרון שמר: פניתי על כך למשרד התמ"ת, פניתי למשרד הפנים, כולם זורקים אותי מכאן לכאן.
אורי מקלב: כמה עולה לך מטפלת?
שרון שמר: בדיוק כמו שציינו פה.
שרון שמר: אנחנו לא יוצאי דופן.
שרון שמר: כולל כל התוספות, כל התנאים הסוציאליים וכל הגזירות זה מגיע 5000 שקלים בחודש.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי, אחרי שנעזרת וראית כמה זה מקל את החיים את יכולה לדמיין מציאות שאת מתפקדת במקום העוזרת?
אורלי לוי אבקסיס: שאת ובעלך מתגייסים לעניין הזה בלי העוזרת?
שרון שמר: ברור שלא.
אורי מקלב: עד עכשיו שמענו את המשפחות שאין להם עובדים זרים.
אורי מקלב: נלך לצד האופטימיות, של אלה שמעסיקים עובד זר.
שרון שמר: העזרה הפיזית חשובה.
שרון שמר: אני לא מצפה מהמטפלת שתנהג בה כאימא.
שרון שמר: היא עוזרת לי פיזית במעבר ממקום למקום.
שרון שמר: זו ילדה שאפילו לא מחבקת אותי כדי להיעזר בי כשאני מעבירה אותה ממקום למקום.
שרון שמר: היא סיעודית עם פיגור עמוק ותלותית לגמרי.
שרון שמר: אני עובדת במשרה חלקית.
שרון שמר: חוץ מזה שאני מרגישה בן אדם נורמאלי זה גם עוזר לי ברמה האישית כדי לחיות את חיי.
שרון שמר: זה חשוב לכל בן אדם לממש את הפוטנציאל של עצמו ולחיות בכבוד.
שרון שמר: זה מאפשר לי להיות אימא לשלושת הילדים שלי ולחיות חיים נורמטיביים לצד כל הקשיים שתיארו כאן.
שרון שמר: הקשיים שלי הם לא פחות משלהם אבל המטפלת בפירוש עוזרת לי בעיקר בפיזי.
שרון שמר: יש לי בת שאני כבר לא יכולה להרים אותה לבד.
שרון שמר: ויש לי עזרה פיזית כאשר בעלי עובד מהבוקר עד הלילה כדי לפרנס את כל החבילה ואז יש סדרי עדיפויות אחרים שעשינו בחיינו.
שרון שמר: עוד דוגמה לכמה אנחנו הולכים אחורה.
שרון שמר: יצא מכתב מלשכת שר הרווחה.
שרון שמר: קיבלתי אותו דרך ארגון אהבה שמתפאר בכמה שינו עכשיו לטובת הילדים הנכים את חלוקת קצבת הילד הנכה.
שרון שמר: נכון שאולי נוספו 3000 ילדים נוספים לקצבת הילד הנכה אבל התוספת שהבת שלי שחר היתה אמורה לקבל בעוד שנתיים וחצי בגיל 14 של עוד 20% בוטלה.
שרון שמר: לא רק שאנחנו לא הולכים קדימה.
שרון שמר: משנה לשנה אנחנו הולכים אחורה.
שרון שמר: אנחנו מקבלים פחות ופחות וצריכים לשלם יותר ויותר.
עילית שמואל: כשאני אמרתי לדפנה, שמחה תהיה בעוד שנה בת 14, יש עוד 20%.
עילית שמואל: מתברר שזה לא כך.
עילית שמואל: תקראו בתקנות החדשות.
עילית שמואל: לוקחים לנו.
עילית שמואל: התחלתי לחפור בכל הניירות.
עילית שמואל: מצאתי את זה.
עילית שמואל: למות.
משה רוטמן: לעזאזל תשנו את החוק.
משה רוטמן: תנו לילדים ולמשפחות להתקיים.
שי גינות: אני שי גינות ואני אימא של נועה שהיא ילדה אוטיסטית בת 15.
שי גינות: אני התגרשתי לפני 10 שנים ולפני 5 שנים לקחתי עובדת זרה באישור.
שי גינות: אני כאן כאחד ההורים בארגון אלו"ט.
שי גינות: הסטטיסטיקה בארץ היא כמו בעולם.
שי גינות: מדברים על אחד ל-170 לידות.
שי גינות: הכרעות שעומדות לפנינו היום נוגעות לחברה כולה.
שי גינות: אני רוצה להיבט של ההשגחה בשר"מ.
שי גינות: העובדת הזרה רק לפני שבועיים ראתה את הבת שלי יורדת למטבח להכין לעצמה חביתה.
שי גינות: היא הלכה לגז, לקחה מחבת, שמה שם שמן, שמה את הביצה, הדליקה את הגז ויצאה לרוץ בסלון.
שי גינות: הלקות הזו יש בה חוסר הבנת המציאות שהוא מסוכן לחיים.
שי גינות: לא סתם הם נחשבים ילדים בסיכון.
שי גינות: כשהיא נכנסת למקלחת היא עדיין, כבר הרבה מאוד שנים, לא יודעת לברור את המים החמים והקרים.
שי גינות: אבל אם היא שכחה בגד בחדר שלה אז היא תרוץ לשם עירומה.
שי גינות: כך היא עשתה כשהיא היתה בת שלוש כשהיא היתה במונית כי היא לא מבינה את זה.
שי גינות: כך היא עושה כשהיא בבית ועל זה צריך השגחה.
שי גינות: אני כבר לו מדברת על זה שתצרוכת המים שלנו בהיעדר השגחה הוא עצום.
שי גינות: כשאני לקחתי את נועה לעדלאידע לחגוג לפני מספר שנים ולמחרת לעובדת הזרה המדהימה שלנו, אני מוכרחה להגיד, למחרת היה לה יום חופש.
שי גינות: אמרתי, טוב, אחרי היום הקשה בעדלאידע אנחנו ננוח בבית.
שי גינות: והיא היתה בחדר ושיחקה בבובות ואני לקחתי לי כוס קפה וישבתי במרפסת.
שי גינות: כשחזרתי כל השמלות שלה, כולן, 6 שמלות חדשות וכותנת, את כולן היא הספיקה לגזור במספרי נייר פשוטות כדי להכין תחפושות כמו שהיא ראתה בעדלאידע לבובה שלה.
שי גינות: שלשום היא רצתה להתקשר למשטרה.
שי גינות: היא שאלה אותי איך מתקשרים למשטרה?
שי גינות: שאלתי אותה למה את רוצה להתקשר למשטרה?
שי גינות: היא אמרה, כי נעלם לי הקלסר ואני רוצה שיעזרו לי לחפש.
שי גינות: כשהיא חוצה את הכביש היא יודעת פעם אחת לחצות אותו כמו שצריך אבל ברגע שהיא הגיעה להסעה שאוספת אותה היא נזכרה שהיא שכחה את הכובע, ואז היא רצה והמכונית נעצרה מטר ממנה.
שי גינות: העובדת הזרה יכולה לעזור בהשגחה המון.
שי גינות: עדיין אי אפשר חלק שאי אפשר להשגיח אבל היא מקלה בהרבה מאוד.
שי גינות: כמובן שנשארת שאלת המימון, שאלת סדרי העדיפויות.