GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: צריך להגיע לעת שאוטובוסים לא יתקעו תוך כדי נסיעה.
אורי מקלב: אבל בעיקר הנושא של הדילוגים וחיבור האוטובוסים ואז כמובן שהתחנות מתמלאות ועם כל המשתמע מכך.
אורי מקלב: אם את הנושאים האלה ניקח לתשומת הלב והחברה תעבוד כמו שציינת, אני חושב שזה שכרנו.
אורי מקלב: אני לא מודיע על ישיבת מעקב ואני מקווה שאולי נקיים ישיבת סיכום.
אורי מקלב: בנושא הפרסום אני אבקש גם ממשרד התחבורה וגם חברת "סופרבוס" שתחשבו על דרך יעילה, אני התרשמתי שהתלונות הן לא רק תלונות אלא הם משוב להשתפרות והתייעלות.
אורי מקלב: החברה אומרת תפנו.
אורי מקלב: צריך להחדיר לתודעת התושבים, ואני אומר את זה גם למועצה, לבקש מהם לדווח על הבעיות, זה מתועד וזה במעקב.
אורי מקלב: שאתם מבקשים מהם את זה.
אורי מקלב: אני מודה לכל המשתתפים, הישיבה נעולה.
אורי מקלב: בוקר טוב, אנחנו מודים לכל מי שהגיע.
אורי מקלב: נעשה סבב היכרות למרות שאנחנו מכירים כבר מהפעמים הקודמות.
אורי מקלב: אנחנו מתכנסים לוועדת מעקב בנושא תשלום בחניוני בתי החולים, בישיבה הקודמת בעיקר התמקדנו בנושא המחיר.
אורי מקלב: סיכמנו את הישיבה בכך שביקשנו להחיל נוהל אחיד וברור בכל בתי החולים בארץ, בין אם בתי חולים של משרד הבריאות, של "שירותי בריאות כללית" או בתי חולים פרטיים בעיקר בירושלים, כלומר "הדסה" ו-"שערי צדק".
אורי מקלב: ביקשנו לקבוע קריטריון למערך פיקוח על המחירים, תבחינים או קריטריונים למי זכאי לפטור – הורה לילד או מאושפז לאורך זמן.
אורי מקלב: לאחר מכן דיברנו על שילוט מתאים והכוונה להנחות.
אורי מקלב: לפני שנעבור לגופם של דברים לשמוע מה עשינו בעניין, ניתן את רשות הדיבור לפונה.
אורי מקלב: האם יש למר חנינה מה להוסיף?
יעקב חנינה: המצב נשאר עדיין על כנו.
אורי מקלב: קודם כל אנחנו שמחים שמאז בתך כבר בריאה.
יעקב חנינה: ברוך השם בתי השתחררה מבית החולים, היא צריכה לעבור עוד כמה ניתוחים.
יעקב חנינה: היא הייתה מאושפזת למשך חודש, ושנה לפני כן גם הייתה מאושפזת לחודש.
אורי מקלב: מר חנינה היה צמוד לבתו, הוא ואשתו, ויחד עם זה היה צריך לנהל בית ולהוציא את הילדים מהמוסדות ולפזר אותם.
אורי מקלב: מי שעבר את זה יודע מה זה חנייה בבית חולים.
אורי מקלב: חשוב לציין שלא מדובר באקסטרה, זה לא ביקורים רגילים ואתר תיירות אלא חלק מהשירות של בית החולים.
אורי מקלב: מדובר לא רק בנוחות של בן אדם אלא באשפוז.
אורי מקלב: זה לא כמו שאומרים לאדם שרוצה לבלות במרכז העיר לבוא בתחבורה ציבורית.
אורי מקלב: לפעמים אנשים באים ממקומות מרוחקים, קווי התחבורה לא תכופים ולא זמינים.
אורי מקלב: גם האדם שבא לבקר מאשרים לו לבקר את מי שמאושפז לזמן קצר ולחזור לעבודה, אנשים נמצאים עם ילדים ויש לכך משמעות.
אורי מקלב: לא צריך להוסיף מה המשמעות של שהייה ממושכת לאורך זמן כשהרכב הוא חלק מהתפקוד.
אורי מקלב: מר חנינה עצמו שכר רכב בגלל המצב שנוצר.
אורי מקלב: עצם העובדה שבתו אושפזה לזמן ממושך והוא היה צריך להמשיך לנהל את המשפחה ולהחזיק בעבודה, זה הצריך את האדם לשכור רכב ובנוסף לכך התווספה ההוצאה של החנייה.
אורי מקלב: אני רוצה לומר שמשרד הבריאות אכן עשה שינויים בעניין.
אורי מקלב: אנחנו נשמע ממשרד הבריאות מה נעשה בעניין, קיבלנו היום מ-"שירותי בריאות כללית" מידע על מה שנעשה, ואנחנו נרצה לשמוע גם את עמדת בתי החולים בירושלים, "הדסה" ו-"שערי צדק".
אבנר עורקבי: אני רק רוצה להעיר הערה.
אבנר עורקבי: אני אבנר עורקבי, יושב ראש ארגון אהב"ה.
אבנר עורקבי: אצלנו באתר יש כתבות על הנושא.
אבנר עורקבי: אני כנכה לקחתי את בתי לחדר המיון בבית החולים "שניידר", ונעלו לי את האוטו כי חניתי ליד חדר המיון כי אני לא יכול  עם כיסא גלגלים לרדת ולהכניס את הילדה בחנייה הרגילה.
אבנר עורקבי: מה שכן, הביטחון השאיר אותי מרותק לבית החולים וזה היה מצב לא נעים.
אבנר עורקבי: למה בשאר בתי החולים אנחנו יכולים לגשת, כמו בבית החולים "איכילוב" ובבית החולים "תל השומר", שם יש לנכה נגישות מלאה.
אורי מקלב: אני מקבל את מה שאתה אומר, אבל במקרה הזה אנחנו נפנה באופן פרטני ונבקש לקבל תשובה.
אורי מקלב: אני אעדכן אותך.
אורי מקלב: מאז שקיימנו את הישיבה הראשונה הגיעו פניות רבות בנושא החניות בבתי החולים.
אורי מקלב: אם תיכנסו רגע לצד של האזרחים, אני יודע שיש הרבה בעיות וזה לפעמים נתפס כנספח ולא חשוב כמו איכות השירותים הרפואיים – אבל זה חשוב.
אורי מקלב: נושא החניות בתוך בתי החולים נהפך למשהו מובנה.
אורי מקלב: יש מקומות בהם מדובר בשאלה של כסף – ולא כל אחד יכול להוציא את הסכומים הללו.
אורי מקלב: הפידבקים מהציבור בעניין היו רבים, אנחנו רגילים להרבה פניות מהציבור.
אורי מקלב: יש משהו שקשה להגדיר אותו – נושא החנייה בבתי החולים מבחינת עלות ונגישות הוא מרחיב לב ואולי יש לנו אנשי בשורה בעניין זה.
אורי מקלב: נתחיל ממשרד הבריאות.
ניל פרלמן: ערכנו סקר ושלחנו אותו לכם.
ניל פרלמן: התרכזנו בנושא של ההקלות והפטורים מכיוון ששמענו שיש כל מיני ווריאציות וקיבלנו רשימה מכל בתי החולים, כולל "הדסה".
ניל פרלמן: אנחנו מתכוונים לעשות בנושא ההקלות כמה דברים.
ניל פרלמן: ראינו את השוני בין בתי חולים ממשלתיים ובין בתי חולים שאינם ממשלתיים, ואנחנו מתכוונים להוציא חוזה שיקבע מחיר חנייה מקסימאלי אחיד.
ניל פרלמן: יש סיבות מיוחדות לכל מיני בתי חולים לקבוע מחיר מקסימאלי.
ניל פרלמן: אם יעשו מחיר אחיד שהוא זול יותר ממחיר חנייה בעיר, זה יביא כל מיני אנשים שאין להם עניין בבית החולים לחנות בחניית בית החולים, כמו שהיה בבית החולים "איכילוב" לפני כמה שנים.
ניל פרלמן: ייקבע מחיר מקסימאלי לבתי החולים הממשלתיים של משרד הבריאות.
ניל פרלמן: אלו המסקנות של הסקר.
ניל פרלמן: תהיה ועדת חריגים כדי לבדוק את מי שרוצה לחרוג מהמחיר או להעלות את המחיר הנוכחי למחיר המקסימאלי.
ניל פרלמן: יש אנשים שיש להם מחיר נמוך אז אנחנו רוצים -
אורי מקלב: אבל מה לגבי ההבדלים בין הערים?
אורי מקלב: חנייה בנהריה היא לא כמו חנייה ליד "איכילוב".
אורי מקלב: יש מצוקת חנייה בנהריה אבל לא כמו שיש בבתי חולים כמו "וולפסון".
ניל פרלמן: אם נניח שיש מצוקת חנייה בנהריה אנחנו נזמין אותם לוועדת חריגים והם יצטרכו  להסדיר את זה.
אורי מקלב: אז אתם תקבעו מחיר מקסימום ליום או לשעה, כל אחד לפי המדרג שלו?
ניל פרלמן: המחיר יישאר מחיר יומי – בין חצות לבין דקה לחצות כמו שזה כרגע, עם חזרה לבית החולים כמה שרוצים - אין הגבלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם יש אדם שמאושפז קבוע?
אורי מקלב: זה כבר שייך לפטורים.
יוסי שחר: חשוב אבל לשים לב, שהוא מדבר לגבי בתי חולים ממשלתיים שיש להם חניונים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולאיזה אין?
אורי מקלב: למשל בבית החולים "איכילוב" משתמשים בחניון פרטי.
ניל פרלמן: אנחנו מדברים על רוב בתי החולים הממשלתיים כלליים, אחד עשר בתי חולים כרגע.
אורי מקלב: אני מציע שניתן לך לדבר באופן חופשי ולתת את הסקירה שלך.
ניל פרלמן: בנושא של הקלות ופטורים, אנחנו נקים וועדה כדי לבדוק כמה דברים.
ניל פרלמן: קודם כל נעסוק בקריטריונים למתן הקלה.
ניל פרלמן: מסכימים באופן כללי שבנושא של קרובי משפחה מדרג ראשון יש בעיה כאשר מישהו מאושפז לזמן ארוך, ויש לקבוע מה נחשב זמן ארוך ומה נחשב דרג ראשון.
ניל פרלמן: לפעמים אנשים מגיעים עם אב מאושפז שיש לו שניים-עשר ילדים, ויש להקל על צוות המחלקה.
ניל פרלמן: למרות שיש מישהו בתוך בית החולים שאחראי לנושא ולמרות שיש פניות לגורם זה או אחר, רוב השאלות מגיעות לאנשי המחלקה ואנחנו רוצים להקל עליהם בנושאים הללו, אל מי אפשר לפנות ולגבי מה.
ניל פרלמן: בנושא של הפטורים, קיבלנו והשתמשנו כדוגמה ברשימה של בתי החולים "שיבא" ו-"הדסה", אנחנו נעביר את זה לאגף התקציבים שלנו כדי לקבל חישוב על ההשלכה התקציבית.
ניל פרלמן: לוקחים את זה כבסיס, יש שם חפיפה בין שני בתי החולים ואנחנו נעביר את זה לבדיקה ונעביר אליהם את ההמלצה של הקריטריונים לקרובי משפחה מדרג ראשון כדי לבדוק מהי ההשלכה התקציבית של זה.
אורי מקלב: אם אתה שלם עם העניין הזה של "שיבא", המגבלות הן די גדולות.
אורי מקלב: ההגדרות של החולים הן מצומצמות מאוד.
ניל פרלמן: ההגדרות הן יותר רחבות משל בתי חולים אחרים.
ניל פרלמן: כבסיס נדבר עם כל בתי החולים לגבי מדוע חלק מהקבוצות לא נכללות.
ניל פרלמן: כמעט בכל רשימה יש את נושא הפגים ויש לבדוק את הנושא לעומק.
אורי מקלב: נניח מאושפז הורה עם פג מעל עשרה ימים.
אורי מקלב: הוא מקבל את הפטור מעל עשרה ימים?
אורי מקלב: מהיום הראשון צריך להיות צפי כזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה בכלל בתי חולים רואים בחנייה כמקור פרנסה?
אילה בן דהן: זה לא מקור הכנסה.
אילה בן דהן: לבתי חולים יש יעד הכנסות שהם צריכים להעביר למשרד הבריאות, בתי חולים עובדים כמודלים עסקיים – הם עובדים עם יעד הכנסות ויעד הוצאה כנגד.
אילה בן דהן: ההכנסות מהחניון מועברות במלואן למשרד האוצר, זה לא נותן רווחים לבתי החולים.
אורי מקלב: אבל מי קבע את זה?
אורי מקלב: מדינת ישראל בחוק?
אילה בן דהן: כן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פה זאת הבעיה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה אם אנחנו מבקשים ממשרד האוצר לתת לכם פטור?
אילה בן דהן: אוטומטית יש לנו בעיה, תהיה ירידה בהכנסות מחניונים זה אומר שבתי החולים הממשלתיים לא יוכלו לעמוד ביעד ההכנסות ויהיה צריך לתקצב להם את ההפסד.
אילה בן דהן: אני לא יודעת מה המנגנון של בתי חולים פרטיים או של "הכללית", אבל חשוב להבין שיש הוצאות שיש לקחת בחשבון.
אילה בן דהן: החניונים הם לא מוסד לשם קבלת רווח.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מסכימה איתך בנושא כיסוי ההוצאות.
אילה בן דהן: לבנות חניון זה דבר יקר מאוד, ולפקח עליו ועל ההתנהלות השוטפת זה משהו מאוד יקר.
אילה בן דהן: החניון האחרון שנבנה הוא בבית החולים "אסף הרופא" והוא עלה כמה עשרות מיליוני שקלים.
אילה בן דהן: חניון תת-קרקעי הוא יקר, ובמקרה שם העלו את התעריף ואנחנו היינו מעורבים בזה.
אורי מקלב: אבל יש הרבה בתי חולים בהם החנייה היא בשטח פתוח.
אורי מקלב: יש הוצאות אבל זה בשטח בית החולים ולא תמיד משלמים ארנונה.
אילה בן דהן: משלמים.
אילה בן דהן: משלמים ארנונה ואין פטור.
אילה בן דהן: יש בעיה מפני שזה נחשב הכנסות.
אורי מקלב: לכן העירייה מכניסה את היד שלה לכיס.
אילה בן דהן: על השטח של בית החולים משלמים ארנונה בתעריף מופחת, ועל השטח של החנייה לא מקבלים הנחה כי זה שטח מסחרי.
אורי מקלב: אבל אם לא היו לוקחים כסף על חנייה, היא לא הייתה נחשבת לשטח מסחרי והייתם משלמים עלייה ארנונה כפי שמשלמים על בית החולים.
אברהם פויר: גם על חניית העובדים לא מקבלים הכנסה, ועלייה משלמים ארנונה רגילה על פי מה שהעירייה קובעת – גם אם היא סגורה למי שאינו עובד.
אברהם פויר: מעבר לכך, עלות האחזקה – לפחות בבית החולים בירושלים – אנחנו עומדים בביקורת של כיבוי אש, עיריית ירושלים, משטרת ישראל, אגף הביטחון וכל השאר – ואנחנו צריכים לעמוד בקריטריונים ולכן המציאות היא מציאות של עלויות.
אברהם פויר: יכול להיות שזה לא קשור לדיון אבל –
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה כן קשור לדיון, כי יכול להיות שאנחנו נבדוק שהעלויות באמת כפי שאמרתם ואולי זה מה שצריך לגבות.
אורי מקלב: כמה רווח בשנה יש לבתי החולים מהחניון בניכוי הארנונה וההוצאות?
אברהם פויר: זה מספר מסוים שאיננו גבוה.
אברהם פויר: בית החולים שהוא ציבורי פרטי של עמותה רשומה מתקיים מהכנסותיו.
אברהם פויר: עלויות החנייה הן עצומות, אנחנו משלמים מהכסף של החניון –
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה לא עונה על השאלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כמה אתם מרוויחים מהחניון?
אברהם פויר: אין לי את הנתונים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אני אומרת לך שאתם מרוויחים לא קצת.
אברהם פויר: לא, רגע.
אברהם פויר: מדובר במוסד ללא כוונת רווח וזה מסבסד את הטיפול.
אורי מקלב: נכון, אבל זה בדיוק העניין.
אורי מקלב: אם זה היה משהו שהוא אקסטרה כמו חנות מתנות אז זה היה אפשרי, למשל מחיר קפה מופקר, הייתי רק מעביר ביקורת.
אורי מקלב: אבל החניון הוא יותר מחנות המתנות ויותר ממחיר הקפה.
אורי מקלב: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שהרכב הוא חלק מובנה וצורך של אדם.
אורי מקלב: אם זה מחולל הכנסות לבתי החולים, האם זה נכון לעשות את זה על חשבון ההורים, החולים או המלווים שאנחנו מכניסים אותם להוצאות גבוהות?
אורי מקלב: פעם אחת זה לא נורא, אבל גם אם נקבע מחיר של עשרים שקלים ליום, תמיד יהיה אדם שיגיע לבקר לחצי שעה או שעה וישלם את מלוא המחיר.
אורי מקלב: נכון שעבור מי שיהיה 20 שעות זה משתלם, אבל יש לעשות סדר.
אורי מקלב: תחשוב שיש חלק מהאנשים שמרגישים שהם משלמים הרבה.
ניל פרלמן: נכון, ולכן אתה צריך משהו בכיוון שירות.
ניל פרלמן: אם אתה משתמש בדוגמה של "אסף הרופא", איך שזה היה לפני שהתחילו את השינוי כל אחד ידע שהוא מגיע כשאין חניון מסודר והוא צריך לחפש מקום חנייה במשך שעה.
ניל פרלמן: לפעמים אנשים היו חוסמים אמבולנסים או שאחרים היו חוסמים אותם.
ניל פרלמן: היום אנשים מגיעים ל-"אסף הרופא", ולא מקבלים בקלות מקום חנייה אבל מקבלים אותו – מסודר עם שילוט, יודעים בדיוק איפה אתם ואף אחד לא חוסם אתכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא אמרנו לא לקבוע מחיר, אמרנו שאפשר להוריד את המחיר ושיש מבקרים קבועים.
אילה בן דהן: אבל על סמך מה להוריד את המחיר?
אילה בן דהן: זה מחולל הוצאה.
אילה בן דהן: גובים כסף לא כדי לכסות משהו אחר אלא כדי לכסות הוצאות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מה במקרה של מבקרים קבועים?
דור מיכאל: אנחנו בעד זה שכל מבקר קבוע וכל חולה במחלה כרונית יהיה פטור מתשלום.
דור מיכאל: יש לזה עלות ואם תשיגו את העלות באוצר אנחנו נברך אתכם, זו הגישה שלנו.
אורי מקלב: כסף הוא הנמשל, כסף הוא הגימטרייה של כל דבר.
אורי מקלב: לבוא ולהגיד שמדובר בחלק מההכנסות של בתי החולים זה לא ראוי.
אורי מקלב: מדובר בשירות שחייבים לתת אותו, המאושפז והמלווים שלו תלויים בכך.
אורי מקלב: חלק מהשירותים שמקבלים בבתי חולים זה לא רק לצורך אשפוזים.
אורי מקלב: אני מקבל את מה שאמר מר פרלמן לגבי בניית החניון בבית החולים "אסף הרופא".
ניל פרלמן: לאו דווקא לגבי החניון אלא לגבי ההסדר של החניונים לפני בניית החניון.
אורי מקלב: אני היום פחות יכול לבוא לבית החולים "הדסה" בטענות.
אורי מקלב: פעם היית צריך לקחת בחשבון שעה להגיע לבית החולים מהזמן שאתה מגיע לשער בית החולים עצמו.
אורי מקלב: היום השקיעו הרבה כסף, החניון נגיש וגם יקר -  יש תמורה.
אורי מקלב: עם זאת, יש לפתח מנגנונים של פטורים והנחות.
אורי מקלב: מי שמאושפז עם הילד שלו צריך את הרכב, זה לא חיים רגילים.
אורי מקלב: אם מדובר על חנייה במחיר סביר זה בסדר, כיסוי הוצאה זה בסדר.
אורי מקלב: אבל לומר שאתם צריכים כסף, אנשים לא צריכים לממן את החיסרון או הגירעון שיש בתקציבים, כולל התקציב של משרד האוצר.
ניל פרלמן: בדיון הקודם אנחנו התחלנו לדבר על כך, לא דיברנו על לשלם או לא לשלם אלא דיברנו על כמה לשלם ובעיקר על התשלומים הגבוהים של מי שמאושפז לטווח ארוך.
אורי מקלב: אני רוצה לעבור לדיון על "שירותי בריאות כללית".
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה הערה נכונה שמי שמבקר בקניון לא משלם על חנייה.
דור מיכאל: אבל קניון מרוויח כסף.
אילה בן דהן: אני לא חושבת שיש חניון למטרת עסקים שלוקח שמונה עשר שקלים ליום, אני לא חושבת שיש מקום כזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אני משלמת לבית החולים, אני מבוטחת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הבעיה היחידה שאני מנסה לחשוב עליה זה הנושא של חניות זולות, אנשים שהם לא קשורים לבית החולים שמשתמשים בחנייה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לחשוב איך אפשר למנוע את זה כי זו באמת בעיה.
אילה בן דהן: צריך לחשוב לגבי חניונים בעתיד, אם היום יש תמונת מצב קיימת שנחשוב על כללים ונגיע להסדר, נוהל פטור או מחיר גג, מה יקרה כשבית החולים ירצה לממן את הבנייה של החניון?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ממשרד הבריאות.
אילה בן דהן: תקציב הבינוי הוא בעייתי.
אורי מקלב: אם יהיה בית חולים שירצה לבנות חניון אנחנו נגיע איתו להסדר של עשר או עשרים שנים.
אורי מקלב: אני רוצה לשמוע את נציגי "שירותי בריאות כללית".
דורון ויינברגר: קודם כל אני רוצה להזכיר שהחנייה הוא שירות שאנחנו נותנים לציבור.
דורון ויינברגר: אם לא היה חניון, אנשים היו עומדים כמו שעמדו בבית החולים "אסף הרופא" ואנשים היו מסתכנים.
דורון ויינברגר: דבר שני, החניונים אצלנו משמשים רובם להיערכות לשעת חירום, במרבית בתי החולים מדובר בשטח היערכות.
דורון ויינברגר: יש לתחזק את השטח מפני שגונבים את הציוד ויש לדאוג לתאורה.
דורון ויינברגר: בבית החולים "קפלן" יש למשל כניסה פיראטית שמישהו פתח וגובים שם כסף.
דורון ויינברגר: זה לטיפול עיריית רחובות אם היא מסוגלת.
דורון ויינברגר: בית החולים אין לו יכולת לאכוף את החוק.
שלומית אבינח: אני פשוט מכירה את המקרה, יש שם ממול חנייה וגובים שם כסף.
דורון ויינברגר: לבית החולים אין יכולת לאכוף את החוק.
דורון ויינברגר: פנינו לרשות המקומית ואין בזה התקדמות.
דורון ויינברגר: אני הייתי הרבה שנים בבית החולים "העמק", אנשים היו מחליפים ביניהם את הכרטיס של החנייה החופשית וכך חמישים איש היו נכסים ביחד על אותו כרטיס, זה דבר נפוץ ואפשרי.
דורון ויינברגר: יש לזה פתרונות, למשל אוטומציה – אבל זה עולה כסף.
דורון ויינברגר: ארנונה עולה כסף, תאורה עולה כסף ויש תקנות מיוחדות ללילה.
דורון ויינברגר: בבתי החולים שלנו נכנסים בחינם והמחירים שלנו הם בין חמישה עשר שקלים לשמונה עשר שקלים, כתלות באזור.
דורון ויינברגר: למשל באזור עפולה גובים קצת פחות אבל בבית החולים "בילינסון" ו-"שניידר" גובים עשרים שקלים, יש שם מצוקה אדירה ואם נפתח את זה, כל אזור קריית אריה יחנה שם.
דורון ויינברגר: יש לנו מנגנונים שלמים של הנחות למאושפזים, למעט בבית החולים "כרמל", שם יש תנאי מכרז שהזכיין לא היה מוכן להכניס את מנגנוני ההנחה.
דורון ויינברגר: למכרז החדש אנחנו נכניס את מנגנוני ההנחה תוך איסוף החומר הרלוונטי והחלת נוהל כללי על כל בתי החולים של הכללית.
דורון ויינברגר: יהיה מנגנון הנחה מסודר.
דורון ויינברגר: בחלק מבתי החולים יש אפשרות לחולים מסוימים להיכנס לתוך בית החולים עם האוטו, גם בשניידר אנשים חונים בחניון והוא מאוד קרוב.
דורון ויינברגר: אנשים אפילו מוכנים לחנות בקניון "אובנת" הקרוב וללכת ברגל.
אורי מקלב: יש לי עוד מה להגיד בעניין, אבל אני קודם רוצה לשמוע את עמדת נציגי בית החולים "הדסה".
אודי שאולוף: אני רוצה קודם להזכיר את הפגישה הקודמת, בינואר פתחנו בבניית אלף מקומות חנייה, בסדר גודל של חמישים מיליון שקלים בהשקעה של יזם שאמור להחזיר את ההשקעה בסדר גודל של חמש עשרה שנים.
אודי שאולוף: לאחר חמש עשרה שנים החניון יעבור לרשותנו.
דור מיכאל: אלו סדרי הגודל המקובלים בבתי חולים רבים, שלאחר חמש עשרה שנים מקבלים את החניון.
דור מיכאל: כל עוד יש תוכנית עיסקית מותר גם עד עשרים וחמש שנים.
אורי מקלב: אם הייתם לוקחים פחות, זה היה יכול להיות יותר שנים.
דור מיכאל: אבל מי שמשקיע את הכסף לבניית החניון רוצה לקבל החזר מהר.
אורי מקלב: בסדר, זה מתחלק.
אודי שאולוף: בדרך כלל בהסדרים כאלה יש ליזם רשת ביטחון, במידה ואין מספיק משלמים אז בית החולים אמור להשלים לו.
אודי שאולוף: בשונה מבתי חולים אחרים ובהנחיית מנהל בית החולים פרופסור מור יוסף, ההכנסה במסגרת החניה בבית החולים "הדסה" היא רק לצורכי החנייה.
אודי שאולוף: ההוצאות שלנו גבוהות מבתי חולים אחרים מפני שהתנאים הטופוגרפים שונים, אנחנו למשל מפעילים שאטל שההפעלה שלו עולה שני מיליון שקלים בשנה ללא שאר החשבונות של הארנונה והחשמל.
אודי שאולוף: מההכנסות של החניה לא נשאר כסף ואנחנו לפעמים מבקשים לשפר את תנאי החניה דרך התקציב השוטף.
אודי שאולוף: אנחנו נותנים המון פטורים.
אודי שאולוף: בישיבה הקודמת כבר אמרתי שנכנסים לחניה כעשרת אלפים כלי רכב ביום ומשלמים מתוכם רק אלף.
אודי שאולוף: כל השאר פטורים מתשלום בין אם מדובר ברכבי עובדי בית החולים, עובדי ציבור או חולים רבים שמקבלים פטור והרשימה ארוכה.
אודי שאולוף: חולים שאינם משתייכים לקבוצת יכולים לרכוש מנוי מוזל במחיר של מאה וחמישים שקלים לחודש.
אורי מקלב: יש הבדל בין החניון הבנוי והמכורה לבין החניונים החיצוניים מבחינת מחיר?
אודי שאולוף: כן, החניון החיצוני עולה עשרים שקלים והחניון המכורה הוא מקסימום שלושים וששה שקלים.
אודי שאולוף: השעה הראשונה היא שמונה עשרה שקלים וכל רבע שעה נוספת היא שני שקלים כאשר כשמגיעים לשלושים וששה שקלים זה לכל היום – עשרים וארבע שעות.
אודי שאולוף: בשונה מבתי חולים אחרים וכדי לא להגיע למצב שאדם נכנס לחנייה בעשר דקות לפני חצות ויצא עשר דקות אחרי חצות ושילם על יומיים, אצלנו זה לפי עשרים וארבע שעות מרגע הכניסה.
אודי שאולוף: המערכת מרושתת כמו כביש שש, הרכב מצולם עם המספר ואפשר להיכנס ולצאת.
אודי שאולוף: זה כולל את החניון של השלושים וששה שקלים, כלומר אם איש שילם על יום שלם וחנה רק ארבע שעות, הוא יוצא וחוזר בערב – הוא יכול לצאת מהחניון בחינם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם בחניון המכורה מקבלים הנחות?
אודי שאולוף: לא, אם מישהו רוצה לרכוש מנוי יש לו הסדר עם היזם, אפילו עובדים רכשו מנוי מפני שהם רוצים לחנות בחניון המכורה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולמה שמישהו ירצה לחנות במכורה ולא אצלכם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אין מקום?
אודי שאולוף: לא, יש מקום.
אודי שאולוף: אנחנו רק משאירים אופציה.
אורי מקלב: החניון המכורה הוא ממש בכניסה לבית החולים ולא צריך לקחת ממנו שאטל.
אורי מקלב: הוא חוסך לחונה חצי שעה לפחות.
אורי מקלב: אותי דווקא מפחיד הנושא של חניון העובדים – זה שלוש מאות או מאתיים חמישים שקלים לחודש, צריכים לעשות על זה הגבלה כי יהיה גידול במספר העובדים שימצאו לעצמם את האופציה כי זה חוסך זמן.
אורי מקלב: בסופו של יום, אנשים שמרוויחים יותר יוכלו להרשות את זה לעצמם ואנשים אחרים לא.
אודי שאולוף: יש הגבלה על כמות העובדים, בנוסף המערכת האוטומטית נותנת לנו תמונת מצב על כל כלי הרכב, מתי נכנסו ואיך יצאו.
אודי שאולוף: המערכת היא יקרה, עלתה כמעט שניים וחצי מיליון שקלים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם מישהו נכנס לבית החולים, והוא לא ידע שמצבו של הקרוב קשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בינתיים הוא משלם שלושים וששה שקלים ליום, ונשאר בבית החולים שלושה שבועות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האם יש החזר רטרו אקטיבי?
אודי שאולוף: עוד לא קרה לנו מקרה כזה.
אודי שאולוף: יש שילוט בחניון בנוגע למחירים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ובינתיים הוא שילם אלף שקלים על חנייה.
אורי מקלב: הבעיה היא לא בתוך החניון, אלא בתוך המחלקה.
אורי מקלב: אבל תיכף נגיע לזה.
אודי שאולוף: עוד לא היה לנו מצב כזה.
אודי שאולוף: אני מניח שיעשו לו הנחה ביציאה ולא יגבו ממנו אלף שקלים, אבל זה עוד לא קרה.
אורי מקלב: בבית החולים "הדסה" יש מספר מבקרים גבוה, למי שלא רוצה להשתמש בחניון אין לו אפשרות אחרת, כי מדובר במרחקים עצומים.
אורי מקלב: בבית החולים "שערי צדק" אפשר לחנות בשכונת "בית וגן" וללכת ברגל, זו הליכה סבירה.
אורי מקלב: אבל האופציה הזו לא קיימת בבית החולים "הדסה".
אורי מקלב: מרגישים את האבסורד, אנשים מגיעים בשעות בהן הכל ריק לשעה והם צריכים לשלם את המחיר הזה?
אורי מקלב: אנשים מרגישים עושק.
אודי שאולוף: יש שאטל מהחניונים האחרים, אבל זה עולה כסף.
אורי מקלב: עוד לא שמענו את נציגי בית החולים "איכילוב".
יוסי שחר: לשמחתי או לצערי, בבית החולים "איכילוב" יש לנו חניונים אבל הם בקושי מספיקים לעובדים שלנו.
יוסי שחר: יש גרעין של סוגי חולים שמקבלים עדיפות בצורה ברורה על פי הרשימה שהגדיר משרד הבריאות, זה כולל את כלל החולים האונקולוגיים, יולדות וכיוצא בזה.
יוסי שחר: בנושא היולדות אני אסביר לאחר מכן.
אורי מקלב: היולדות מכניסות כסף, בגלל זה.
אורי מקלב: דרך אגב, בבית החולים "איכילוב" יש יולדות שהולכות ללדת בבית המלון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם יולדת הולכת לבית מלון מבחינתי שתשלם על חניה גם תשעים שקלים, אם יש לה כסף, שתשלם.
אורי מקלב: אבל אנחנו מדברים היום על מי שלא יכול, מי שבא לבית החולים.
אורי מקלב: האם החניון הוא בנפרד ויש לו מחירים או שהוא חלק מהאשפוז, חלק מהמסגרת?
אורי מקלב: אי אפשר להפריד, אי אפשר להגיד משרד הבריאות נותן שירותי אשפוז אבל מפריד מכך את נושא החניון.
אורי מקלב: זוהי נקודת הפתיחה שלנו בעניין.
אורי מקלב: אנחנו מרגישים את זה, וגם הציבור מרגיש את זה ונותן לנו מענה חיובי בעניין.
אורי מקלב: זהו שירות שהוא חלק מובנה במידה מסוימת כחלק מתהליך האשפוז.
יוסי שחר: בכל מקרה "איכילוב" אכן ממוקם במקום מאוד מרכזי, מרכז תל אביב.
יוסי שחר: במסגרת פרויקט וייצמן דרשנו שייבנו בערך אלפיים ושבע מאות מקומות חנייה, יצרנו שיתוף פעולה מאוד מתקדם עם המרכז הרפואי תל-אביב ואנחנו מקבלים מחירים מאוד אטרקטיביים ליולדות ולאנשים שיש להם בעיות.
יוסי שחר: התשלומים הם בסדר גודל של עשרים וחמישה שקלים ליום.
יוסי שחר: כל המטופלים שאמרנו מקודם שמשרד הבריאות הגדיר, מקבלים כניסה חינם.
יוסי שחר: הייתה הערה של אחד הנכבדים שעזב בהיבט של מקומות החנייה לנכים, יש תקנים בכל מה שקשור למקומות חנייה כאלו, במרכז הרפואי תל אביב הכפלנו על פי התקן הנדרש פי שתיים מהנדרש מקומות חנייה.
אורי מקלב: ומה בנושא הנגישות?
אורי מקלב: אבא לילדים שהוא נכה אומר הנגישות נשארת בעייתית.
דור מיכאל: זה באמת גורם לנכים לחנות בכניסה לחדר המיון ולגרום לבעיה.
אורי מקלב: צריך לפתור את זה, יכול להיות שצריך מנגנון מסוים שיעזור לנכים.
אורי מקלב: אפשר לעשות חניונים בהם המפעיל מקבל את המפתח, או שבמקרה של נכה עוזרים לו.
יוסי שחר: בהחלט מנסים לעזור, יש להם מודעות.
יוסי שחר: מקומות החנייה הכי רגישים מיועדים לנכים.
יוסי שחר: בכניסה למיון אי אפשר לחנות מפני שיש אמבולנסים נכנסים ויוצאים.
אורי מקלב: ומה מבחינת מחירים?
יוסי שחר: בחניון "וייצמן" משלמים בשוטף על שעה ראשונה ארבעה עשר שקלים, על פי החוק כל רבע שעה לאחר מכן היא שלושה וחצי שקלים עד סכום מקסימלי של חמישים וחמישה שקלים.
יוסי שחר: אני רוצה להעיר הערה, אכן היה לנו ניסיון מר בסיטואציה שהמחירים היו זולים יותר מפני שבאי בית המשפט היו חונים בחניון ולא היה נשאר מקום לבאי בית החולים.
יוסי שחר: יצרנו מנגנון בעזרת מכון "וייצמן" בהיבט של מחירי החנייה, שהוא זול משלושת מקומות החנייה בסביבה.
יוסי שחר: כלומר מצד אחד הוא מחיר תחרותי ומצד שני אסור שהוא יהיה זול מידי.
אורי מקלב: מה גורם לבאי בית המשפט להגיע לחנות בחניון בית החולים?
יוסי שחר: המרחק הוא מאה מטרים.
אורי מקלב: אבל אתה אומר שאחרי הכל החניון עדיין הזול ביותר.
יוסי שחר: אנחנו למעשה יוצרים תהליך דינאמי בעזרתו כל הזמן בודקים את המחירים ומוודאים שהוא לא יהיה זול מידי מצד אחד ומצד שני לבאי בית החולים נותנים את ההנחות המיוחדות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפשר לפתור את זה בקלות.
אורי מקלב: במחלקה ניתן לחלק אישורים לחנייה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אדם שהוא חונה ואין לו פתק יציאה ישלם על החנייה וגם קנס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מי שהחליט לחנות בחניון בית החולים אבל הולך למעשה לבית המשפט, מי שלא יוציא פתק על ביקור בבית החולים, יצטרך לשלם.
יוסי שחר: המנגנונים לא פשוטים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה משנה למנהל הכללי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא משתכנעת, זוהי ישיבה מתסכלת וכל אחד מנסה להאשים מישהו אחר – אחד אומר שאין תקציב השני אומר שזה לא באחריותו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל המצב הוא כפי שהוא – נקודה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא מקובל עליי, אני מרגישה מאוד רע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הדרך לגיהנום רצופה בכוונות טובות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדובר בעניין של ניהול, מאוד קל להחליט מלמעלה מהנהלת בית החולים שמי שישקר ישלם על כך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במדינה שלנו יש רמאים שיודעים שאם הם יכולים להתחמק מעונש הם ירמו את האנשים האמיתיים והישרים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו מנסים לשנות, יושב הראש בוודאות חושב כמוני – האזרח נקי אבל מישהו שיקר והוא ישלם על כך ביוקר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש אנשים שמשתמשים בהוזלת התעריפים ונכנסים לא לבקר בבית החולים, זה דבר שאפשר לפתור אותו בישיבת הנהלה אחת בבית החולים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדם שנכנס לבית החולים לבקר, הוא ייצא עם פתק מודפס שהיה אצל רופא או משהו אחר, ועם זה ייצא מהחניה בתעריף מוזל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם נכנס אדם עם רכב לחניון בית החולים אבל למעשה הגיע כדי לבקר בבית המשפט, והוא משקר כדי להיכנס לחניון, אם יצא בלי פתק של ביקור הוא ישלם עבור החנייה שלוש מאות שקלים קנס.
יוסי שחר: יש מה שנקרא שוק חופשי, כדאי להבין שבכלכלה השוק החופשי קורע מחירים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשמדובר באנשים חולים ומסכנים אין שוק חופשי.
יוסי שחר: כשמדובר בחניון פרטי אי אפשר להכתיב מחירים.
יוסי שחר: החניון הפרטי קובע את המחירים ואנחנו במסגרת מערכת יחסים מנסים להביא למצב שבאי בית החולים יקבלו תנאים מועדפים.
יוסי שחר: הגענו להסדר שמי שבא לבית החולים לטיפול אונקולוגי מקבל מחירים אחרים לגמרי אבל מדובר בשוק חופשי ואי אפשר להכתיב מראש.
אורי מקלב: אם החניון הוא פרטי למה בכלל הוא נותן לך הנחה לחולים אונקולוגיים?