GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי נשרי: אנחנו מדברים כרגע על הפרויקט ההוא של שאול המלך והוא לא פרויקט שהממשלה קידמה אותו אלא הוא פרויקט שהתקדם והתחיל מזה שהתושבים פנו לעיריה בזמנו, לחברה הכלכלית, והחברה הכלכלית מטעם העיריה היא זאת שפעלה בשטח באמצעות אנשים שגרו שם.
יוסי נשרי: החתימו את התושבים, הביאו את אותן חתימות ואז החברה הכלכלית יצאה למכרז.
יוסי נשרי: במכרז זכתה חברת מצלאווי לקדם את הפרויקט של פינוי-בינוי, כלומר פה התקשרה החברה הכלכלית ביציאה למען התושבים, על פי בקשת התושבים, וחברת מצלאווי זכתה.
אבנר עורקבי: זה לא פרויקט פינוי-בינוי?
שלומית אבינח: אבנר, אל תפריע לו.
אבנר עורקבי: שאלתי שאלה אם זה פרויקט פינוי-בינוי.
אורי מקלב: אבנר שאל שאלה וגם אני רוצה לשאול אותה.
אורי מקלב: אמנם משרד השיכון לא היה מעורב בזה, אבל קיבלתם את כל הזכויות.
יוסי נשרי: לא אנחנו קיבלנו.
יוסי נשרי: הוא הוכרז כפרויקט פינוי-בינוי.
קריאה: במסלול ניסויי.
אורי מקלב: אחרת לא היו מקבלים הטבות מיסוי, אבל לא הייתם צריכים לא את הכסף של קידום התכנון.
יוסי נשרי: לא, לא המדינה שילמה את זה.
אורי מקלב: וגם את הפרויקטור גם לא הייתם צריכים, את אותו אחד שמסביר.
יוסי נשרי: גם לא, נכון.
אורי מקלב: אבל במסגרת ההקלות זה נכנס כן לתוך המסגרת, זה הוכרז כדי לקבל הטבות המיסוי, בעיקר כדי לקבל את הטבות המיסוי.
יוסי נשרי: בוודאי, אחרת לא היינו יכולים לקבל.
יוסי נשרי: בתוך כל ההסכם שעשו לחברה הכלכלית היה הסכם בין החברה הכלכלית לבין היזם מי הולך לפתח את השטחים, את הגינון, את הפיתוח, את התשתיות, את החשמל ואת כל מה שקשור מסביב.
יוסי נשרי: זה נחתם בהסכם בין החברה הכלכלית לבין היזם.
יוסי נשרי: אני רוצה, ברשותך, להתייחס לנושא של איתן.
יוסי נשרי: את איתן אני מכיר הרבה מאד שנים, עוד לפני שהתחתן, עוד לפני שהלך לצבא, מכיר את ההיסטוריה שלו.
אורי מקלב: בזכות היותך ראש עיר?
יוסי נשרי: לא, עוד לא הייתי ראש עיר בכלל.
יוסי נשרי: בכלל לא הייתי ראש עיר וגם לא חשבתי להיות ראש עיר.
יוסי נשרי: אני מכיר אותו ובגלל ההיכרות שלי אתו ובגלל המצב הקשה שלו, שהוא חווה בחיים שלו, ובגלל המצב המשפחתי והנכויות לקחתי על עצמי מול היזם לבקש ממנו שלפנים משורת הדין ייתן לו שכירות היום וייקח אותו היום.
יוסי נשרי: ייתן לו כסף, יפנה אותו מהמקום שלו.
איתן יאיר: למה, יוסי, תסביר למה.
איתן יאיר: תסביר למה פוניתי מהבית שלי.
איתן יאיר: תסביר לי למה.
יוסי נשרי: אני הפרעתי לך לדבר?
אורי מקלב: איתן, איתן.
איתן יאיר: לא, אתה אומר שאתה פנית בשביל שהוא יפנה לפני הזמן.
איתן יאיר: תסביר למה.
אורי מקלב: איתן, איתן, זאת קריאת הביניים האחרונה.
אורי מקלב: אני לא קורא לזה התפרצות.
אורי מקלב: זאת קריאת הביניים האחרונה.
אורי מקלב: תרשום ואני אאפשר לך לדבר.
אורי מקלב: תאמין לי שדברים מתקבלים כשאתה אומר אותם בנחת וככה זה לא מוסיף לעניין.
אורי מקלב: אבנר, אותו דבר, זה לא מוסיף שום דבר אלא ההיפך.
יוסי נשרי: לאחר שהוא פנה אליי מספר פעמים וביקש ממני סיוע זימנתי את הקבלן אליי וביקשתי ממנו שלפנים משורת הדין ייתן לו פתרון היום ולא יחכה לתקופה שהוא צריך לפנות כי היזם מול הדיירים עשה את ההסכם מתי הוא מפנה אותם, מתי הוא  משלם להם את ה-500 דולר, לאיזה תקופה וכן הלאה.
יוסי נשרי: פה אמרתי לו שיש מקרה חריג ואני מבקש ממנו לפעול מייד, למרות שבתקופה ההיא...
אורי מקלב: אני רק רוצה להבין אותך.
אורי מקלב: למרות שהבניין שלו עוד לא נהרס...
יוסי נשרי: למרות שהוא עוד לא היה בקטגוריה של הריסת הבניין ולאור זאת שהוא בא ויש לו ילדה חולת אסתמה וקשה לה עם הנשימות והאבק וכו' וכו', הוא נענה לבקשה.
יוסי נשרי: בכל היתר, יצאתי מהתמונה ולא נכנסתי כי אנחנו כרשות מנועים מלהיכנס לנושא נדל"ני.
יוסי נשרי: זה נושא קנייני פרופר שאנחנו לא נכנסים אליו.
יוסי נשרי: לא נכנסנו לבדוק איזה ריצוף שמים, איזה אסלות שמים, איזה ברזים שמים.
יוסי נשרי: זה לא ענייננו.
יוסי נשרי: אנחנו יודעים דבר אחד – העיריה, כעיריה באמצעות החברה הכלכלית, דחפה את הפרויקט על מנת לשפר בצורה משמעותית את הדיור שיש לאותם דיירים שגרים שם, והם גרו בתנאים בלתי סבירים לחלוטין, בצורת המבנה, בחיים שיש להם, במספר המטרים שיש להם, וקיבלו דירות, אני חושב – שדרגו את החיים שלהם בצורה משמעותית לאחר שקיבלו את הדירות.
יוסי נשרי: נכון, יש תקופה קשה.
יוסי נשרי: זה לא שאתה מקבל אדמה בתולה, בונה עליה, באים הדיירים וקונים פה.
יוסי נשרי: זה פרויקט מאד מאד מורכב כי אתה גם בונה כשאנשים גרים שם, גם צריך לסיים את הבנייה, גם צריך להכניס אותם בחזרה לדירות ולהמשיך את ההריסות הלאה.
יוסי נשרי: הרי אתה לא הורס את כל השכונה כי אי אפשר.
אורי מקלב: יש כבר בניינים שמאוכלסים?
יוסי נשרי: ודאי, ודאי שיש.
יוסי נשרי: השבעה כבר מאוכלסים.
אורי מקלב: מתי התחיל האכלוס?
יוסי נשרי: באוגוסט 2004.
יהושע דוידוביץ': באוגוסט 2004 אוכלס בניין ראשון, שנהרס שנתיים לפני זה.
יהושע דוידוביץ': אין דייר שהיה בחוץ יותר משנתיים וחצי.
יהושע דוידוביץ': אין דבר כזה.
יהושע דוידוביץ': המקסימום שדייר היה בחוץ הוא שנתיים וחצי.
אורי מקלב: זאת אומרת שאם איתן לא היה מפונה קודם, הוא היה מפונה רק לפני שנה-שנה וחצי.
יוסי נשרי: הוא לא פונה, איתן לא פונה קודם.
אורי מקלב: איתן לא פונה, אבל אם, נניח, השכן שלו פונה רק לפני שנה וחצי...
יוסי נשרי: רק לפני שנה וחצי ועוד חצי שנה-שלושת רבעי שנה הוא מתאכלס.
אורי מקלב: אני מתאר לעצמי שגם הוא היה באתר בנייה ולא היה פשוט לגור שם.
יהושע דוידוביץ': כמו בכל מקום שבו לידך בונים ובונים.
יוסי נשרי: למען הפרוטוקול, כבודו, היו לי עוד מספר פניות של תושבים ואני אמרתי להם: אני לא מתערב בנושא הנדל"ני.
יוסי נשרי: שכונה לידם, הרוגי מלכות בבל, גם היא בקרוב הולכת לקבל אישור של הוועדה המחוזית, וביקשו.
יוסי נשרי: אמרתי להם: לכו ליזם ומבחינתי שהוא יעשה מה שהוא רוצה.
יוסי נשרי: הוא רוצה לפנות אתכם, לתת לכם?
יוסי נשרי: אנחנו לא מתנגדים ולא נתנגד.
יוסי נשרי: זה עניין שלכם קנייני.
אורי מקלב: אתם מקבלים את התב"ע ואנחנו מקבלים את התשתיות ולוקחים אחריות על הגינון, על כל התשתיות שמסביב.
יוסי נשרי: לאחר שאנחנו מקבלים, ודאי.
אורי מקלב: כן, כלומר זאת הפרוצדורה בעניין הזה.
יוסי נשרי: בהסכם פיתוח.
יוסי נשרי: זה הסכם פיתוח שנעשה בין הרשות לבין היזם.
אורי מקלב: אתם צריכים גם לקבל את האישור של משרד השיכון.
יוסי נשרי: לא, זה היזם, לא העיריה.
אורי מקלב: אבל זה מתחיל בעיריה.
יוסי נשרי: מה שסופיה אלדור אמרה לך זה פרויקט אחר.
אורי מקלב: אבל זה מתחיל, כלומר ההכרזה על המקום, ההכרזה על פינוי זאת העיריה.
יהושע דוידוביץ': בלי הסכמה של העיריה לא יכול להיות פרויקט.
אורי מקלב: זאת אומרת, ההכרזה, כשמתחילים בתהליך ולא משנה מי מקבל את האישור פורמלית...
יוסי נשרי: בוודאי, צריך אישור ומעורבות של העיריה באישורים ובקידום ורצון לקדם את הדברים.
אורי מקלב: לאחר מכן העיריה צריכה לקבל החלטה להעביר תב"ע במקום הזה ולאחר מכן יש לה עוד חלק אחד של התשתיות הציבוריות והפיתוח הסביבתי – מבני ציבור או לא מבני ציבור, כל אחד בהסכם שיש לו מול היזם, שיש לעיריה מול היזם.
אורי מקלב: כלומר, היזם מול שני גופים הוא צריך לעמוד בגדול, חוץ ממשרד השיכון בחלק הטכני.
אורי מקלב: הוא עומד מול העיריה בחלק הציבורי – בגינות, בגני ילדים וכו', כל מקום מה שצריך העיריה קובעת לעצמה.
יוסי נשרי: גם בתב"ע הוא עומד מול העיריה.
אורי מקלב: ברור, אבל במקרה הזה יש לה גם תפקיד שהיא אחראית.
אורי מקלב: מה זה עיריה?
אורי מקלב: זה ועד בית גדול שאחראי לתושבים כמה מוסדות ציבור צריך, איזה סוג מוסדות ציבור, אם זאת אוכלוסיה מבוגרת אולי צריך יותר מועדונים ואם זאת אוכלוסיה צעירה צריך יותר גני ילדים.
אורי מקלב: העיריה קובעת לעצמה ועכשיו היא מחליטה מה היא מקבלת מהיזם, האם הוא בונה את הדברים האלה או שבונה רק את הגינות, את הכבישים, את המדרכות וכן הלאה.
יוסי נשרי: יש תכנית פיתוח, זה לא דבר פשוט.
יוסי נשרי: אלה דברים מאד מורכבים.
יוסי נשרי: צריך להתחבר לתשתיות ישנות עם תשתיות חדשות.
אורי מקלב: מים, ביוב.
יוסי נשרי: בשביל זה יש מחלקה בעיריה שאמונה לעשות את הדברים האלה.
יוסי נשרי: זה החלק של העיריה בקטע הזה.
יוסי נשרי: העיריות, מי יותר ומי פחות, מדרבנות את התושבים, מדרבנות את היזמים בייחוד באזור המרכז, שבו יש גם מדיניות ממשלתית לעניין הזה במשרד הפנים ובמשרד השיכון, שרוצים לעודד את אותם בתים ישנים משנות השמונים ומטה או ללכת לנושא של עיבוי או תמ"א 38 או מה שאנחנו קוראים במילים יותר רחבות: התחדשות עירונית, בגלל נושא של צפיפויות, בגלל חוסר בקרקעות.
יוסי נשרי: יש פה אמירה ממשלתית בחוק הזה ואנחנו, כרשות, היכן שיש לנו מקום לעזור ולסייע לתושבים בשביל שישדרגו את החיים שלהם, אנחנו בעד.
יוסי נשרי: אנחנו עוזרים ודוחפים במידת האפשר עד לקטע הנדל"ני, עד לקטע של הדברים שקשורים בין היזם לבין אותו דייר, שהולך לעשות את הדברים.
יוסי נשרי: מפה והלאה שוקי יסביר לך את הדברים.
אורי מקלב: בעצם אין לך מה להגיד מפני שאתה אומר שזה חלק ששייך ליזם.
יוסי נשרי: לא אמרתי את זה.
יוסי נשרי: אמרתי שלגבי איתן אני כן התערבתי באופן אישי וביקשתי מהיזם לפנים משורת הדין: קח לעצמך את המשפחה.
יוסי נשרי: נכון, יעלה לך עוד כמה שקלים, ותממן להם את השכירות.
יוסי נשרי: כמה הוא סגר אתו או לא סגר אתו?
יוסי נשרי: זה עניין שלהם.
יוסי נשרי: אני לא נכנס לזה.
אורי מקלב: כאיש ציבור אני שואל אותך – מתברר פה שאיתן, שאתה קצת הכרת אותו, לא היה צריך לעמוד מול הקבלן והוא לא היה מודע.
יוסי נשרי: מה הוא לא ידע?
יוסי נשרי: למה הוא לא מודע?
אורי מקלב: אתה יזמת את זה ואמרת: יש לו ילדים נכים, תקדים את הפינוי שלו כדי שהוא לא יסבול.
יוסי נשרי: לא. אמרתי: תפנה אותו למקום זמני לפני התאריך שהוא קבע לו מתי הוא מפנה אותו.
אורי מקלב: מה שמתברר הוא שה-500 דולר או הסכום הזה לא הספיקו וזה לא מתאים.
יוסי נשרי: אני מצטער מאד, אני לא נכנס לזה.
יוסי נשרי: אני לא אכנס לזה, עם כל הכבוד.
יוסי נשרי: מצדי שייתן לו 3,000 דולר בחודש, מה זה עניין שלי?
אורי מקלב: מתברר לנו שבהסכמים שיש עם יזמים יכול האזרח ליפול בפח.
אורי מקלב: נניח שהדבר הזה לא היה בזמן הקודם....
יוסי נשרי: למה ליפול בפח?
יוסי נשרי: אני לא מבין.
אורי מקלב: לכן אני עושה אתך את הסימולציה הזאת לראות אם אני מבין נכון.
אורי מקלב: נניח שזה לא היה זמן מוקדם אלא בזמן הנכון ובאמת, ברוך השם, זה רק לקח שנתיים במקרה הזה, אבל זה יכול היה גם לקחת יותר.
אורי מקלב: עכשיו התברר שהוא עשה אתו הסכם על 500 דולר ותוך חצי שנה התברר שהכסף הזה לא מספיק.
יוסי נשרי: מה אתה רוצה שאני אעשה?
אורי מקלב: אני שואל אותך, האם מתברר לנו שיכול להיות שיש לקונה כאן לנו, כמייצגי ציבור, במסגרת זה שאנחנו "זורקים" את הדיירים האלה, המפונים....
יוסי נשרי: לא, לא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לי גם שאלה נוספת, אדוני ראש העיר.
אורי מקלב: לא המפונים, סליחה.
אורי מקלב: כשמחדשים להם את האזור.
יהושע דוידוביץ': הם לא מפונים, הם בעלי קרקע.
יהושע דוידוביץ': הם בעלי קרקע עשירים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אל תגזימו, באמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם לא עשירים.
אורי מקלב: אנחנו דוחפים אותם, אנחנו מדרבנים אותם, מבקשים מהם, דוחפים אותם לעסקה כזאת.
יוסי נשרי: זה האינטרס שלהם.
אורי מקלב: נכון, לטובתם.
אורי מקלב: לטובתם, זה נכון.
יוסי נשרי: הם רוצים, הם מקדמים את זה.
אורי מקלב: יכול להיות, ואני אומר את זה כאן על השולחן, ש-80%-85%, אפילו ב-90% זה נהדר, יכול להיות, אני לא יודע, אבל מה אנחנו עושים מבחינתי עם ה-10% האלה או עם המקרים האלה, שבכל אופן מתברר לנו שבגלל כוח המיקוח שלהם, בגלל חוסר המודעות שלהם – הם עסוקים בדברים אחרים ואני לא רוצה להגיד, כי תכף אני אואשם בעבירה על החוק שמי שמוגבל, חס וחלילה, העיסוק שלהם בילדים, עיסוק בעצמם גורמים להם לבעיה בהתנהלות ואנחנו רואים את זה בעוד דברים.
אורי מקלב: הבעיה הפיזית הזאת גורמת להם גם לקושי בהתנהלות.
אורי מקלב: יוליה, בבקשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יוסי, על פניו נשמע מאד הגיוני ובאמת טוב  פרויקט פינוי-בינוי, בוודאי ובוודאי כשמתייחסים לציבור כמו שצריך, אבל מה שחורה לי פה הוא שאתה בא ואומר שמרגע שקיבלתם תב"ע ויצאו כל המושגים שלא למדתי אותם, זה בין הדייר לבין היזם והעיריה, באיזשהו מקום, קצת נסוגה ואומרת: זהו, כרגע זה כבר לא באחריות שלי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: השאלה היא האם לא צריך להיות מצב שבו העיריה מחייבת את היזם לעמוד בכל הקריטריונים, כולל אלה החדשים שאני מניחה שאנחנו גם נחשוב עליהם בעקבות הדיון הזה כדי שהיזם לא יוכל להיות יזם אם הוא לא יפתור את הבעיות מסוג אבנר או מהסוג של הגב' נפתלי או מסוג איתן וכו'.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת, כשאמרו הרגע שאם נניח נגמר הכסף, אתה אומר: מה אני אעשה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת, אבל לי קצת קשה לקבל את האמירה: מה אני אעשה?
יוסי נשרי: לא, את לא מסבירה את עצמך טוב.
יוסי נשרי: את אומרת לי: אתה תהיה יזם, אתה תיקח כסף ואתה תתעסק בנושא של נדל"ן, תתעסק בנושא שאסור לי על פי חוק ואני לא אתעסק בהם.
יוסי נשרי: זה מה שאת אומרת לי ואני לא אעשה את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהאחריות שלך צריכה להיות...
יוסי נשרי: האחריות שלי צריכה להיות שהתב"ע תאושר כמו שצריך על פי דין.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה נורא טכני, אבל איפה התושבים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איפה בני האדם?
יוסי נשרי: יש לך דירה ומה שאת אומרת לי הוא שמחר בבוקר אני אבוא ואוציא אותך מהדירה ואני אעשה מה שאני רוצה בדירה שלך.
יוסי נשרי: אני כעיריה אוציא אותך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, זה לא מה שאני אומרת.
קריאה: זה בדיוק מה שנעשה וזאת הבעיה.
יוסי נשרי: זה מה שאת אומרת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, אני אומרת משהו הפוך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני אומרת שיש לי דירה ורוצים להוציא אותי ואתה, כראש עיר, מבין שהפרויקט הזה הוא טוב לך לפיתוח העיר, לתשתיות, לכל הדברים האלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה לוקח קבלן והוא כאילו מראה לך: הנה, אני כזה, אני חמוד, אני מדבר עם כולם, ככה אני משקיע וככה אני עושה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה אומר: מצוין וחותם אתו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מרגע שהוא עוזב אותך אתה לא בעסק והתושבים שלך סובלים.
שלומית אבינח: מול הקבלן כי ההתנהלות היא מול הקבלן.
יוסי נשרי: אבל אני לא לוקח את הקבלן.
יוסי נשרי: הוא לא חתום מולי.
יוסי נשרי: הם חותמים מול היזם.
שלומית אבינח: יוליה, הדיירים עושים מכרז לבחור את הקבלן.
שלומית אבינח: הדיירים בוחרים את הקבלן.
אורי מקלב: חברת הכנסת שמאלוב אומרת דברים ואני גם אעצים אותם.
יעקב ברוש: חברת הכנסת יוליה, אני אעזור לך.
יעקב ברוש: רוב הפרויקטים שבהם אין איזושהי כתובת מוצהרת, מה שעושים הדיירים, הם לא כאלה טפשים כמו שאת חושבת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני ממש לא חושבת שהם טפשים.
יעקב ברוש: הם לוקחים לעצמם גוף.
יעקב ברוש: יש היום גופים שעושים את זה תמורת תשלום, שהם מלווים את הפרויקט מטעם הדיירים והם בודקים את כל אותם דברים שאת אומרת.
יעקב ברוש: ברוב הפרויקטים קיימים גופים כאלה ואני ארחיב עכשיו לגבי עמידר.
יעקב ברוש: איפה שיש אפילו דירת עמידר אחת בתוך פרויקט, אנחנו הופכים להיות הגוף הזה.
יעקב ברוש: לנו יש צוות שכולל עורכי דין, אדריכלים, אנשי הנדסה, אנשי נכסים ואנחנו מלווים את הדיירים מתחילת הפרויקט ועד סופו.
יעקב ברוש: אנחנו גם מוודאים שהם מקבלים את הזכויות שלהם, שהחוזה הוא חוזה, שהחוזה הוא ריאלי ורציונלי ושבסופו של דבר הם מקבלים את המקסימום כמו שקיבלו כל הדיירים.
יעקב ברוש: בפרוקטים שאנחנו מכירים יש גופים שמייצגים את הדיירים וקיימים היום הרבה מאד גופים כאלה, שעושים את זה.
אורי מקלב: ארגוני צרכנים כאלה?
יעקב ברוש: כן.
יעקב ברוש: זאת קבוצה של עורך דין, אדריכל ושמאי, שמלווים פרויקט של פינוי-בינוי.
אורי מקלב: ארגונים וולנטריים?
יעקב ברוש: לא, לא, הם עושים את זה בכסף.
שלומית אבינח: הדיירים משלמים.
יעקב ברוש: הם עושים את זה בכסף טוב.
יעקב ברוש: הם מייצגים מצוין את הדיירים.
שלומית אבינח: ודיירים שלא יכולים לשלם?
יעקב ברוש: הדיירים יכולים לשלם.
שלומית אבינח: יש לי שאלה אחרת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אתם ככה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תקשיבו, זה ממש מוזר לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה בא ואומר: הדיירים יכולים לשלם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא חושבת שאבנר, למשל, יכול לשלם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא חושבת שאיתן יכול לשלם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה זאת אומרת: הדיירים יכולים לשלם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באותו בניין יש לך דיירים שיכולים לשלם ויש דיירים שלא יכולים לשלם.
יוסי נשרי: לא הדייר משלם, מפילים את זה על היזם.
יוסי נשרי: הדייר לא מוציא שקל מהכיס.
יעקב ברוש: הדייר לא מוציא שקל מהכיס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מי משלם?
יעקב ברוש: מפילים את זה על היזם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז מה, החתול שומר על השמנת?
קריאה: לא, את לא מבינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאני שואלת שאלות קשות אני תמיד לא מבינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בכנסת למדתי שמייד כששאלתי שאלה שלא מוצאת חן, אמרו לי: את לא מבינה את העניין.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תסבירו לי את זה.
יעקב ברוש: לא, לא אמרנו את זה, חס וחלילה.
יעקב ברוש: אלה לא שאלות קשות בכלל.
יעקב ברוש: זאת שאלה קלה מאד, היא לא שאלה קשה.
אורי מקלב: יעקב, אני אגיד לך מה היא אומרת.
אורי מקלב: אתה מנהל חברה ואתה חזק מאד.
אורי מקלב: דרך אגב, יש לנו שמועות והדלפות שרוצים להפריט גם את עמידר במסגרת חוק ההסדרים.
אורי מקלב: יוליה שאלה שאלה וגם מנהלת הוועדה הכינה כחומר רקע לחברי הוועדה.
אורי מקלב: אני אדליף לכם מתוך החומר שלפנינו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלא קראתי אותו, דרך אגב.
אורי מקלב: בפועל הקבלנים לא עומדים בהבטחות ובלוח הזמנים, השכירות שהם נותנים לאנשים לא מספיקה להם לשכירות ובעצם אין לדיירים המפונים מדירותיהם...
יוסי נשרי: אין דבר כזה כי כל עוד הוא לא מחזיר אותו, הוא משלם לו שכירות.
שלומית אבינח: אבל השכירות לא מספיקה.
שלומית אבינח: משפחת נפתלי לא מקבלים שכירות, לא מקבלים כלום.
יהושע דוידוביץ': זה לא נכון.
אורי מקלב: לא, הם לא רוצים וזה לא משנה.
אורי מקלב: הם הולכים למשפט אתם.
אורי מקלב: אדם שהתפנה מרצון ובהסכם, הכל ברוח טובה וסיכמו על 1,000 דולר שכר דירה.
אורי מקלב: הוא שכר דירה בבניין מסוים ותוך חצי שנה היתה קפיצה דרמטית במחיר השכירות והמחיר עלה ל-1,500 דולר.
יהושע דוידוביץ': הדייר יקבל יותר.
שלומית אבינח: זה כתוב לו בחוזה?
שלומית אבינח: אתה מחתים אותו על זה?
אורי מקלב: אתה תתן לו 1,500?
יהושע דוידוביץ': אני אתן מה שהוא צריך לקבל.
יהושע דוידוביץ': העקרון בפינוי-בינוי אומר – אני אומר לכם שאנחנו החברה הראשונה שביצעה בארץ פינוי-בינוי בהצלחה רבה, בהצלחה רבה.
יהושע דוידוביץ': הפרויקט השני במדינת ישראל, גם הוא של חברת מצלאווי בכפר סבא.
יהושע דוידוביץ': הראשון בקריית אונו, השני בכפר סבא ואנחנו מתחילים עכשיו פרויקט שלישי ברמת גן.
יהושע דוידוביץ': אנחנו בינתיים היחידים שעשינו את זה ואני מדבר עכשיו כיזם הרבה שנים.
אורי מקלב: אני אתן לך לדבר ותציג את החברה, אבל קודם כל תענה לי רק על השאלות של השכר דירה.
אורי מקלב: הוא יקבל פיצוי?
יהושע דוידוביץ': יקבל.
אורי מקלב: יש לך בחוזה?
יהושע דוידוביץ': לא. אני מדבר כאן כיזם ואני רק רוצה לומר ואולי תשמעו בדברים שלי.
יהושע דוידוביץ': בחוזה זה לא כתוב.
יהושע דוידוביץ': בחוזים החדשים קבענו מנגנון לטובת הדיירים.
יהושע דוידוביץ': יהיה מנגנון של שמאי שייקבע אחת, אחת לשנתיים יבדקו ואם שכר הדירה עלה הוא יקבל יותר.
יהושע דוידוביץ': העיקרון שעומד בפינוי-בינוי הוא שדייר לא מוציא שקל מהכיס.
יהושע דוידוביץ': דיר נותן מפתח ומקבל מפתח.
יהושע דוידוביץ': אני מקווה שהוא יהיה מרוצה בסוף והוא יקבל דירה חדשה בלי להוציא שקל.
אורי מקלב: המנגנון הזה של העזרה לדיירים, לנכים נתנו מנגנון יותר חזק.
אורי מקלב: על מנת שדייר לא יוכרז כסרבן פינוי, אמרנו שלנכים יש מנגנונים יותר חזקים.
אורי מקלב: הוא לא ייחשב סרבן פינוי אם לדירה אין ההתאמות.
אורי מקלב: המקרה של איתן הוא מקרה קשה, עם שלושה ילדים נכים, שצריכים הסעות, ועוד דברים כאלה.
אורי מקלב: יעקב הוא מנכ"ל עמידר וזה שהוא עומד כאן מול החברה זה לא רק בגלל הדייר.
אורי מקלב: קודם כל בעל הנכס הנדל"ני זה יעקב.
אורי מקלב: זה עמידר.
אורי מקלב: לפני הכל, עוד לפני שהוא דואג למי שגר שם הוא דואג לעצמו.
יהושע דוידוביץ': במקרה של עמידר.
אורי מקלב: במקרה של עמידר.
אורי מקלב: לגבי מה ששאלה חברת הכנסת שמאלוב.
אורי מקלב: אתה גם מתערב בהתאמות לדיירים, אם זה נכה, אתה בודק ואומר שבדירות שלך לא יעבדו עליך, והשאלה היא אם אתה גם מסתכל על החלק האישי של הדייר.
שלומית אבינח: אני רוצה גם שאלה קטנה.
שלומית אבינח: לאחרונה התעוררו פניות של אנשים שהתגוררו בדירת עמידר, למשל זוג וילד שגרים בדירת שני חדרים.
שלומית אבינח: כרגע הם יקבלו  לפי פרויקט הפינוי-בינוי ארבעה חדרים.
שלומית אבינח: ועדיין זו דירת עמידר.
שלומית אבינח: השאלה אם אתה, מבחינת חברת עמידר, נותן להם דירת ארבעה חדרים למרות שעל פי הקריטריונים הם לא זכאים לדירה.
שלומית אבינח: הם עדיין יקבלו את הדירה?
יעקב ברוש: התשובה הפשוטה היא כן.
אורי מקלב: אם עמידר הצליחה להגיע ליזם ולקבל דירה טובה, אתה לא, בגלל שהדייר הקודם לא היה זכאי מפחית לו מהדירה.
יעקב ברוש: הם נהנים כמו כל דייר אחר.
יעקב ברוש: אין קריטריונים כאן.
אבנר עורקבי: יש רק בעיה אחת, כשהם רוכשים את הדירה.
אורי מקלב: זו לא בעיה, זו זכות.
יעקב ברוש: מה שאני התחלתי להגיד במקרה הזה, זה לא כספי דיירים.
יעקב ברוש: שאלת מאיפה יש כסף לדיירים ודוידוביץ' התחיל לענות.
יעקב ברוש: אלו לא כספי דיירים.
יעקב ברוש: במסגרת משא ומתן מול היזם, מה שקורה הוא שאותו ייצוג של דיירים, כשהם פונים בעצמן יש מישהו שמייצג אותם במסגרת משא ומתן, למעשה מי שמשלם את זה הוא היזם, לא הדיירים.
יעקב ברוש: העיקרון בפינוי-בינוי זה כמעט  אפס עלות לדייר.
יעקב ברוש: אחרת הוא לא ירצה להכנס לפרויקט הזה.
יעקב ברוש: ואני לא רוצה לדבר עכשיו על ההשבחה, וההשבחה היא נכונה גם לדירות ציבוריות.
יעקב ברוש: זאת אומרת, אם גרת בדירת 3-40 מ"ר, וסוכם עם היזם שהוא יקים דירות חלופיות של 90 מ"ר, זה לא משנה מה גודל המשפחה, דייר השיכון הציבורי עובר מהדירה הקטנה לדירה הגדולה ונהנה מכל הזכויות של הפרויקט.
קריאה: אפילו שהוא בשכירות?
יעקב ברוש: אפילו שהוא בשכירות, חיובי.
אורי מקלב: אני מניח שהוא בשכירות.
אורי מקלב: אני לא בקיא בזה, חברי כנסת לא מבינים בהכל.
אורי מקלב: אבל נניח אדם שיש לו שישה ילדים, זוג קשיש.
אורי מקלב: שכר הדירה שלו עולה, נכון?
אורי מקלב: מעלים לו את שכר הדירה לאחר שהילדים שלו עזבו את הבית.
יעקב ברוש: לא. שכר הדירה נגזר מהרבה מאוד פרמטרים.
יעקב ברוש: גם מגודל המשפחה.
אורי מקלב: אתם אומרים לו שאם הוא רוצה להשאר בדירה הגדולה הוא צריך לשלם יותר שכירות.
אורי מקלב: ההשתתפות העצמית עולה.
אורי מקלב: במקרה הזה משלמים כמו 90 מ"ר או כמו 30 מ"ר?
יעקב ברוש: אתה משלם שכר דירה.
יעקב ברוש: אחד הפרמטרים זה גודל הדירה, זה המיקום שלה, זה הקומה וכו'.
אורי מקלב: במקרה הזה, גם עולה.
יעקב ברוש: אם גודל הדירה הוא 90 מ"ר אתה משלם לפי 90 מ"ר.
יעקב ברוש: לגבי מוגבלים, קשישים ונכים.
אורי מקלב: רגע, אני אסביר אותך.
אורי מקלב: אתה אומר שכמו שאת הארנונה אתה משלם עכשיו לא כמו 30 מ"ר אלא כמו 90 מ"ר, גם שכר הדירה, אתה צריך לדעת מראש.
אורי מקלב: לדוגמא אדם שלא מתפנה רק בגלל סיבה אחת, כי הוא לא יוכל לשלם שכר דירה גבוה יותר.
אורי מקלב: האנשים שנמצאים פה מתעסקים עם המקרים הכי קשים.
אורי מקלב: דוד לא סתם שאל שכר הדירה, הוא מגיע משכונת התקווה או ממקומות כאלה, כפר-שלם.
יעקב ברוש: הפתרונות הם כאלה, כמו שסופיה התחילה להגיד.
יעקב ברוש: עשינו את זה כבר בקריית אונו.
יעקב ברוש: אנחנו במקביל לפרויקט פינוי-בינוי יכולים, בלי שום קשר לסיום הפרויקט, להעביר את המשפחה לדירה חלופית אחרת.
יעקב ברוש: לא שמאי.
יעקב ברוש: עורך דין, כלכלן, שמאי ואדריכל זה מטעם הדיירים, לא מטעם היזם.
שלומית אבינח: מי משלם?
יהושע דוידוביץ': את צודקת, בסוף היזם משלם את זה.
שלומית אבינח: בסדר, זה לא מה שאני שואלת.
שלומית אבינח: אם יש בעיה לדייר מסוים והיזם לא עומד בחובות והיזם לא הצליח לתת לו את כל מה שהוא רצה.
שלומית אבינח: למי הדייר פונה?
יעקב ברוש: נתתי לך שני מסלולים אפשריים, יכול להיות גם מסלול שלישי בו אין להם שום ייצוג.
יעקב ברוש: יש ייצוג חיצוני שהם לכאורה שוכרים והם יודעים לעשות את המשא ומתן מול היזם.
יעקב ברוש: במקרה של דירות ציבוריות, אני מייצג את הדיירים, אז אני ה     לגבי דיירי שיכון ציבורי.
יעקב ברוש: אלה שרכשו את הדירות מעמידר הם למעשה בעלים של דירות והם מנהלים את המשא ומתן או באמצעות צוות מול היזם או ישירות מול היזם.
יעקב ברוש: אני לא צד בעניין.
שלומית אבינח: זה במקרה שהוא קנה את הדירה מעמידר.