GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפה ציונית: אנחנו לא יכולים לנצל את ההיתר הזה היות ואין לנו את הסכום המתאים לתקצב דבר כזה.
אורי מקלב: הנתון הזה שיש רק 1600 ילדים שיש להם עובדים זרים זה מכוח ההכרח ולא מכוח הזכאות.
אורי מקלב: זכאים הרבה יותר.
אורי מקלב: אמר אלי ואת אמרת את זה גם כן.
אורי מקלב: יש לכם את ההיתר להחזיק עובד זר.
אורי מקלב: אני ארצה לשמוע את מר שפיגלר שהוא הממונה והאחראי על העסקת עובדים זרים.
אורי מקלב: בפועל אתם לא יכולים לממש את זה מסיבות תקציביות.
יפה ציונית: רציתי לספר קצת על מעיין הבת שלי.
יפה ציונית: מעיין בת 11 וסובלת מ-CP אפילפסיה שלא נשלטת על ידי תרופות, ליקוי ראיה קשה ופיגור קשה.
יפה ציונית: במשך היום היא שוהה, אם וכאשר היא הולכת למסגרת, היא שוהה במעון הטנא.
יפה ציונית: היא חוזרת בשתיים וחצי הביתה ומהרגע הזה אנחנו הופכים להיות המטפלים הסיעודיים שלה.
יפה ציונית: מדובר בהתעסקות אקטיבית של כמעט 24 שעות ביממה.
יפה ציונית: היות ויש לה הפרעות נוירולוגיות היא לא ישנה בלילה.
יפה ציונית: היום למשל שלחתי אותה בקושי רב כי הייתי צריכה להיות איתה, אחרי 48 שעות שהיא לא ישנה.
יפה ציונית: וזה אומר אפילפסיה שמתגברת וחוסר שינה כרוני שלנו.
יפה ציונית: עם הגיל המחלה של הילדים האלה מחמירה.
יפה ציונית: הצרכים שלהם רק גדלים והקושי שלנו ההורים גם גדל.
יפה ציונית: כמובן שיש השלכות קשות מאוד על המצב הפיזי והנפשי של הילדים שלי שחלקם כשאני חולה אני שולחת לטיפולים.
יפה ציונית: אני שלחתי ילד לטיפול פסיכולוגי במשך כמה שנים בגלל שיש לו אחות כזאת, בגלל שאני לא יכולה להיות איתו, לבלות איתו.
יפה ציונית: אנחנו לא יכולים לצאת לחופשה כמו משפחה רגילה.
יפה ציונית: גם כל הקייטנות האלה שמארגנים מטעם עמותות, אנחנו לא יכולים לנצל אותן היות ומדובר בילדה שאם אני אשלח אותה ויהיה שם מישהו שלא מכיר אותה היא פשוט בסכנת חיים.
יפה ציונית: אני לא יכולה לשלוח אותה.
יפה ציונית: יש פגיעה נוספת על הקיימת במצב הבריאותי של הילד הנכה בגלל שאם לא ניתן לתת לו סיוע, אין לי את הכסף לתת לו סיוע אחר הצהריים לטיפולים משלימים.
יפה ציונית: לא ניתן לגרום לו להתנועע, לקחת אותו לטייל, להתאוורר.
יפה ציונית: בוודאי שהמצב שלו רק מתדרדר יותר.
יפה ציונית: אני עובדת בחלקיות משרה, 60%.
יפה ציונית: בשתיים וחצי אני צריכה להיות בבית.
יפה ציונית: למעיין יש לה שני אחים, היא האמצעית.
יפה ציונית: יש לה אח בן 17 ויש לי ילד בן 5 בגן חובה.
יפה ציונית: מעיין נולדה בלידה רגילה.
יפה ציונית: אנחנו לא יודעים מה קרה.
יפה ציונית: אולי פגיעה מחיסון, לא ברור.
יפה ציונית: אבל בגיל 4 חודשים כבר התברר שיש צניחה בעקומות הגדילה.
יפה ציונית: הגענו מהר מאוד למכון להתפתחות הילד והמצב שלה רק התדרדר עד כדי כך שהיא הפכה להיות ממש סיעודית.
אורי מקלב: חוץ מניידות מה הקצבה שהיום את מקבלת מהמדינה?
יפה ציונית: אני מקבלת קצבת ילד נכה כ-2200 שקלים בחודש.
יפה ציונית: זהו.
יפה ציונית: יש לי מטפלת 3 פעמים בשבוע, 5 שעות אחר הצהריים בכל פעם וזהו.
יפה ציונית: אני לא מדברת על הציוד.
יפה ציונית: אני מעסיקה מטפלת ואני מחליפה מטפלות בקצב כי הן לא מחזיקות הרבה זמן מעמד.
יפה ציונית: זה טיפול בילדים שמצריכים המון.
יפה ציונית: יש המון שחיקה של המטפל עצמו אז יש המון תחלופה.
יפה ציונית: הנה בסוף השנה אני צריכה כבר לחפש מטפלת אחרת.
יפה ציונית: אני מעסיקה ישראלית.
יפה ציונית: עובד זר יהיה יותר שעות, הוא יכיר את הילד.
יפה ציונית: לוקח המון זמן להכיר ילד כזה.
יפה ציונית: לוקח משהו כמו חצי שנה להכיר את הצרכים שלה.
יפה ציונית: מה היא צריכה?
יפה ציונית: איך היא ישנה?
יפה ציונית: איך היא אוכלת?
יפה ציונית: קשה מאוד להאכיל אותה כי היא רק בולעת.
יפה ציונית: צריך אוכל מרוסק וכן הלאה.
יפה ציונית: התחלופה הזאת מאוד מקשה עליי.
יפה ציונית: היא סיעודית לחלוטין ועם פיגור קשה.
יפה ציונית: היא לא מדברת אז אני צריכה תמיד לנחש מה היא צריכה ומה קשה לה ומה כואב לה.
יפה ציונית: היא סובלת המון מבעיות עיכול.
יפה ציונית: רציתי לספר שגם כשהיא הולכת למסגרת בגלל הבעיות הנוירולוגיות שלה היא ישנה במסגרת.
יפה ציונית: היא אפילו לא מקבלת את הטיפולים הפרה רפואיים שהיא זכאית להם שמה.
יפה ציונית: הם בקושי מאכילים אותה.
יפה ציונית: הם מספיקים להאכיל אותה.
יפה ציונית: זה בייבי סיטר.
יפה ציונית: אז כשאני רוצה לממן למעיין טיפול אחר הצהריים, כמה טיפולים בשבוע שיחזקו אותה, שיגרמו לה לתנועה, ייקחו אותה לטיול, אני לא יכולה לעשות את זה.
יפה ציונית: אני צריכה שתהיה לי מנהלת לשכה כי הסידורים והפרוצדורות שאני עוברת סביב כל הניירת וטלפונים רק לקבל את הזכויות שהיא זכאית לה כבר.
יפה ציונית: גם כדי לקבל החזרים שמקבלים אותם בדיעבד כמה חודשים אחרי.
יפה ציונית: עכשיו אני רוצה לדבר גם כנציגה של המועצה לשלום הילד.
יפה ציונית: יש פגיעה בזכויות הילד הנכה.
יפה ציונית: הוא מופלה לרעה.
יפה ציונית: זה שילד נכה לא מקבל את השר"מ בדיוק כמו נכה מבוגר זה ממש עיוות.
יפה ציונית: הזכויות של הילדים הבריאים גם נפגעות בגלל שההורים מבצעים את הפונקציה של העובד הזר.
יפה ציונית: איכות הטיפול בילד סיעודי במוסדות היא הרבה יותר נמוכה בטיפול שיכול לספק לו עובד זר שמטפל אחד על אחד.
יפה ציונית: שלא לדבר על העלות שמה.
יפה ציונית: דבר אחרון, מדיניות משרד הרווחה היא עם הפנים לקהילה.
יפה ציונית: זה גם מה שכתוב באתר.
יפה ציונית: ככה הם מציגים את זה אבל בכל מה שקשור לאוכלוסייה עם צרכים מיוחדים זה לא כל כך מדויק.
יפה ציונית: היום המצב הוא שהמשרד מסבסד רק את הילדים במוסדות.
יפה ציונית: יש לו תקציב מאוד גדול של מאות מיליוני שקלים שהוא מקצה לאחזקת ילדים במוסדות.
יפה ציונית: זאת אומרת הם בעצם מעודדים הורים, לפחות הוועדה לקביעת פיגור שכלי שהיתה אצלי בבית, הם מעודדים להוציא את הילד מהבית אבל כשהורה רוצה להחזיק את הילד שהוא כל כך אוהב, רוצה להחזיק אותו בבית יחד עם המשפחה, מה שנקרא בקהילה, אי אפשר.
יפה ציונית: אנחנו לא מקבלים דבר ממשרד הרווחה.
יפה ציונית: אנחנו יודעים שממוצע אחזקת ילד במוסד ממשלתי כ-12500 שקלים לחודש ואנחנו אומרים שאם הכסף הזה היה מופנה לאחזקת הילד במשפחה, תמורת אותו כסף הילד היה מקבל טיפול מסור יותר, אינטנסיבי יותר, טוב יותר וזה גם היה מונע את ההתדרדרות הפיזית והנפשית שלו.
יפה ציונית: אנחנו חושבים שלהורה שמוכן, לא כל ההורים יכולים, אני לא שופטת אף אחד, אבל הורה שמוכן ורוצה להתמודד עם הקושי הזה בגלל שהוא רוצה שהילד יהיה אצלו בבית צריך להבטיח לו שלפחות 50% מעלות האחזקה בסידור החוץ ביתי תועבר להורה כדי שתאפשר לו את ההתמודדות המוצלחת שתיטיב עם הילד מחד וגם תחסוך למדינה המון כסף.
אורי מקלב: זה מעבר לחלק הרגשי והאמיתי והמוסרי את מדברת גם על המישור הפרקטי.
אורי מקלב: למה אנחנו מביאים את ההורים?
אורי מקלב: לשלוח את הילדים למוסדות.
אורי מקלב: יש כאן ניצול של ההורים.
אורי מקלב: זה שההורים מתמסרים ומשאירים את הילד בבית מנצלים אותם שלא מסייעים לי אפילו ב-20% מה שעולה למדינה להחזיק ילד במוסד.
אורי מקלב: אדם רואה את תפקידו כמצווה ערכית וחובה להשאיר את הילד בבית.
אורי מקלב: לא רק שאין את העזרה המעשית בעלויות יש כאן ניצול שאנחנו מרוויחים על כך מההורים האלה שלא שולחים למוסדות.
אורי מקלב: עילית שמואלי בבקשה.
עלית שמואל: אני אימא לשמחה.
עלית שמואל: שמחה בת 13.
עלית שמואל: כשמה היא.
עלית שמואל: היא שמחה.
עלית שמואל: אני לא אוותר עליה לעולם.
עלית שמואל: אני יודעת שוויתרתי כבר מזמן על עצמי.
עלית שמואל: (בוכה) וויתרתי כבר מזמן על הנישואים שלי, וויתרתי כבר מזמן על השפיות שלי.
עלית שמואל: אבל אני לא אוותר עליה.
עלית שמואל: היא הילדה הכי מאושרת שיש בעולם.
עלית שמואל: היא שמחה, היא כל היום צוחקת, היא מדברת, מבקשת כל הזמן מה שהיא רוצה.
עלית שמואל: אבל משום מה אני מרגישה כבר כל כך הרבה שנים, שמחה בת 13, עלויות בשמיים.
עלית שמואל: אנחנו לא מצליחים לשלם בשביל לתת לה מה שמגיע לה.
עלית שמואל: זה לא חסד.
עלית שמואל: היא צריכה את זה בשביל לחיות.
עלית שמואל: עכשיו מה אני צריכה לעשות.
עלית שמואל: אני צריכה לבחור במה?
עלית שמואל: בין לתת לה רכיבה או לתת לה בריכה, בין לתת לה טיטול איכותי שלא יתפורר לה בטוסיק לבין טיטול מתפורר כי 15 טיטולים עולים לי מאה ומשהו שקל.
עלית שמואל: מה אני אתן קודם?
עלית שמואל: ויש לי עוד ילדה בריאה גדולה בת 16.
עלית שמואל: לא רוצה להגיד לכם מה אומרים לי עליה.
עלית שמואל: אתם יודעים מה אומרים לי על נטלי שלי?
עלית שמואל: יה, התברכת בילדה נורא בוגרת.
עלית שמואל: אני לא שמחה בזה.
עלית שמואל: לא היתה לנטלי ילדות.
עלית שמואל: היא גדלה לבית של אחות נכה, של הורים שרצים כל היום.
עלית שמואל: אתם יודעים מה יש לי הכי הרבה בבית?
עלית שמואל: ניירות.
עלית שמואל: כי כל היום מבקשים ממני, פקססי.
עלית שמואל: פקססי.
עלית שמואל: ככה ערימות של ניירות.
עלית שמואל: עכשיו מה אני עושה?
עלית שמואל: אני אוספת קבלות.
עלית שמואל: עלה לי 3000 שקל טיטולים, בוא נראה מי מחזיר.
עלית שמואל: עלה לי 2000 שקל טיפולים, בואו נראה מי מחזיר.
עלית שמואל: לא נדבר על זה שאני כבר 13 שנה לא ישנה עם בעלי.
עלית שמואל: אני כל כך אוהבת אותו.
עלית שמואל: אני רוצה לשים את הראש שלי בלילה על מישהו שייתן לי חוזק לקום מחר בבוקר.
עלית שמואל: (בוכה) אף אחד לא נותן לי כי אני לא יכולה לישון איתו אפילו.
עלית שמואל: מישהו מכן יודעת מה זה לא לישון עם בעלך?
עלית שמואל: מישהו מכם בכלל מבין?
עלית שמואל: מה זה להחליט שיש אירוע, אתה הולך או אני הולכת?
עלית שמואל: והכי גרוע אתם יודעים מה, בגלל שאני רואה איך אני מתמודדת במדינה הזאת ואני כל כך אוהבת את שמחה, אני כל כך אוהבת אותה.
עלית שמואל: אתם יודעים מה אני אומרת?
עלית שמואל: שאני אחיה עד 120 וששמחה תחיה יום אחד פחות ממני.
עלית שמואל: שתחיה יום אחד פחות ממני כי פה אי אפשר לחיות נכה בארץ הזאת בלי אימא ואבא.
עלית שמואל: אני כל היום פה נלחמת.
עלית שמואל: מאירה מכירה אותי מהפגנות קודמות.
עלית שמואל: יואב מכיר אותי וכולם מכירים אותי.
עלית שמואל: נמאס לי להילחם.
עלית שמואל: אני רוצה לחיות.
עלית שמואל: אני רק בת 45.
עלית שמואל: אני רוצה כמו כולם.
עלית שמואל: למה לא מגיע לי?
עלית שמואל: אני לא טיפשה.
עלית שמואל: יש לי שכל.
עלית שמואל: אני חכמה.
עלית שמואל: עשיתי בגרות.
עלית שמואל: למדתי.
עלית שמואל: אני יכול לעבוד.
עלית שמואל: וואו מה אני יכולה לעשות.
עלית שמואל: אבל קודם כל צריך לטפל בשמחה.
עלית שמואל: ושמחה היא בת 13והיא שוקלת 42 קילו ואי אפשר להרים אותה לבד.
עלית שמואל: והיא לא יכולה ללכת ולהגיד אימא אני רוצה.
עלית שמואל: אם היא אומרת לי אימא רוצה בספה אז אני צריכה להרים אותה.
עלית שמואל: ואחרי שעה היא רוצה בכיסא גלגלים ואני צריכה להרים אותה.
עלית שמואל: ואחר כך היא רוצה בחוץ בגינה אז אני צריכה לקחת אותה.
עלית שמואל: והיא רוצה לשתות כל 5 דקות ואני צריכה למזוג לה.
עלית שמואל: יש לי חיים בכלל?
עלית שמואל: אז אני לא מצטערת שאני חייה בשבילה אבל תנו לי להיות בן אדם.
עלית שמואל: תנו לי לחיות ריבונו של עולם.
עלית שמואל: למה כבר שנה ומשהו, שנתיים צריך לבקש גמלת טיפול בילד?
עלית שמואל: מה לא ברור פה?
עלית שמואל: אני נשבעת לכם שאם אני לא אצטרך את זה אני לא אקח את זה.
עלית שמואל: אם אני לא אצטרך את זה ושמחה תלך לבד אני לא רוצה גמלת טיפול.
עלית שמואל: אבל אני מוכרחה.
עלית שמואל: לילה אחד, אלוהים יסלח לי על מה שעשיתי, לילה אחד לא יכולתי יותר ואמרתי לבני שאני כל אוהבת את בעלי בוא ניתן לשמחה לישון כי אני חייבת שתחבק אותי.
עלית שמואל: אז הוא ישן איתי כל הלילה.
עלית שמואל: אתם יודעים מה קרה?
עלית שמואל: מצאתי את שמחה בבוקר על הרצפה ואני לא יודעת מאיזו שעה היא היתה שם.
עלית שמואל: ומאז אני לא רוצה לישון איתו יותר.
עלית שמואל: ואני לא יכולה להסתכל לה בעיניים עד היום כי רציתי יום אחד במשך 13 שנה לישון שיחבקו אותי.
עלית שמואל: תנו לנו להיות בני אדם.
עלית שמואל: למה אנחנו שקופים?
עלית שמואל: למה אני רק מספר תעודת זהות?
עלית שמואל: אתם יודעים מה אני?
עלית שמואל: אני מתקשרת קוד סודי, מספר תעודת זהות.
עלית שמואל: זה מה שאני במדינה.
עלית שמואל: מגיע לי.
עלית שמואל: נטלי שלי.
עלית שמואל: אני רוצה ללכת עם נטלי הגדולה הבוגרת שלי שהיא בכיתה י'.
עלית שמואל: היא עושה בגרות עכשיו.
עלית שמואל: היא ילדה כל כך חכמה.
עלית שמואל: אני לא יכולה לעשות איתה כלום כי אני חייבת להיות בשתיים וחצי בבית לקבל את שמחה כי אי אפשר להרים אותה לבד, אי אפשר לקלח אותה לבד.
עלית שמואל: אתם יודעים מה בעלי עושה בשביל לקלח אותה?
עלית שמואל: הוא שובר את הגב.
עלית שמואל: היו לו כבר 3 פריצות דיסק.
עלית שמואל: ואתם מה, אני אגיד לכם עוד דבר.
עלית שמואל: אולי אני קצת מספרת יותר מדי על עצמי.
עלית שמואל: אבל אין אימא, אולי יש אחת או שתיים, אבל אני אומרת לכם שאין אימא שלא לוקחת כדורי ארגעה.
עלית שמואל: כי אנחנו לא יכולות לחיות ולהיות שפויות אחרת.
עלית שמואל: ושר הרווחה לא פה.
עלית שמואל: והוא היה צריך לבוא לפה.
עלית שמואל: והוא היה צריך לתת לנו את זה כי זה לא חסד.
עלית שמואל: זה זכות.
עלית שמואל: איפה שר הרווחה?
עלית שמואל: מה קרה?
עלית שמואל: איפה אתה?
עלית שמואל: אף אחד לא רוצה.
עלית שמואל: תנו לנו בבקשה, אני מבקשת מפה מהוועדה הזאת.
עלית שמואל: תנו לנו כבר לחיות חיים כי אני באמת רוצה שהילדה שלי תוכל לחיות בארץ הזאת אחרי שאני אלך.
עלית שמואל: היום אי אפשר להגיד את זה.
עלית שמואל: ואני נורא מצטערת אבל אני אוהבת אותה, ואני פה כי אני מרגישה שאני חייבת את זה בשבילה.
עלית שמואל: הלוואי והייתי יכולה להישאר היום בבית ופעם אחת לשתות נס קפה כמו אישה נורמאלית.
עלית שמואל: כשאני מתקשרת לחברה שלי, אין לה ילד נכה אז היא אומרת לי אני עכשיו שותה נס ואני עוד מעט יוצאת לעבודה.
עלית שמואל: ואני החלום שלי זה לשתות נס וללכת לעבודה.
עלית שמואל: אבל יש לי בת והיא בת 13, וגבר לא יכול לשים טיטול לילדה.
עלית שמואל: צניעות דיברנו.
עלית שמואל: ויש גם מחזור.
עלית שמואל: יש כל כך הרבה דברים.
עלית שמואל: למה זה היה צריך להגיע לזה?
עלית שמואל: יש לשר הרווחה על פי תקנה 222 של חוק הביטוח הלאומי זכות לקבוע שמעלים את הגמלה הזאת.
עלית שמואל: אז שיעשה את המעשה הזה.
עלית שמואל: אני בטוחה בדבר אחד.
עלית שמואל: מדינת ישראל לא תקרוס אם היא תיתן לילדים האלה גמלת טיפול.
עלית שמואל: ואתם יודעי מה?
עלית שמואל: אנחנו נצא ממעגל העוני, ושנית הטיפול המתמשך במשפחות שלנו, בעובדים סוציאליים ופסיכולוגים ותרופות לארגעה ופסיכולוגים לילדים הבריאים שלנו, ואבטחת הכנסה ודברים אחרים, לא נצטרך אותם.
עלית שמואל: כי לי יש ידיים.
עלית שמואל: אני יכולה לעבוד.
עלית שמואל: אבל המדינה אומרת לי, תישארי ענייה, תישארי מסכנה, ותמשיכי לאסוף ניירות.
עלית שמואל: אני נורא מבקשת.
עלית שמואל: לא מתחננת.
עלית שמואל: אבל אני מבקשת ששר הרווחה ישמע מפה, אלוהים תעשה נס שהוא ייכנס בדלת ויגיד אני נותן.
עלית שמואל: ואם לא הוא אז שיבוא ראש ממשלה וייכנס בדלת ויגיד, בואו עכשיו מכאן לוועדה לישיבה, אני נותן.
עלית שמואל: כי זו הזכות שלהם.
אורי מקלב: אני לא יודע איך להגיד לך תודה רבה, ולו לרגש אותנו, כי בחיי היום יום אנחנו לא רגילים לזה, להתרגש ולראות שיש חיים אחרים, זה עצמו ספר מוסר.
אורי מקלב: מעבר לכך את מחפשת את הנס קפה, אנחנו מחכים לנס.
אורי מקלב: אני מבחינתי הייתי יכול לסגור את הישיבה עכשיו.
אורי מקלב: אני לא חושב שצריך יותר מזה.
אורי מקלב: הדברים האלה מהדהדים הרבה זמן.
אורי מקלב: אלה לא דברים שנמחק רישומם מהר מאוד.
אורי מקלב: הדברים האלה חודרים ללב.
אורי מקלב: רציתי לשאול אותך מר שפיגלר בתפקידך כממונה על ההיתרים לעובדים הזרים.
אורי מקלב: כמה בקשות להיתרים יש לך מצד הורים לילדים כאלה שמבקשים עובדים זרים?
אורי מקלב: אם ידוע לך כמה מהם קיבלו היתרים ולא מימשו אותם בגלל חוסר תקציב כדי לממן עובד זר או עזרה בבית?
מאיר שפיגלר: אני יכול להעיד רק על מה שאנחנו עושים ביחידה שלנו כאשר אנחנו נדרשים לטפל בבקשות של הורים לילדים נכים או נכים מבוגרים.
מאיר שפיגלר: אצלנו האמירה היא מפורשת שיש לעשות הכול כדי לסייע ולקדם את הטיפול כמה שיותר.
מאיר שפיגלר: לכל אחד מהעובדים שלנו ברור שאף אחד לא היה רוצה להתחלף עם מי שצריך היתר לסייע לו בהענקת טיפול מינימאלי אם לעצמו כנכה אם זה לילד שלנו.
מאיר שפיגלר: מבחינתנו אנחנו עושים הכול על בסיס בית הלל כדי להקל.
מאיר שפיגלר: לא לדרוש מכם לשלוח ניירת עוד פעם ועוד פעם.
מאיר שפיגלר: ככל שניתן ללכת לקראתכם.
מאיר שפיגלר: זו המוטיבציה שלנו, זו האמונה שלו וזו דרכנו.
מאיר שפיגלר: לגבי אלה שמבקשים היתרים, מקבלים אותם ולא מממשים אותם כתוצאה ממגבלות תקציביות, מדובר במספר אלפים.
מאיר שפיגלר: אנחנו יודעים בוודאות מלאה שישנן משפחות שמקבלות היתרים, לא מממשות אותם, בעיקר כתוצאה ממגבלה כלכלית.
מאיר שפיגלר: אנחנו יודעים על דבר לא פחות קשה שישנם לא מעט מקרים שאנשים מקבלים היתרים לא לנכה אחד אלא לשניים כמו שציין אלי דהן ובגלל מגבלות כספיות שהן גם כן אמורות בסופו של יום להיות חלק מהזכויות של העובד הזר, מקבלים או לוקחים או סועדים את הילדים שלהם באמצעות עובד זר אחד ולא באמצעות שניים.
מאיר שפיגלר: זה דבר שמביא ללא מעט בעיות נלוות.
מאיר שפיגלר: אנחנו מודעים גם לסוגיה הזאת שהשר"מ ניתן לנכים מעל גיל 18 ולא ניתן לנכים שמתחת גיל 18.
מאיר שפיגלר: היום לאור מדיניות הממשלה אנחנו עושים את הכול כדי שגם העובדים הזרים יקבלו את מה שמגיע להם בדין וזה שכר ונלוות וזו מטלה כלכלית, ומי שמקבל את האפשרות להיעזר בעובד זר צריך לשאת בה.
אורי מקלב: 1600 ילדים מימשו את ההיתר.
אורי מקלב: אתה אומר שיש עוד כמה אלפים שיש להם היתר אבל הם לא מממשים את זה.
אורי מקלב: מעבר לכך כאלה שלא הגישו בכלל כי הם יודעים שהם לא יוכלו לממש את הזכות הזו.
מאיר שפיגלר: אין לנו נתון לגבי אלה שלא פונים כמובן.
מאיר שפיגלר: אנחנו יכולים לדבר רק על אלה שפונים, יש להם היתרים והם לא מממשים אותם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מניחה שאת הגמלה הרגילה מקבלים כל הילדים הנכים.
יואב קריים: לצערנו לא.
גלי טל: אני עורכת דין גלי טל מאלו"ט האגודה לילדים אוטיסטים.
גלי טל: אני רק רוצה לשבר את האוזן שעד גיל 18 קצבת ילד נכה לא ניתנת בגין אחוז או שיעור נכות כמו שמתקיים מעל גיל 18.
גלי טל: הם מקבלים מסעיפים שונים.
גלי טל: למשל אצלנו אוטיסטים מקבלים עקב היותם בעלי ליקוי מיוחד אז הם מקבלים קצבת ילד נכה.
גלי טל: לקויות אחרות מקבלות בגלל מבחנים של תלות ותפקוד ואי יכולת לבצע פעולות כלשהן או השגחה תמידית שנדרשת אבל אין קשר לאחוזי נכות.
גלי טל: אין אחוזי נכות עד גיל 18 בניגוד לנכים הבוגרים.
אורי מקלב: אדם שרוצה לקבוע אחוזי נכות צריך לעשות את זה באופן פרטי עם מכונים.
אורי מקלב: אז אולי הוא יהיה זכאי ל-2% הנחה אם הוא מרחיב את הדירה שלו וכולי, וכולי.
אורי מקלב: הדברים האלה באמת אבסורדיים.
אורי מקלב: יש שאלה, האם מי שכן עומד באחד הפרמטרים מקבל את כל הקצבה או שגם הקצבה הזאת היא חלקית?
גלי טל: יש כאלה שמקבלים חלקית.
אורי מקלב: אז זה בנוי מכמה פרמטרים.
אורי מקלב: יש ילדים שפרמטר אחד יכול לתת להם את מלוא הקצבה ויש ילדים שחלק מהפרמטרים נותנים להם את הקצבה של אלפיים ומשהו שקל.
אורי מקלב: יצחק הנאו, אני מבין שאתה רוצה להתייחס למשהו בנוגע לעובדים הזרים.
יצחק הנאו: אני הורה פעם שנייה לילד נכה.
יצחק הנאו: אני רוצה להתייחס נקודתית לשאלה שנשאל מאיר שפיגלר.
יצחק הנאו: מר שפיגלר נשאל האם יש זכאים שלא מנצלים.
יצחק הנאו: אני אומר באופן חד משמעי, אני הורה שזכאי ובכלל לא ביקש.
יצחק הנאו: לא ביקש כי אין לי מאיפה לממן.
יצחק הנאו: מר שפיגלר לא יודע את המספרים לאשורם.
יצחק הנאו: היה לי ילד נכה שנפטר לפני 6 שנים והעסקתי עובדת זרה מכסף שהשגתי, לא ממימון של מדינת ישראל.
יצחק הנאו: הוא נפטר בגיל 10.
יצחק הנאו: היום יש לי ילד נכה נוסף שאני לא ביקשתי אישור להעסקת עובדת זרה.
יצחק הנאו: אנחנו ההורים לילדים נכים אנשים ריאלים.
יצחק הנאו: אנחנו יודעים מה זה הוצאות.
יצחק הנאו: אנחנו מתעסקים עם זה מהבוקר עד הלילה, ניירת כפי שנאמר וכולי וכולי.
יצחק הנאו: אין לי סיבה לבקש אישור להעסקת עובדת זרה.
יצחק הנאו: אני יודע שאני לא אוכל להעסיק אותה.
יצחק הנאו: לכן התשובה ברורה.
יצחק הנאו: יש הרבה אלפים שזכאים והכללים להעסקת עובדת זרה הם ברורים ביותר.
יצחק הנאו: המקום הקל ביותר להשיג אישור היום זה להעסיק עובדת זרה לנכים.
יצחק הנאו: זה קל מאוד.
יצחק הנאו: אין שום סיבה לגשת.
יצחק הנאו: אין מאיפה לממן את זה.
יצחק הנאו: אני מסכים עם דברים שנאמרו בתיאור המצב.
יצחק הנאו: אני אולי לא מסכים עם דפנה שאמרה שצריך להגדיל קצבאות.
יצחק הנאו: אני חושב שצריכה להיות קצבה חד משמעית של שר"מ לילדים לא על ידי הגדלת קצבאות.
יצחק הנאו: אני יכול להשוות בין תקופה שהעסקתי עובדת זרה לבין תקופה שאני לא מעסיק עובדת זרה.
יצחק הנאו: רוב רובם של הדברים שנאמרו פה, הדברים הקשים נמנעים על ידי העסקת עובדת זרה.
יצחק הנאו: זה חד משמעי.
יצחק הנאו: אני אומר את זה מניסיון אישי.
יצחק הנאו: נשאלה פה גם שאלה האם מעסיקים עובדים ישראלים.
יצחק הנאו: נכון.
יצחק הנאו: העובדים הישראלים לא מסוגלים להחזיק במצבים האלו.
יצחק הנאו: העובדים הזרים כן מסוגלים להחזיק במצבים האלו.
יצחק הנאו: הם מורגלים לחיים אחרים לגמרי.
יצחק הנאו: בהחלט העובדים הזרים שזה יהיה מהפיליפינים או מאיפה שלא יהיה, מהניסיון האישי משנה.
יצחק הנאו: אני העסקתי עובדת זרה שנה וחצי עד הפטירה.
יצחק הנאו: היום למרות שאני צריך את זה בגלל רוב הסיבות שנאמרו פה אני לא מסוגל להחזיק עובדת זרה.
יצחק הנאו: זה משליך על המשפחה, זה משליך על הכול.
קריאה: כמה עולה להחזיק עובדת זרה?
מיה גפן: בין 6000 ל-7000 שקל.
יואב קריים: זה ממסמך רשמי של המדינה.
אורי מקלב: אני הייתי רוצה לשמוע ממר שפיגלר אם אתה יודע כמה זה עולה.
מאיר שפיגלר: הסוגיה של השכר שיש לשלם לעובד זר בסיעוד נמצאת לפתחו של בית הדין הארצי לעבודה משום העובדה שיש פסיקות שסותרות אחת את השנייה, האם מדובר בשכר מינימום?
מאיר שפיגלר: האם מדובר בשכר שצריך להתלוות אליו תוספת עבור שעות נוספות?
מאיר שפיגלר: הרי מדובר בעובד אמור להיות 24 שעות בביתו של המטופל.
מאיר שפיגלר: ברור שעובד זר הוא לא עבד.
מאיר שפיגלר: הוא עובד ומגיעה לו חופשה שבועית.
מאיר שפיגלר: האם זה 24 שעות או 36 שעות?
מאיר שפיגלר: הנושאים האלה כרגע נמצאים בדיונים משפטיים.
מאיר שפיגלר: מבחינת מערכת האכיפה אנחנו אוכפים שכר מינימום.
מאיר שפיגלר: שכר מינימום הווה אומר נכון להיום 3850 שקל.
מאיר שפיגלר: זו ההוראה וההנחיה לעניין האכיפה.
מאיר שפיגלר: כמובן שלזכאים להעסיק עובד זר יש אפשרות על פי תקנות לנכות סכום מסוים מביטוח בריאות שהמעסיק מחויב בו.
מאיר שפיגלר: כנ"ל לגבי הנושא של הסעדה, לינה וכך הלאה.
מאיר שפיגלר: בגדול מבחינת הבסיס זה שכר מינימום.
מאיר שפיגלר: אפשר לנכות עד 25% משכר המינימום כנגד הוצאות שמוכרות.
מאיר שפיגלר: אני מדבר על הוצאה ישירה שאמורה להגיע לחשבונו של העובד הזר.
מאיר שפיגלר: אם מנכים את הניכויים המותרים על פי חוק ומקדמות שנותנים לעובד שזה שכר לכל דבר ועניין זה יכול להגיע לסדר גודל מינימאלי של 3000 עד 3800 או 4000 שקל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מעסיקה עובדת זרה לחמותי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה מגיע ל-6000-7000 שקל בחודש.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל בנסיבות גם את ה-3800 שקל הזכאים לא יכולים לשלם.
מאיר שפיגלר: שלא תהיינה אי הבנות.
מאיר שפיגלר: מדובר על סכום מינימאלי שמבחינת מערך הפיקוח שלנו אמור לעבור מדי חודש לחשבונו של העובד.
מאיר שפיגלר: אנחנו מודעים ל-100 שקל כל שבוע שנותנים.
מאיר שפיגלר: אנחנו לא זרים ולא מנוכרים מהתביעות שישנן.
מאיר שפיגלר: מהסיפור שמדובר במינימום של המינימום.
מאיר שפיגלר: בדרך כלל עובדים זרים היום יש להם את זכות הבחירה להיות במקום אחד ולא במקום אחר והם כבר מבקשים יותר מהמינימום הנדרש.
מאיר שפיגלר: נשאלתי לגבי מה המהות והמשמעות של האכיפה שלנו.
מאיר שפיגלר: כמה אנחנו אמורים לבדוק שעובר בסופו של יום לחשבון הבנק של העובד הזר ועל זה השבתי.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שזכאים לעובדים זרים שיותר קל לעבוד אצלם.
אורי מקלב: למה צריך לעבוד אצל ילד נכה שזקוק להשגחה צמודה והטיפול בו הרבה יותר קשה.
אורי מקלב: כל סוגית העובדים הזרים הפכה להיות קשה.
אורי מקלב: הם עומדים יותר על זכויותיהם, הם לומדים אחד מהשני, והדרישות גדלות.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא למה אנחנו אומרים עובד זר ולא אומרים עובד סיעודי?
אורלי לוי אבקסיס: אולי באיזשהו אופן אנחנו יכולים להרחיב את האופציה של נותן השירות ולנתק את זה מאותו עובד זר ספציפי.
אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו כמדינה יכולים על הדרך גם לנצל את הפלטפורמה הזו וגם לעודד עבודה בתוך האוכלוסייה שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: כשאני רואה את הפרסומת המזעזעת של משרד התמ"ת של צעירים שלוקחים להם את העבודה.
אורלי לוי אבקסיס: מפילים את זה על האזרח.
אורלי לוי אבקסיס: כאילו שאתה מעסיק עובד זר אתה לוקח את הפרנסה מהישראלי.
אורלי לוי אבקסיס: וזה אבסורד.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אולי דרך הוצאה ממשלתית אנחנו יכולים לתפוס שתי ציפורים במכה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להציף את הסיבה המרכזית למה ההורים האלה לא יכולים להעסיק עובדים זרים.
אורי מקלב: חנה לוי.
חנה לוי: לי יש שתי ילדות נכות.
חנה לוי: אחת בת 20, אחת בת 16.
חנה לוי: יש לי גם שני ילדים קטנים, אחד בן 9 ואחד בן 3, בריאים.
חנה לוי: הבנים שלי בריאים.
חנה לוי: הבנות הנכות חולות במחלה לא ברורה ולא יודעים למה הן כאלה.
חנה לוי: הן נכות ומפגרות וסובלות בדרך מעוד כל מיני דברים.
חנה לוי: רק תגידו מה, חירשות, בעיות עיניים, בעיות התנהגות, בעיות שינה ועוד, הרשימה ארוכה.
חנה לוי: כשנולד הבן הגדול שלי בן ה-9 הבנו שאנחנו חייבים לקחת עזרה ולקחנו עזרה.
חנה לוי: ואז הבת הגדולה שלי חלתה.
חנה לוי: היתה מאושפזת 3 חודשים בבית חולים, 3 חודשים שבעלי לא עבד ואחר כך לא היתה לנו ברירה, היא התדרדרה כל כך במצב שלה שהכנסנו אותה למוסד עלה.
חנה לוי: אחר כך עם הקטנה ניסינו להסתדר 6 שנים בלי עובד זרה.
חנה לוי: פשוט לא יכולנו לממן את זה כי בעלי בקושי עבד.
חנה לוי: ואז קרה לנו נס והריתי והייתי בשמירת הריון.
חנה לוי: היה ברור שכשאני בשמירת הריון, בעלי גם לא עבד במשך התקופה הזאת, ונולד ילד ואמרנו שזה או לטפל בילדה הנכה שלא ישנה גם בלילה ויש לה בעיות התנהגות קשות ועל תרופות פסיכיאטריות.
חנה לוי: מדובר בילדה עם עודף משקל שלא ישנה בלילה עם בעיות התנהגות קשות, ונדליזם בכל הבית כי הידיים שלה משוחררות.
חנה לוי: דברים היו מתעופפים.
חנה לוי: סכנה ממש.
חנה לוי: וכל היום היה צריך להשגיח עליה אז נאלצנו להעסיק הרבה ישראלים שעברו בתחלופה כי היה להם מאוד קשה להתעסק איתה שלא לדבר על לקלח אותה כשפה מתעופפת לה יד ושם מתעופפת לה יד וזה לא רצוני.
חנה לוי: אז החלטנו שאנחנו עושים מאמץ ולוקחים עובדת זרה בשביל השפיות שלנו כי אנחנו לא היינו ישנים בלילה.
חנה לוי: היינו ישנים בתורניות.
חנה לוי: חצי לילה אחד ישן ליד הילדה ואחד במיטה ואז מתחלפים באמצע הלילה בשעה קבועה עם שעון מעורר.
חנה לוי: זה היה החיים שלנו.
חנה לוי: נולד לנו ילד בריא.
חנה לוי: החלטנו שבשביל השפיות של שני הבנים וגם שלנו, קיבלנו מתנה כזו יקרה שאנחנו לא יכולים עכשיו להרוס להם את החיים.
חנה לוי: הבאנו עובד זר.
חנה לוי: במקביל גם אנחנו פועלים כדי להוציא את הילדה מהבית כי אין לנו ברירה בעצם בשביל הילדים הבריאים.
חנה לוי: יש לי ילדה במוסד אז אני יודעת גם מה זה במוסד.
חנה לוי: הוצאתי אל הילדה שלי מהבית כי פשוט המצב שלה התדרדר כל כך ולא יכולנו להחזיק אותה בבית.
חנה לוי: אני יודעת מה זה להחזיק ילד במוסד.
חנה לוי: 12500 שקל משלמים על הילדה הזאת המדינה.
חנה לוי: וגם אנחנו שילמנו 1300 שקל מהכסף שלנו חוץ מכל הקצבה שלה שעברה.
חנה לוי: הפסקנו לקבל את קצבת הנכות.
חנה לוי: הילדה קיבלה במוסד שנחשב אחד הטובים את הסטנדרט הכי נמוך שאפשר.
חנה לוי: אם זה באוכל, אם זה בתנאים, אם זה במקלחת המטונפת שהיו מקלחים אותה, אם זה בטיפול.
חנה לוי: הילדה מדברת בשפת סימנים.
חנה לוי: 6 שנים היא במוסד ואף אחד לא למד אפילו להגיד את השם שלה בשפת סימנים.
חנה לוי: זה הסטנדרט של מוסד שהמדינה משלמת 12500 שקל.
חנה לוי: המוסד נחשב אחד הטובים.
חנה לוי: אני כבר 4 שנים בבג"ץ כדי להוציא את הילדה למקום אחר.
אורי מקלב: 12500 שקל לא מספיקים כדי להחזיק את הילד הנכה במוסד.
אורי מקלב: המוסד צריך להביא כספינם מגורמי חוץ, תרומות.
אורי מקלב: וכשאין מי שסובל זה מיד הילדים.
חנה לוי: למוסד הזה יש המון תרומות ובגלל זה הוא נחשב הכי טוב כי הוא עוד נותן הרבה יותר מאשר אחרים נותנים.
חנה לוי: הסטנדרט הוא מאוד נמוך.