GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה שחר: כי נניח היום כשאני מטפל בהעברה, הנושא של להעביר למדינה, אז מי שהיה לו רק כספים לצורך העניין, אז זה כבר 3 או 4 שנים שהחוק אומר לאחר 15 שנים של ניהול להעביר כספים לקניין המדינה.
שלמה שחר: אז כשאני צריך היום להעביר לקניין המדינה אני לא מעביר אוטומטית.
שלמה שחר: אני עושה שוב את אותו הליך גילוי שעשו בהתחלה לראות אם יש יורשים.
שלמה שחר: ושם אנחנו גם מוצאים.
שלמה שחר: כי גם לי, השימוש היום באינטרנט ובאפשרות להגיע לכל מיני קישורים, אנחנו בעצמנו מאתרים יורשים ומודיעים להם, רבותיי, אנחנו לא מעבירים לקניין המדינה כי עשינו בדיקה נוספת.
שלומית אבינח: יש לכם הסבר על זה באתר?
שלמה שחר: יש אתר מסודר עם הסבר על כל הנושא של איתור יורשים ויש שמה קובץ שאפשר להיכנס אליו.
שלמה שחר: הכול.
משה גילאי: אנחנו מנהלים את מקרקעי ישראל שזה מקרקעי המדינה, רשות פיתוח וקק"ל.
משה גילאי: אז מובן מאליו שצריך להוריד מזה את הקרקעות הפרטיות.
משה גילאי: במסגרת הזאת אנחנו מנהלים רישום אצלנו של כל מה שלא רשום בטאבו כי מה שרשום בטאבו לא מעודכן אצלנו משום שברגע שזה נרשם בטאבו כל הפעולות, העברת זכויות, בנייה וכיוצא נעשות כבר תוך רישום בטאבו.
משה גילאי: לגבי המקרקעין שלא רשומים בטאבו אנחנו מנהלים אצלנו רישום של העסקות שנעשות כאשר הרישום נעשה על פי נתונים מזהים של הקרקע.
משה גילאי: זאת אומרת גוש, חלקה, תת חלקה אם זו דירה.
משה גילאי: כאשר מישהו בא ומבקש נתונים הוא צריך להביא נתונים מזהים של הקרקע ובמקרים מסוימים הוא צריך להביא גם נתונים מזהים שלו כאשר נתוני הקרקע שבידו אינם מספיקים, נתונים אישיים שלו, נתונים מזהים, ואת הזיקה בינו ובין הנכס או בין בעל הזכויות הרשום.
משה גילאי: הבעלות בכל הקרקעות האלה היא של המדינה.
משה גילאי: אני אומר מדינה בקיצור.
משה גילאי: הכוונה במדינה זה רשות פיתוח וקק"ל.
משה גילאי: נגיד מדינה לצורך הפשטות.
משה גילאי: הבעלות היא של המדינה אבל יש כל מיני בעלי זכויות אם זו חכירה, אם זה ברי רשות למיניהם, בעיקר חכירות שיושבים על הקרקע.
משה גילאי: יש רישומים ישנים גם מלפני קום המדינה של קרן קיימת וגם של המדינה כי פעם היו רושמים את נכסי המדינה לפי חוק נכסי המדינה.
אורי מקלב: אם יש מצב של בר רשות שחכר קרקע, היורשים שלו הם גם נמצאים במנהל מקרקעי ישראל?
משה גילאי: כן.
משה גילאי: בהחלט יכול להיות.
אורי מקלב: האם הוא יכול להגיע אל הקרקע לפי מספר זהות או רק לפי גוש וחלקה?
אורי מקלב: אפשר לקבל מידע לפי מספר זהות?
משה גילאי: אפשר.
משה גילאי: מי שמטפל בזה מבחינת חופש המידע או שמירת הפרטיות זה הייעוץ המשפטי אצלנו שבוחן כל בקשה כזאת ורואה אם מסירת המידע יכולה לפגוע בפרטיות.
אורי מקלב: אם הוא יוכיח שיש לו זיקה משפחתית על ידי מספר הזהות אז הוא עשוי לקבל את המידע?
משה גילאי: זה ניתן.
משה גילאי: ניתן אבל אני לא יכול כרגע לתת לך כרגע את העמדה המשפטית כי את בקשר לזה אני צריך לשמוע מהיועץ המשפטי.
שלומית אבינח: זה לא גורף?
משה גילאי: כל מקרה לגופו.
אורי מקלב: דירות של נעדרים אתם משכירים לפי מה שהאפוטרופוס הכללי אומר לכם.
אורי מקלב: אחרי 15 שנה הוא צריך למכור.
אורי מקלב: עד ה-15 שנה האלה אתם מנהלים את זה?
משה גילאי: לא.
משה גילאי: להיפך.
משה גילאי: האפוטרופוס מנהל את כל נכסי הנעדרים.
משה גילאי: עד שהוא לא מעביר את זה למדינה אז זה אצלו.
שלמה שחר: פעם זה היה אחרי 15 שנים.
שלמה שחר: היום זה השתנה.
שלמה שחר: לאחר 25 שנה.
שלמה שחר: אני מנהל את אותן דירות וכשאומרים קניין המדינה, אז שאלו מי זו המדינה?
שלמה שחר: האם זה הדיור הציבורי?
שלמה שחר: לצורך העניין המינהל הוא הגוף שאמור לקחת את הדירות האלה.
שלמה שחר: הוא יכול למכור אותן, הוא יכול להמשיך להשכיר אותן.
שלמה שחר: זה כבר הופך פחות רלוונטי למי שרוצה לבקש אותם.
שלמה שחר: אלא אם כן הדירה עדיין קיימת שהוא יכול לקבל אותה בחזרה.
שלמה שחר: אם לא, אם היא נמכרה הוא יקבל תמורת כסף.
שלמה שחר: אחרי 25 שנה אני משכיר את הדירות.
שלמה שחר: צובר את התשואה.
אורי מקלב: איפה המינהל נמצא ב-25 שנה האלה?
משה גילאי: לא נמצא.
אורי מקלב: ואז בתום 25 שנה אתם מקבלים את זה, ומה אתם עושים עם זה?
אורי מקלב: אתם מוכרים את זה?
משה גילאי: אנחנו מתייחסים אל זה כמקרקעי ישראל לכל דבר.
משה גילאי: אם זו קרקע פנויה אנחנו משווקים אותה.
משה גילאי: אם זה דירה גם מוכרים.
אורי מקלב: בכמה דירות מדובר בשנה?
משה גילאי: זו לא כמות גדולה.
שלמה שחר: בשנים עברו הם קיבלו דירות בודדות אבל היום בהחלט מדובר על זה שיעברו בתום 25 השנים יעברו עשרות דירות לפחות.
אורי מקלב: אני מודה לכולכם שהשתתפתם.
אורי מקלב: הצפנו את הנושא הזה.
אורי מקלב: יש חשיבות מאוד גדולה שזה עלה בוועדה לפניות הציבור מהפרט אנחנו לומדים על הכלל.
אורי מקלב: יש לנו מה לעשות בשטח הזה.
אורי מקלב: אם אנחנו היום פתוחים לחשיפת מידע, המידע צריך להיחשף גם בנושא הזה.
אורי מקלב: כמובן המגבלה צריכה להיות כזו שלא יתאפשר לרמאים לתפוס בעלות.
אורי מקלב: אבל צריך כאן שינוי מחשבה.
אורי מקלב: לא מפני שאנחנו חוששים מפני רמאים אנחנו נסתיר מפני האזרחים.
אורי מקלב: מאות מיליוני שקלים ששייכים לציבור לא מגיעים לציבור, לא מגיעים ליורשים.
אורי מקלב: אנחנו לא באים לקראת היורשים כדי להקל עליהם להוכיח את הבעלות.
אורי מקלב: המצב הזה שהמדינה מחזיקה קרקעות לא לה ולא מאפשרת לאנשים להגיע לחקר האמת הוא מצב שצריך לשנות.
אורי מקלב: יש כמה שלבים.
אורי מקלב: יש דרגות שונות.
אורי מקלב: הוועדה תפנה לשר המשפטים ולכל הגורמים הרלוונטיים כדי לשנות את התפיסה ולקיים נוהל אחר בין אם זה יהיה בצורה של תקנות על פי החלטת ממשלה או אם יהיה צורך תהיה חקיקה בעניין הזה.
אורי מקלב: למרות שאני לא חושב שזה יגיע עד כדי חקיקה.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים לפתוח את הישיבה.
אורי מקלב: לפני שנפתח בדברים, נעשה סבב היכרות.
אורי מקלב: רבותיי, אנחנו התכנסנו היום משתי סיבות.
אורי מקלב: סיבה ראשונה, השקת כרטיס חכם, מה שנקרא רב קו.
אורי מקלב: אנחנו צריכים עוד להודות לכל מי שידו בתכנון, ידו ביישום, ידו בהפעלת הרב קו בכל חברות התחבורה ביחד.
אורי מקלב: אנחנו חושבים שזה דבר מאוד מאוד חשוב.
אורי מקלב: הנושא של תחבורה ציבורית תופס אצלנו הרבה מקום, אנחנו יודעים אולי, בלשון הגזמה אני אומר, שהמדינה מחולקת לשתיים, למשתמשים בתחבורה ציבורית ולכאלה שלא משתמשים בתחבורה הציבורית ותמיד אומרים שכל מי שמדבר על תחבורה ציבורית ולא נזקק לה בעצמו, לא יכול להבין את המצוקה.
אורי מקלב: צריך לחוש את זה ממש באופן אישי, כדי להבין את כל המרחב ואת כל המגוון והבעייתיות בנושא התחבורה הציבורית.
אורי מקלב: נושא התחבורה הציבורית הוא אקוטי לאלה שמשתמשים בו ותלויים בו.
אורי מקלב: חוץ מהסדרים כאלה ואחרים של זמינות ונוחות ובטיחות, אנחנו יודעים שמה שמעסיק את משתמשי התחבורה הציבורית זה גם העלויות והיעילות, שלפעמים באים ביחד.
אורי מקלב: חלק גדול ואפילו רוב המשתמשים בתחבורה הציבורית משתמשים בה בגלל שאין להם רכב ואין להם אפשרות לנסוע ברכב פרטי, או שאלה נוער וילדים.
אורי מקלב: תמיד אומרים שאם יש רכב אחד במשפחה, גם אם הוא לא זמין, גם אם הוא עסוק מאוד, זה אינו דומה למשפחה שאין לה אפילו רכב אחד.
אורי מקלב: זה עולם אחר.
אורי מקלב: גם מקום העבודה תלוי בזה, גם מקום הלימודים וכן הלאה וכן הלאה.
אורי מקלב: המשתמשים בתחבורה הציבורית, משני הסוגים, הולכים ורבים ולא מתמעטים, כך שאנחנו עוסקים בדבר שהוא חשוב מאוד, יש לו השלכות רבות ויש לו נחיצות מאוד גדולה באוכלוסייה רחבה מאוד.
אורי מקלב: על חלק אנחנו נשמח לשמוע מה נתן הרב קו ובמה הוא שיפר.
אורי מקלב: כדרכנו, אנחנו מתחילים עם הפונים.
ישראל מלאכי: משיחות עם אנשים שדיברו איתנו בעל פה, וממכתבים שהגיעו לוועדה לפניות הציבור, יש שורה של דברים לקויים ברב קו.
ישראל מלאכי: ראשית, לכולם נראה שהתכנית עצמה, רעיונית, היא תכנית טובה, היא ברוכה, היא יכולה להביא הרבה תועלת, אבל ביישום בשטח נתקלים האזרחים בהרבה קשיים ואני אתן דוגמה.
ישראל מלאכי: כהערה, מרבית הדוגמאות שלי מתייחסות לביתר עילית.
ישראל מלאכי: אני תושב ביתר עילית ומטבע הדברים הרבה אנשים תושבי המקום דיברו איתי, וגם נח לי להציג את הדברים כי אני מכיר את יעדי התחבורה משם.
אורי מקלב: כרטיסיית נוער?
ישראל מלאכי: דבר נוסף, הורה ששולח ילד, נניח, לירושלים.
ישראל מלאכי: ילד בוגר נוסע לירושלים, הוא יודע שהוא נותן לו כרטיסייה מביתר עילית לירושלים ובירושלים הוא נותן לו עוד תחבורה פנימית ב'אגד' ונותן לו את החזור.
ישראל מלאכי: הוא סופר לו את הניקובים ויודע כמה יש לילד.
ישראל מלאכי: כי אם הוא ייתן לו סכום כסף, יכול להיות שהילד יחזור בלי הכסף וגם לא יישאר לו כסף לנסיעה.
ישראל מלאכי: היום הוא במצב שהוא לא יודע מה הילד עשה במהלך החודש עם הרב קו שלו.
ישראל מלאכי: יכול להיות שהוא ניקב לחברים, או עשה נסיעות שההורה לא לקח בחשבון.
ישראל מלאכי: אין לו שום מצב לדעת מה יש בכרטיס.
ישראל מלאכי: הוא נמצא כל הזמן במצב שהוא---
שלמה כץ: נתייחס לזה.
שלמה כץ: היושב ראש צודק במאה אחוז.
אורי מקלב: אתה מדבר על כך שיש 30 יום מיום הרכישה.
אורי מקלב: אני רוצה למקד את דבריך, אם הבנו נכון.
אורי מקלב: אדם שהוא ירושלמי, או תלמיד ירושלמי, והוא מגיע לביתר, הוא לא תושב ביתר, הוא תושב ירושלים, אין לו מקומות היום שהוא יכול לרכוש או להטעין את הכרטיס הזה, מכיוון שהמקומות שאפשר הם בתוך ביתר ושעות הפנאי שלו וסידור הדברים זה לא בביתר, הוא בעצם ירושלמי.
אורי מקלב: כאן חסרים לו מקומות.
קריאה: קשיש מקבל.
אורי מקלב: הדבר הנוסף שאני מבין מתוך הדברים, שהיו הרבה פניות, גם של ראש עיריית ביתר שפנה אליי, ואני מתייחס למכתב שלו, על זה שהכרטיס הוא אישי.
אורי מקלב: אין לכל בעלי הזכויות אפשרות להשתמש, שכל מי שהוא, נניח, מתחת לגיל 18 שהוא זכאי, שיוכל להשתמש באותו כרטיס.
אורי מקלב: לדוגמה, יש לי 7 ילדים שהנסיעה שלהם לירושלים היא פעמיים בחודש, לא יותר.
אורי מקלב: אני צריך להנפיק עכשיו לכל ילד כרטיס בנפרד.
אורי מקלב: אני צריך להשקיע 100 שקלים לזה כשיעברו עשרה חודשים או שנה עד שאני ממלא או מיציתי את ההשקעה שלי.
אורי מקלב: אני בעצם משלם שנה שלמה מראש.
אורי מקלב: גם אין לי היום לתת 700 שקל מראש.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לדעת שאי אפשר לזלזל, אנחנו לא יכולים להגיד 'תשמע, זה מקרה אחד או שניים', אלה הנחות שאסור לנו להניח במסגרת התועלת שעשינו התיקונים הגדולים שעשינו.
אורי מקלב: יש לנו שאיפה לשפר ולהגיע לשלמות, אבל על הדרך להוריד ולהמעיט וגם לפגוע?
אורי מקלב: אני חושב שזה דבר ראשון שאנחנו צריכים להציף ולראות איך אנחנו מונעים את זה.
אורי מקלב: אני גם רואה שהמסמך שלנו מתייחס למספר המועט של תחנות הנפקה וטעינה ומתייחס לטעינת כרטיס עבור כל חברה בנפרד.
אורי מקלב: אם יש אדם, משתמש, שמשתמש בכמה חברות, אין הטענה כוללת, יש הטענה פרטנית, לכל חברה הוא צריך להטעין בנפרד, חברת 'דן', 'סופרבוס', 'עילית' וכולי.
אורי מקלב: אני רוצה לשאול, לפני שאני נותן לכם את זכות הדיבור ולפני שנשמע את המועצה לצרכנות, אני מודה ומתוודה שקראתי את זה בשתיים בלילה וכתוב: 'מידע כללי', מה קורה במקרה שאובד, הבנתי שיש הבדל אם זה כרטיס אישי, שאז מקבלים את ההחזר, בתשלום של 10 שקלים, אבל אם זה כרטיס שהוא לא מזוהה.
אורי מקלב: .. ניתן להשתמש ברב קו בכל החברות בהן הרב קו נמצא.
אורי מקלב: ניתן לשלם למספר יעדים באמצעות רב קו אחד, ועל זה חתום משרד התחבורה, 'עילית'.
מיטל בשרי: התלונות שהגיעו היו תלונות בקשר לכך שהצרכנים נדרשו למלא פרטים על ידי החברה והטענה היתה שבין היתר זה לשירות ושיווק שמשמעם להציע לצרכנים שירותים נוספים בעתיד, מועדון לקוחות או כל מיני דברים כאלה שהחברה תציע לצרכנים---
אורי מקלב: זה טוב או לא טוב?
אורי מקלב: את חוששת מזה, אבל אם נניח החברה לא תעשה, ואולי נשמע ממר קמחי אם היא יכולה לעשות בזה שימוש, אז כמו שחברת ישראכרט יודעת בדיוק מה את קונה ומה את אוכלת ואיפה קניתי, וזה שמור במאגרים, איפה הייתי ביום זה---
הערה: זה לא ניתן בלי חתימה של הצרכן והסכמה שלו להשתמש בזה.
שלמה כץ: תיכף אנחנו נסביר מה קורה ונפתור פה הרבה.
מיטל בשרי: טענה נוספת היתה שצרכנים שנסעו ורכשו שני כרטיסים ויש רק קו אחד באזור פתח תקווה והשני ביהודה ושומרון, ובאיזה שהוא מקום הגבול עובר וזה לא קורא ממקום למקום.
מיטל בשרי: אלה בעיקר התלונות שהיו.
שלמה כץ: בעניין של שימוש ברב קו יש ערבוב בין שני תחומים שמי שאינו עוסק בעניין באופן יום יומי טועה לחשוב ולהטיל על הרב קו כל מיני בעיות או עניינים שאינם קשורים לעניין.
שלמה כץ: לכן בואו נעשה הפרדה ברורה בין שני דברים, בין מדיניות התעריפים וההנחות, למי ניתנים תעריפים ובאיזה היקף ניתנים התעריפים וכל הדברים האלה, לבין העניין של הרב קו.
שלמה כץ: הרב קו עצמו הוא אמצעי טכנולוגי, התחלנו בהכנסה שלו בשנת 2005, אצל כל מפעילי התחבורה הציבורית.
שלמה כץ: מדובר בפרויקט טכנולוגי מורכב מאין כמוהו, והיום אנחנו יודעים, אפילו יותר ממה שחשבנו שזה יהיה בהתחלה, מה המשמעויות הטכנולוגיות של העניין הזה.
שלמה כץ: אני אסתפק בעניין הזה, כי אני מניח שזה לא ממש מטריד את הוועדה---
שלמה כץ: הסנונית האחרונה בסופו של דבר זה רכבת ישראל, כששם יש קצת עיכובים מטעמים משפטיים של מכרזים וכאלה.
אורי מקלב: אבל אתה מרגיע אותי שאתה לא קושר את ההתחלה בירושלים רק כשהרכבת הקלה תתחיל לפעול.
אורי מקלב: אתה מקל עליי.
שלמה כץ: כיום הופצו בארץ כ-800,000 כרטיסי רב קו.
שלמה כץ: הכרטיס עצמו הוא פלטפורמה טכנולוגית.
שלמה כץ: כל כרטיס כזה הוא כרטיס אישי, ומאחר וגם ההנחות בחוק, שזה בא בכלל ממקום אחר, הן הנחות אישיות, זאת אומרת ההנחות ניתנות לפי זכאות אישית של בן אדם, אין הנחות למצבים וקבוצות של אנשים.
שלמה כץ: יש הנחות פרטניות וכל אחד לפי הפרופיל שלו---
אורי מקלב: זה לא היה לפי החוק?
שלמה כץ: דא עקא, בכרטיסיות לא היה לנו אמצעי בקרה ואי אפשר---
קריאה: גם ברב קו אין לו הגבלת זמן.
שלמה כץ: שיעורי ההנחה---
יצחק קמחי: איפה נקבע 50% לנוער?
יצחק קמחי: באיזה חוק זה נקבע?
שלומית אבינח: אז חוק התלמיד יכול לקבוע שתלמיד---
שלמה כץ: זה לא מדיניות, זה צו פיקוח על מחירים ושירותים, מחירי התחבורה הציבורית, הוא מגדיר מה המחיר של כל---
שלמה כץ: לא, אבל שיהיה ברור, בצו הפיקוח על מחירים רשום מחיר נסיעה בודדת לילד, שהוא מחיר מלא.
שלמה כץ: זה רשום בצו.
שלמה כץ: אם אתה לוקח---
שלמה כץ: לא בגלל שהוא נכה, יכול להיות שאחד מילדיו הוא בן 4.5 שנים.
שלמה כץ: הוא לא יודע מה זכויותיו, הוא עולה לאוטובוס ומבקש 'נא לגרוע מהכרטיס שלי שלוש נסיעות', הוא שילם עבור ילד בן 4.5 שהוא לא היה צריך לשלם עליו כלום.
אורי מקלב: אני מוכן גם לקבל אם אתה בא ואומר לי היום 'תשמע, אם יש שתי זכאויות, צריך כרטיס אישי'.
אורי מקלב: מקבל שאם יש מישהו שהוא זכאי, כמה כאלה יש שמקבלים 20% עבור אותו ילד נכה?
אורי מקלב: לאותו ילד נכה אני לא אתן משפחתי, אבל זה הרי 1% מתוך 100%, זה 2% מתוך 100%, למה בשביל זה אנחנו לא יכולים למצוא פתרונות אחרים?
אורי מקלב: תן למשפחה.
אורי מקלב: אתה מעלה נושאים, אתה רוצה אפשרות לזיהוי, האם הוא בן 18 או לא בן 18.
אורי מקלב: הרי גם אם הכרטיס אישי, איך הוא יידע אם הוא בן 18 או לא 18.
אורי מקלב: בהנפקה ראינו עכשיו שכן צריך להביא תעודת זהות של כולם, אז תמצא אולי פתרון שאפשר לתת לארבעה, לא יותר מארבעה ביחד, חמישה.
שלמה כץ: אבל איך אני יודע מי מהם?
קריאה: אחרי חמש שנים התמונה לא רלוונטית.
שלמה כץ: לא הבאתי את הנתונים ואלה נתונים מתחום אחר, אבל אני עוד פעם אומר, כשלדוגמה בדקנו זכאויות ראינו כמה גדלו מספר הזכאים להנחה.
שלמה כץ: אתה מניח שאם מספר הזכאים גדל ב-50%, אז גם השימושים, בגדול, יגדלו סביב 50%.
שלמה כץ: זה לא המצב.
שלמה כץ: עשינו צעדים כדי לצמצם את העניין הזה, אבל מאחר ואני פה מייצג את משרד התחבורה, אני לא רוצה להגיד משהו שיתפרש כאילו יש לנו איזה משהו.
שלמה כץ: .. אנחנו מתייחסים לכל הצרכנים כאילו הם אנשים ישרים, אבל זה עדיין לא מוריד מחובתנו לעשות את כל הבקרות, כי בסופו של דבר כשמישהו מקבל הנחה שלא ניתנה לו כדין, בעצם הוא גוזל את האפשרות מאיתנו להרחיב את בסיס ההנחות לכאלה שכן ניתן להם בדין.
אורי מקלב: מי ניזוק מכל הדברים האלה?
אורי מקלב: זה לא החברות.
אורי מקלב: מר כץ, אין לך כל כך הרבה ניסיון בוועדה הזו, למשרד התחבורה יש, הם קליינטים קבועים פה, לא נגמור כשאני מדבר איתך, אחרי זה יוצא מכתב של מנהלת הוועדה לשר התחבורה ולמנהל הכללי של משרד התחבורה.
אורי מקלב: כאן אנחנו מחדדים את הדברים, מציפים את הנושא ואמרנו דברים של טעם, שמסכימים עם זה, או לא מסכימים, אבל אנחנו כאן כדי לשמוע מהם בעניין הזה.
שלמה כץ: הרב קו הזה הוא אמצעי טכנולוגי, על הרב קו הזה אפשר לטעון שמונה חוזי נסיעה שונים.
שלמה כץ: חוזה נסיעה אנחנו קוראים לחופשי חודשי או לכרטיסייה, כל אחד מהם זה חוזה נסיעה.
שלמה כץ: אחד מחוזה הנסיעה שאליו התייחס כבוד העוזר, מר ישראל מלאכי, זה אמצעי שהוא בערך צבור.
שלמה כץ: ההבדל בין ערך צבור לכרטיסייה, שכרטיסייה מוגבלת למספר נסיעות בקוד מסוים, ערך צבור בעצם נותן לך אפשרות לנסוע לפי הכסף.
אורי מקלב: דיברת על שני דברים, גם חברות שונות וגם---
אורי מקלב: סלח לי על הקליטה האיטית שלי, אבל נניח שהוא משתמש בשלושה חוזים ב'אגד', נשאר לו עוד חמישה חוזים או בחברה אחת או---
אורי מקלב: כמה המקסימום שאפשר?
אורי מקלב: קודם כל יש רק שמונה פונקציות, אי אפשר בכל חברה או ללכת לעשר חברות, אין עשרה חוזים.
אורי מקלב: אין שמונה חוזים, יכול להיות או בשמונה חברות, או בחברה אחת במסלולים שונים.
אורי מקלב: במקום לעשות חמישה חוזים, עדיף לי לעשות ערך צבור, ואז זה נחשב לי רק חוזה אחד ואני אשתמש בזה במגוון האפשרויות שיש.
שלמה כץ: אבל עוד פעם, זה ייעשה כשאנחנו שומרים על הכללים, כשהכרטיס הוא אישי, פרסונלי וכך אפשר לשלוט על מה עושים עם ההנחות.
שלומית אבינח: השאלה אם עשיתם הסברה לזה.
שלמה כץ: התשובה היא כן.
שלמה כץ: הנושא של עמדות שירות, בירושלים בעיקר.
שלמה כץ: עמדות שירות באופן עקרוני אנחנו מקימים במקומות שאנחנו פועלים, אבל מאחר והכרטיס הוא כרטיס לאומי, אתה יכול להנפיק אצל חברה אחת ולטעון נסיעות בחברה אחרת.
שלמה כץ: גם בירושלים, למרות ש'אגד' עדיין לא פועלת, ברור שכש'אגד' תפעל לא תהיה בעיה, אבל גם היום בירושלים יש עמדת הנפקה של 'סופרבוס'.
שלמה כץ: כלומר אתה יכול להנפיק לעצמך כרטיס ב'סופרבוס' ולטעון אחר כך נסיעות בביתר עילית או בבית שמש.
שלמה כץ: יש עמדת הנפקה בתחנה המרכזית בירושלים, של 'סופרבוס'.
אורי מקלב: זה גם הטְענה.
שלמה כץ: גם פתרון לעניין הזה יש בתחנה המרכזית.
שלמה כץ: אנחנו מבחינים בין שני שימושים שאפשר לעשות עם הכרטיס הזה.
שלמה כץ: יש את השימוש הסטטוטורי, בעצם המידע שנמסר לצרכים סטטוטוריים, שאז המידע חייב בנסיבות מסוימות, תיכף אני אגיד מה ההבחנה ביניהם, לבין מידע שנעשה על רקע צרכני.
שלמה כץ: מידע על רקע צרכני מוגדר וולונטרי, מי שלא רוצה, לא חייב להצטרף למועדון הצרכנים ולא חייב למסור מידע, ושום דבר לא נשמר.
שלמה כץ: גם פיזית השימושים מחולקים בכרטיס.
שלמה כץ: המידע הסטטוטורי, או המידע שלצרכי הנפקת הכרטיס וקבלת הזכאויות הוא מידע שנרשם על הצ'יפ האלקטרוני שנמצא על הכרטיס והמידע שקשור למועדון הלקוחות הוא עם פס מגנטי שנמצא בו ועם דברים אחרים, אבל אני אומר באופן חד משמעי, המידע הצרכני הוא מידע וולונטרי, מי שרוצה מצטרף, ומי שלא רוצה, לא מצטרף.
אורי מקלב: בשלב הזה, מר כץ, נעבור לחברות ואני רוצה שהם ייתנו את האינפוט שלהם.
אורי מקלב: נתחיל לפי הסדר.
אורי מקלב: זה היה פלא ש'אגד' הם האחרונים ברשימה.
ירון בן אהרן: אני יכול להגיד לך, גם כאחד ששימש בתפקידים קודמים בוועדת ביקורת פנימית של 'אגד', מה שנקרא 'ועדת הפיקוח', זו ועדה שמחפשת את כל הדברים האלה בביקורת בדרכים, בשימוש בכרטיסיות, לצערי לכל האוכלוסיות יש זליגה לנושא של, לא נקרא לזה רמאות, אבל יש העברת כרטיסים, כמות ההעברה בחופשי-חודשי של בני נוער בייחוד ואי מילוי הוראות אחרי---
אורי מקלב: אני באמת רוצה להבדיל בין העברת כרטיס חופשי-חודשי לבין שימוש של אחד שהוא מעל גיל 18 שמשתמש בכרטיסיית נוער.
אורי מקלב: זה המסה?
אורי מקלב: או השימוש שאתה עושה את זה אישי ובעצם ההוא מרגיש שגם אח שלו גם יכול וגם החבר שלו.
ירון בן אהרן: לפני כמה ימים היתה פסיקה של השופט טננבוים בנושא של שימוש בהלוך ושוב לגבי גיל.
ירון בן אהרן: קבע השופט חד וחלק שמתפקידו של הנהג לא לשאול את הנוסע לגבי הגיל, אבל הנוסע צריך להציג מסמכים לנהג בנושא הגיל, ויכול להיות שבאמת, כפי שמר שלמה כץ אומר, הרב קו יכול למנוע את הנושא הזה בעתיד, להציג לאותו נהג כרטיס ותעודת זהות ותעודה מזהה.
ירון בן אהרן: אבל אני יכול להגיד לך שבנושא כרטיסיות זכאי, כרטיסיות נוער מעל 18, הוויכוחים הם רבים.
ירון בן אהרן: כמנהל פניות ציבור אני מקבל הרבה פניות בנושא הזה, של ויכוח עם נהג 'אתה כן בן 18', ולצערנו יש הרבה 'לטובתנו', תקרא לזה איך שתרצה, שהרבה בני נוער שנראים מתחת לגיל 18, או שהם מעל 18 והם נראים פחות או בדיוק ההיפך.
ירון בן אהרן: לצערנו גם בקווי המהדרין.
ירון בן אהרן: אנחנו ירושלמים וחווים, יש כמות גדולה של אי תשלום.
ירון בן אהרן: מתי אני מרגיש את זה כמנהל פניות ציבור?
ירון בן אהרן: באים אליי---
ירון בן אהרן: כן, לשלם על כל מה שלא שילמו.
ירון בן אהרן: .
אורי מקלב: נעשה עכשיו סבב בין החברות.
הרצל בדוסה: מודיעין עילית זו עיר חרדית שהתושבים הם מהקהילה החרדית וגם בבית שמש, בחלקם, אז כשהפעלנו את הרב קו בבית שמש, נתקלנו בבעיות של הכרטיס המשפחתי בפניות אלינו.
הרצל בדוסה: יש להם בעיה עם הכרטיס המשפחתי, אבל מכיוון שהכרטיס הוא פרסונלי, כמו שנאמר פה, אז בהחלט אנחנו עומדים על כך ואין לנו, כמפעיל, בנושא הזה תשובות, אנחנו חייבים לפעול לפי הוראות משרד התחבורה בעניין הזה.
הרצל בדוסה: ברמלה-לוד כרטיס הרב קו אצלנו לא כולל את החופשי-חודשי, כיוון שגם פה יש לנו בעיה של שילובים מורכבים.
הרצל בדוסה: באזור של רמלה-לוד יש בעצם שלושה מפעילים שמפעילים לאותו ציבור אוכלוסייה, שזה באוליה, 'אגד' ואנחנו.
הרצל בדוסה: לבוא ולעשות את המעברים בין כל החברות, כרגע זה בלתי אפשרי ולכן הפתרון שנמצא הוא שבעצם החופשי-חודשי יישאר כמו שהוא, ואז יש לנו גם את הרב קו ויש לנו גם את---
שלמה כץ: הכל זמני, אבל מה שאני רוצה להדגיש בעניין הזה, הפרויקט הזה מלווה ברמה הפרטנית על ידי כל אגף התחבורה הציבורית והמפעילים ובאמת תופרים פתרון לכל בעיה, כדי שננסה למקסם בכל רגע את המצב ולא לחכות עד הסוף.
ניסים חג'אג': אנחנו ב'קווים' הראשונים שהפעלנו כרטיס חכם בעמק, שם התחיל לפעול בהתחלה ומפעילים עכשיו גם בגוש 'דן', הוא פועל אצלנו כבר מ-2005.
ניסים חג'אג': התחלנו ברגע שנודע לי על הכרטיס חכם, על הערך הצבור, אמרתי, זה באמת מוצר שממש טוב לעידוד התחבורה הציבורית ולנוסע, ולכן הכנסנו מהתחלה את הערך הצבור במקום כרטיסיות.
ניסים חג'אג': יש לנו חידוש עכשיו, החל מה-3.5 יש ערך צבור משותף ל'דן' מטרופולין ו'קווים', זה עובד כבר יומיים.
ניסים חג'אג': לא מסלקה משותפת, זה התחיל בתור פיילוט, בלי מסלקה משותפת, אבל עם התחשבנות משותפת.
שאלה: לפי הערכות?
אורי מקלב: ואיך אתה יודע אם הוא נסע---
ניסים חג'אג': לגבי ערך צבור, השאלות שנשאלו פה, הפתרון הוא ערך צבור בכרטיסייה.
ניסים חג'אג': לדוגמה אותה משפחה שיש לה שבעה ילדים, יקנה כל ילד ב-30 שקל ערך צבור, יעלה לו 210 שקלים, ואז הוא יוכל לנסוע גם בקו פנימי ב'עילית', הוא יוכל לנסוע 'עילית' ירושלים.
ניסים חג'אג': דא עקא, כמו שאומר מר שלמה כץ, שאין ערך צבור ב'אגד'.
אורי מקלב: למה אין באמת?
אורי מקלב: למה אתה מתייחס עכשיו?
קריאה: אבל אין מחיר בודד לנוער.
אורי מקלב: לכן הערך הצבור הוא מאוד אקוטי לגבי הכרטיסייה.
אורי מקלב: אני לא כל כך הבנתי, הוא לא יודע כמה יש לו, הוא צריך לדעת אם הוא רוצה חופשי-חודשי, אם הוא רוצה להטעין משולב---
משה אהרן יעקובזון: ארבעה, בדרך כלל, יכול להיות.
אורי מקלב: וחודשי?
אורי מקלב: אבל יהיה לו עכשיו משולב עם ירושלים.
משה אהרן יעקובזון: עוד נושא, יש לנו ברוך ה', בלי עין הרע, הרבה ילדים, ויש כמה ילדים מתחת לגיל 5.
משה אהרן יעקובזון: כרטיס רב קו מנפיקים בדרך כלל מגיל 5, אנחנו נותנים קצת לפני גיל 5, אין לנו בררה, אם אני מחזיק שניים או שלושה ילדים, ואני נוסע בלי אשתי, אני צריך לשלם על הילד השני, איך אני משלם?
אורי מקלב: על אחד הוא צריך לשלם, אם יש לו שלושה ילדים מתחת לגיל 5, ואני מניח שבביתר שהיא עיר שלא רוב המשתמשים, 70%, הם בני נוער, 70% מהעיר היא---
שלמה כץ: איפה שתגיד.
שלמה כץ: אלה לקוחות שלך.
משה אהרן יעקובזון: אבל המפעיל בין כה וכה הולך לעשות את זה.
אורי מקלב: הרי בחלק מהמקרים זה שמגיע מירושלים יכול להטעין בביתר.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על כך שזה לא הזמן של חלקם לעשות את הסידורים שלהם---
קריאה: הוא יכול.
משה אהרן יעקובזון: 48 שעות.
משה אהרן יעקובזון: בינתיים הוא צריך לנסוע.
אורי מקלב: מר יעקובזון, יש שמות ותמונות, אז השבת האבידה היא הרבה יותר קלה, ובעיר ביתר, אני מניח שגם---
אורי מקלב: אם ירצה ה' נגיע למצב הזה שגם אם יש רב קווי יהיה אפשר לקנות כרטיס בודד, מהנוסעים המזדמנים שהם לא נוסעים קבועים, אנחנו לא נמנע מהם.
אורי מקלב: מר שלמה כץ לא מסכים לזה, אבל אנחנו נשנה, אם ירצה ה', אז גם הבעיה של זמן הביניים...
טל פלד: אנחנו מפעילים את התחבורה הציבורית באשדוד, במודיעין, בטבריה ובלוד, לפי הוראות משרד התחבורה ולא נתקלנו באיזה שהן פניות מיוחדות, בסגנון של מה שעלה פה.
טל פלד: אין לנו מה להוסיף.
טל פלד: כמה אלפים, קרוב לעשרת אלפים.
איתן פיקסמן: אנחנו הנפקנו כ-650,000 הנפקות.
איתן פיקסמן: זה מבצע לוגיסטי מסובך, מורכב, הטמעה של---
איתן פיקסמן: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב ראש, שעקבתי בעניין אחרי הדינמיקה שהתנהלה פה בינך לבין מר שלמה כץ, ואת מר כץ אני מכיר היטב ואת העקביות שלו בנושא הרב קו.
איתן פיקסמן: לא בכדי, ולא אפרט יותר מזה, הוא ביקש לשמור על המסגרת ולא לפרק אותה.
איתן פיקסמן: כי קל מאוד בתהליך כל כך מורכב וכל כך בעייתי לזלוג מכל הכיוונים ולאבד את המהות.
איתן פיקסמן: אבל אתה דיברת על דברים לא פחות חשובים, על ערכים, על משפחות נזקקות.
איתן פיקסמן: אנחנו משרתים נאמנה כבר עשרות בשנים את בני ברק, העיר הגדולה, ועבדך הנאמן, כדובר החברה, מצוי בחצרות רבנים ואצל פרנסי העיר ואצל אוכלוסיית העיר.
איתן פיקסמן: אני מכיר היטב היטב את המצוקות עליהן אתה מדבר ורק לפני כחודש ימים פתחנו לשכה לפניות ציבור בתוך בני ברק, במיוחד בנושא של הרב קו, אנחנו לא בורחים מאחריות, זה נועד עבורם, זה נועד כדי שתהיה שביעות רצון בקרב משתמשי התחבורה הציבורית וזה נועד, כפי שנאמר פה, לעודד אנשים לעבור מהרכב הפרטי לתחבורה הציבורית.
איתן פיקסמן: אם אנחנו נשים אזיקים על אותם אנשים שיחושו ברע וירגישו שהם מנוצלים או שמצבם הורע לעומת המצב הקודם, אזי אנחנו נותנים גול עצמי לעצמנו, בשפת הספורט, ולא זו המטרה.
איתן פיקסמן: פה צריך להיות win-win, המפעילים, משרד התחבורה בראשם והצרכנים, אין שום סיבה שבעולם שבעטיה כולם לא יהיו מרוצים מהתהליך הטכנולוגי המבריק הזה, שמוכיח את עצמו בעולם הנאור, ופה הוא, להערכתי, בעוד שנה, עוד שנתיים, עוד שלוש, זה יהיה חלק טריוויאלי ולא נבין בכלל איך התנהגנו אחרת בעבר.
איתן פיקסמן: כמו בהרבה מקרים אחרים.
שאלה: באיזה ערים אתה מנפיק את הרב קו?
אורי מקלב: בכל עיר היתה מערכת של הנפקות?
איתן פיקסמן: ההנפקה בבני ברק; התחלנו בליבה של בני ברק בגלל התחושות של החשיבות שאנחנו מקנים לאוכלוסייה הזאת, ואני אגיד לך בכנות, גם האוכלוסייה בבני ברק יודעת לכבד ולקבל כל דבר חדש בשיא הרצינות.
איתן פיקסמן: אין לה עדיין את הציניות שמאפיינת אוכלוסיות אחרות.
קריאה: הכרטיסים לא עלו לו כסף.
ירון בן אהרן: באיזה אמצעים?
איתן פיקסמן: אני לא רוצה לפרט פה.
ירון בן אהרן: עכשיו עולה אבא עם שלושה ילדים---
שלמה כץ: מאחר ואני מלווה את כולם, מידע שהוא רלוונטי, חזקה אליי שהוא עובר מאחד לשני, ומה שצריך להיות מופעל, יופעל.
אורי מקלב: אני לא יודע עד כמה זה אפשרי, אבל אני רוצה לספר לך סוד.
אורי מקלב: במקורי אני תושב בני ברק וכשחנכו את קו 400, יש תמונה, זה גם נמצא בלוח קיר ואני מופיע בתמונה כשחנכו את הקו.
אורי מקלב: הייתי ילד בן 13, משהו כזה, כך שאני מלווה את 'דן'.
אורי מקלב: הקו המרכזי ב'דן' לבני ברק זה קו 54, מחכים 50 דקות, מגיעים 4.
אורי מקלב: הנפקה יש לכל ילד?
אורי מקלב: כבר כתבתי את המסקנות והדבר הראשון ששמתי הוא הכרטיס המשפחתי, ועכשיו אני מוריד את זה בסדר העדיפויות.
אורי מקלב: אני רואה שהערך הצבור הוא הראשון.
אורי מקלב: קודם כל אני מודה לכולם ואני חושב שזה אחד הדיונים שנעשו באווירה טובה ובאווירה בונה.
אורי מקלב: נתחיל בסוף, אני שמח לשמוע מכם, החברות, את הפידבקים הטובים.