GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב חנינה: הילדה היתה צריכה להתאשפז תקופה ארוכה וזה הצריך אותנו להעביר את הכתובת לבית החולים, מפני שהיינו איתה ממש תקופה ארוכה.
יעקב חנינה: כל יום הייתי נכנס ומשלם חנייה יום יום, מלבד עוגמת הנפש שנגרמה לי.
יעקב חנינה: אני לא באתי לטייל, לא באתי להנות משם.
יעקב חנינה: כאשר הולכים לאיצטדיון, הולכים לקניון, לא משלמים שום דבר על חנייה.
יעקב חנינה: אני באתי בסך הכל להיות עם הילדה שלי, לשבת, להיות לידה מפני שהיא ילדה קטנה, וגבו ממני יום יום תשלום.
יעקב חנינה: כאשר ניגשתי לעובדת הסוציאלית שם, אמרתי לה, אני לא יכול לשלם את זה, אז היא אמרה לי תשמע, אנחנו מנועים מלעשות דבר כי בהנהלת בתי החולים יש קריטריונים ברורים לגבי זה.
יעקב חנינה: הם גם אמרו לי שהם יקבלו אפילו נזיפה על זה שהם שולחים אליהם אנשים.
יעקב חנינה: כשניגשתי אליהם להנהלת בית החולים, אמרו לי, רק אנשים במחלקת אונקולוגיה לתקופה ארוכה הם זכאים בעצם לחנייה בבית חולים וזה חינם.
יעקב חנינה: מה שהם כן יכולים לעשות, היות והמקרה שלי הוא מקרה מאוד – אמרו לי שהם יכולים לעשות לי הנחה של 150 שקלים עבור חנייה, חנייה חודשית, זאת אומרת, זה ממש יוצא מן הכלל.
יעקב חנינה: ואני כאן שואל, זה דבר אלמנטרי, זה דבר בסיסי שצריך לתת חנייה.
יעקב חנינה: אני בא לבית חולים, אני לא אמור לבוא עם אוטובוס, אין לי עניין שכל מבקר שבא יצטרך הוא בעצמו לא לשלם על החנייה, אבל לפחות הורה מדרגה ראשונה, הוא צריך לקבל איזשהו זכות חנייה, זה דבר אלמנטרי שיש אותו בכל המקומות, זה דבר בסיסי, אני לא צריך לשכנע פה אף אחד שממש לא נעים להיות גם שם, וגם צריך לשלשל יום יום כסף על מה?
יעקב חנינה: שכשאני אלך לבית חולים, אני מאושפז שם, אני מקבל מיטה, אני מקבל דברים, אבל חנייה אני לא מקבל.
יעקב חנינה: חנייה שהיא בסיסית, לא ביקשתי בשביל ההורים שלי, לא ביקשתי בשביל אף אחד, ביקשתי בשבילי, כשאני בא עם הרכב, אני אוכל לחנות בצורה קרובה.
אורי מקלב: אני מבין ששכרת רכב במיוחד לתקופה הזאת.
יעקב חנינה: נכון, רכב מיוחד לתקופה הזאת.
יעקב חנינה: מה שקרה, בסוף בית החולים אישר לי מסיבות אחרות.
אורי מקלב: אחרי מאבק.
אורי מקלב: איך נודע לך שיש אפשרות?
אורי מקלב: למה חשבת לגשת לשם?
יעקב חנינה: לא יכולתי, אני חושב שזה דבר הגיוני, לא צריך פה לחשוב הרבה כדי לדעת שזה דבר הגיוני.
יעקב חנינה: ניגשתי לעובדת הסוציאלית, שהיא אמורה בעצם לדאוג לשרותים הסוציאליים שאנחנו אמורים להתמודד לא מספיק עם החולה.
אורי מקלב: זאת אומרת, לא ניגש אליך אף אחד, אתה מעצמך התחלת לברר.
שלומית אבינח-קולמן: אין שילוט?
שלומית אבינח-קולמן: לא ראית שילוט?
יעקב חנינה: אין שילוט, אין שום דבר.
יעקב חנינה: ביררתי דרך האחיות, הן אמרו אנחנו לא יודעות.
יעקב חנינה: דיברתי עם עוד אנשים שהיו בבית החולים, כולם לא ידעו למי לפנות.
יעקב חנינה: פניתי לבית החולים, אחר כך פניתי לדוברות בית החולים.
יעקב חנינה: בית החולים אישר לי במקרה הפרטי שלי מסיבות לגמרי אחרות, ובכלל לא קשור, אבל הוא טען, כך טען הדובר של בית החולים, שזה עיקרון אצלם לא לתת חנייה, רק אם חס ושלום הבת שלי תתאשפז במחלקת אונקולוגיה, אז במידה כזאת הם יכולים כן להתחשב.
יעקב חנינה: חס ושלום, שלא נצטרך להגיע לכזה מצב - הילדה היתה במחלקת כירורגית ילדים.
שלומית אבינח-קולמן: כמה זמן היא היתה מאושפזת סך הכל?
יעקב חנינה: היתה מאושפזת למעלה מחודש, שבועיים ועוד שבועיים.
יעקב חנינה: כאן באמת פניתי לבית החולים שהוא אישר לי.
יעקב חנינה: אמרתי, אם זה עיקרון, אז אנחנו צריכים לשנות את העיקרון, כי אני חושב שזה עיקרון מאוד רע ולא אלמנטרי לחולים.
יעקב חנינה: סך הכל באנו לשם להיות עם חולה ולא לעשות כסף עלינו, אם נקרא לזה כך.
ציפי קיברסקי: אני חושבת שחייבים לקבוע קריטריונים מי באמת זכאי, או להנחה או לשלם לגמרי חנייה.
אורי מקלב: היו פניות בעניין?
ציפי קיברסקי: מעט, לא הרבה אבל היו כמה פניות.
ציפי קיברסקי: היו פניות בנושאים אחרים, למשל, בית חולים בילינסון, יש שם חנייה מאוד גדולה בצד הדרומי של בית החולים, אבל קיימת חנייה סמוך לבית החולים.
ציפי קיברסקי: חנייה הסמוכה לבית החולים זו כנראה חנייה פרטית.
ציפי קיברסקי: אמנם בית החולים העמיד חנייה מאוד גדולה, אבל הבעיה היא שהמחיר הוא אטרקטיבי.
ציפי קיברסקי: העניין הוא שההליכה מהחנייה בצד הדרומי עד לבית החולים היא מאוד ארוכה, אין שאטל שיכול לקחת את הנוסעים.
ציפי קיברסקי: אני חושבת שיש חולים שזכאים לחנות בחנייה הפרטית, או שיקבלו פטור לגמרי או שיקבלו לפחות הנחה, אבל צריכים לקבוע קריטריונים מי זכאי ומי לא זכאי.
אורי מקלב: בגלל שאין הרבה תלונות, אנחנו בחרנו לדון בזה, לפי המידע שקיבלנו אין מודעות.
אורי מקלב: אנשים רואים בזה משהו לגיטימי - אז מה אפשר לעשות?
אורי מקלב: אנשים מוציאים הוצאות של מאות שקלים לחודש, יש בתי חולים שהמחיר הוא 18 שקלים, אפילו 25 שקלים, ועוד מחירים כאלה ואחרים.
אורי מקלב: זה לא כניסה ל-24 שעות, אלא כניסה שמותנית לא יותר מפעמיים כניסה ויציאה, כך כשאחד מבני המשפחה נכנסים ויוצאים, אז המחיר עולה.
אורי מקלב: ככלל, אנחנו צריכים להבין שנקודת ההנחה שלנו, שגם חנייה למשפחה הקרובה, לצמוד לחולה או להורה, הוא משלם על האישפוז, זה לא משנה אם הוא משלם את זה באופן אישי, או שהוא מבוטח.
אורי מקלב: כמו שאנחנו מבינים, שיש מקומות שזה צריך להיות חלק מהשרות שניתן, מכיוון שאין אפשרות אחרת הוא לא יכול לבחור לו, הוא גם לא יכול ללכת ולסחוב את זה במקומות אחרים - זה מורכב מאוד, יש מקרים אחרים שנוח, אבל יש הרבה מקרים שכל הנושא של הרכב, בתי החולים לא נמצאים במרכז, השעות שהם באים, הקשר שלו לבית – מישהו צריך לתפקד והזמינות שהוא צריך להיות גם להיות אצל החולה וגם להמשיך או בעבודתו, או בבית, אם זו אמא לילדים שלה, לקבל אותם ולקחת אותם בשעות האלה.
אורי מקלב: זה מורכבות שלמה של מי שעבר והרבה עברו את זה, כאשר יש מישהו מאושפז יודעים כמה הנושא הזה הוא מורכב, והוא צריך להיות מהיר וזמין ונגיש כך שהחלק של החנייה בתוך השרות, במיוחד אנחנו מדברים עכשיו על האישפוזים הארוכים, אנחנו לא מדברים על מבקרים.
אורי מקלב: אני רוצה לציין את זה שוב, שלא יהיה הרושם שאם מישהו בא לבקר חולה אם הוא משלם חנייה או לא.
אורי מקלב: במקרה הזה, זה חלק מהסל, נקרא לזה, של האישפוז שלו.
אורי מקלב: בהסעות, זה מורכבות שלמה, הרבה עברו את זה, יודעים כמה הנושא הזה הוא מורכב, מהיר וזמין ונגיש, כך שהחלק של החנייה בתוך השרות - מדברים על האישפוזים הארוכים.
אורי מקלב: אנחנו נרצה לשמוע את ההתייחסות שלכם בתי החולים לפי הסדר.
אורי מקלב: אני מקדם בברכה את חבר הכנסת שלמה מולה שמשתתף איתנו בנושא, ובהמשך הוא ייתן התייחסות.
אורי מקלב: עמית, אתם מפעילים את החניון ואתם משלמים זכיינות לבית החולים.
עמית קדם: אנחנו מפעילים חניון מול בית חולים "אסותא".
אורי מקלב: אני מבין שאם יש חנות מתנות בבית חולים, הוא יכול להוציא מכרז למי שרוצה.
אורי מקלב: הרושם שנוצר בציבור, אולי גם הרושם שלנו, שחניונים נהפכו לעוד איזה מנוף, עוד איזה אפשרות להכנסה כספית לבתי החולים, כך שהדבר פוגע באופן ישיר ובוודאי במודעות לצמודים לחולים המאושפזים לתקופה ארוכה.
עמית קדם: אין חנייה חינם, או חנייה מסובסדת שמישהו לא משלם עליה.
עמית קדם: מי שמשלם היום על החנייה הזאת זה דווקא המעמד הנמוך ביותר שבאה במיוחד.
עמית קדם: כורכים את החנייה בתוך כל שאר הדברים, כך שמי שיבוא באוטובוס מסבסד למי שבא עם מכונית את החנייה כי החנייה הזאת עולה המון כסף - לבנות מקום חנייה דבר מאוד יקר, יכול להגיע ל-15 אלף דולר.
עמית קדם: אחר כך להחזיק את מקום החנייה - יש המון עלויות של אחזקה של מקום החנייה, יוצא שדווקא בגלל שכורכים את החנייה עם שאר הדברים בתוך סל התרופות, או מס הבריאות, נמצאת גם חנייה וצריך להפריד, מי שבא עם רכב צריך לשלם חנייה, ומי שלא בא עם רכב אין סיבה שנסבסד אותו.
עמית קדם: המחירים בארץ הם בין הנמוכים בעולם.
עמית קדם: ישנו סקר שנעשה ב-2009, המחירים בתל אביב הם הנמוכים ביותר בעולם, זה סקר בינלאומי על מחיר החנייה בעולם.
עמית קדם: אם היה כשל שוק בנושא הזה, היה מקום להתערב.
עמית קדם: כשאתה משווה את המחירים שלנו בעולם, אתה רואה שאין כשל שוק.
עמית קדם: בסופו של דבר מה יקרה?
עמית קדם: אם יסבסדו את מחירי החנייה זה מעודד שימוש במכוניות, יצטרכו לבנות עוד חניונים בבתי החולים.
עמית קדם: כבר אתה רואה מצב שבמקום לבנות עוד בתי חולים ועוד מיטות יבנו חניונים, אין בזה שום הגיון.
עמית קדם: חנייה חינם, חנייה מסובסדת, זה הסם של המכוניות.
עמית קדם: יש תחבורה ציבורית כמעט לכל בית חולים ואפשר להשתמש בה.
עמית קדם: בכל מקרה, אם נותנים אפשרות כזאת סיבסוד או הנחה, זה צריך להיות במקרים יוצאי דופן, כי אחרת כמו שאמרתי, וכמו שידוע בכל העולם וכל המחקרים מצביעים על זה שאין מקום לסבסד את החנייה.
פלורה קוך דוידוביץ: אנחנו קיבלנו סקר.
פלורה קוך דוידוביץ: השאלה היא אם בית חולים זה המקום שבו דווקא ההגיון הכלכלי אמור לעבוד?
פלורה קוך דוידוביץ: השאלה היא אם זה המקום.
עמית קדם: זה הגיון כלכלי שאומר לנו יותר מיטות אישפוז במקום עוד חניונים.
עמית קדם: אנחנו נגיע לשם ככל שיעשו יותר חניונים.
עמית קדם: אם אנחנו רוצים לעשות העדפה לתחבורה ציבורית - - -
אורי מקלב: אנחנו לא מכירים את הסקר, אנחנו לא יכולים להתייחס.
אורי מקלב: אנחנו לא יודעים איך הסקר הזה מתייחס לבתי החולים, ודווקא המחירים שהם גובים הם מחירי חנייה באופן כלכלי, אני גם את זה לא יודע.
אורי מקלב: אם אתה מדבר על מחירי חנייה באופן כללי מול בתי חולים בכלל ההשוואה - - - הסקר הוא דבר שמאוד מורכב, תלוי איך אתה מציג אותו.
אורי מקלב: כפי שאמר פעם השר בורג זכרונו לברכה: "מדבר סקר תרחק", כך שלא תמיד הסקר הוא זה שמאפיין, לפעמים אני יכול לקחת ממנו נתונים שאנחנו נוכיח שהוא בדיוק הפוך.
אורי מקלב: יכול להיות שזה צריך ללמד אותנו לימוד שונה, כך שאנחנו יודעים מה המחירים בארץ בשעת חנייה, וגם ליום חנייה ודאי שהוא אינו דומה, הוא יכול להיות הרבה יותר זול מהמרכז המסחרי בתוך תל-אביב, אז אין ספק.
אורי מקלב: צריך לקחת בחשבון שיש בתי חולים, וחלק גדול מבתי החולים בכלל לא נמצאים במרכז הערים.
אורי מקלב: נניח בית חולים "הדסה" בירושלים הוא נמצא רחוק, התחבורה הציבורית היא לא תמיד זמינה, זה לא מקום שאתה יכול להגיד, תשמע, החנייה נמצאת בתוך העיר וכשאתה מגיע למקומות אחרים בעיר אחרת - - - כאן מדובר על הרכב אחר באזורים אחרים, לא כל בתי החולים, מדובר בחניונים ודאי מעטים שעולים 15 אלף דולר לכל שעת חנייה, אנחנו משתמשים ריקים.
שלומית אבינח-קולמן: מתוך עדות אישית, אבי היה מאושפז חצי שנה בבית חולים יום יום במחלקה הניאורולוגית.
שלומית אבינח-קולמן: פנינו לבית החולים ב"וולפסון", אף אחד לא אמר שום דבר, היתה הוצאה נכבדה, ושילמנו יום יום גם אני וגם אמי שביקרנו אותו מחיר מלא.
שלומית אבינח-קולמן: לגבי התחבורה הציבורית, גם לגבי טיפול נמרץ, יש בתי חולים שיש רק 2 כניסות.
שלומית אבינח-קולמן: כפי שידוע, ביקור בטיפול נמרץ זה 3 פעמים ביום, בשעות מאוד מדוייקות, אז גם כשאתה אומר תחבורה ציבורית, כשאתה צריך להגיע לחצי שעה ביקור, קשה להסתמך על תחבורה ציבורית, וגם בתי חולים שמתנים כניסה של פעמיים ביום למשפחה של מאושפז בטיפול נמרץ, מה צריך לשלם תשלום כפול?
שלומית אבינח-קולמן: זה משהו שמאוד לא הגיוני.
שלומית אבינח-קולמן: איך אתה מיישם את זה, למשל, שיש הסדר מיוחד, אז מה צריך להראות מכתב שהאדם מאושפז בטיפול נמרץ?
שלומית אבינח-קולמן: מה כל אחד צריך לחשוף את הקרוב שלו בשביל לקבל את ההנחה?
שלומית אבינח-קולמן: צריך להיות נוהל מסודר של תו חנייה, מה שבתי חולים צריכים להנפיק לכל מבקר מקירבה ראשונה שבא לבקר, זה לא תענוג, אבל זו הוצאה מאוד נכבדה.
אורי מקלב: בבקשה, מר צבי, אתם בכל אופן מחזיקים את רוב בתי החולים.
צבי לשץ: כן, אנחנו מחזיקים ומפעילים את בתי החולים שלנו, יש 6 בתי חולים עם חניונים, בבית חולים אחד יש בו שהייה ממושכת של חולים.
צבי לשץ: בבית לוינשטיין, לדוגמה, החניון שם פתוח ואנחנו לא גובים כסף.
צבי לשץ: שאר המקומות היינו צריכים להכשיר את החניות והעלות היא לא קטנה, והעלות נופלת על זכיין, ורוב הכסף למעשה הולך לקיצור הוצאות ומה שנשאר הולך לרכישת ציוד רפואי לבית החולים.
צבי לשץ: ברוב בתי החולים יש הנחות לפגיות בטיפול נמרץ לאישפוזים ממושכים.
שלומית אבינח-קולמן: איך מקבלים את זה?
צבי לשץ: פונים למנהל אדמניסטרטיבי.
שלומית אבינח-קולמן: יש שילוט?
צבי לשץ: אין שילוט, לא אמרתי שיש שילוט.
צבי לשץ: פונים ומקבלים את ההנחה, לא עושים בעיות.
שלמה מולה: אם האזרח מגיע לבית החולים, לא יודע לקרוא, או לכתוב, איך הוא יידע שהשרות נגיש?
צבי לשץ: מירב האישפוזים בבתי החולים הם בממוצע של 3.2, 3.8 ימים.
צבי לשץ: כמות האישפוזים הארוכים נמצאים בפגייה, טיפול נמרץ.
צבי לשץ: אדם שנמצא שם ופונה במחלקה עצמה, מופנה ישירות למנהל האדמיניסטרטיבי של בית החולים.
שלמה מולה: אדם שיש לו משפחה הוא בלחץ.
שלמה מולה: אם זה השרות שניתן קודם כל זה מבורך, אז למה לא לפרסם, למה לא ליידע?
שלמה מולה: זה עולה כסף?
צבי לשץ: לא.
יעקב חנינה: צריכים גם לברר מה זה אישפוז ארוך?
צבי לשץ: בחלק מהמקומות אחרי עשרה ימים, בחלק אחרי שבועיים.
אורי מקלב: דיברנו על כך, חבר הכנסת שלמה מולה, זה מופיע גם במידע שקיבלנו מהמרכז המידע שלנו של הכנסת שיש חוזר מנכ"ל - נשמע את משרד הבריאות בעניין הזה, שמחייב את בית החולים לפרסם את זה במקומות בולטים - את הזכויות של החולים לחנייה במקרים שהוא זכאי לחנייה חינם או חנייה בהנחה, החובה לפרסום היא בכל מחלקה.
אורי מקלב: גם אם אני לא טועה, צריך לחלק למאושפזים שיש להם את הזכויות האלה.
אורי מקלב: זאת אומרת, אנחנו מגיעים עד לרמה לפי החוזר שצריך להגיע לכל חולה וחולה בלי שהוא בזמן הזה צריך לברר את הזכויות שלו.
אורי מקלב: נשמע את בתי החולים, אני רוצה שתתייחסו לזה, ואני מבקש מכם להתייחס באיזה בתי חולים מדובר ומה התעריף שלכם, האם יש לכם מחיר אחיד בכל בתי החולים?
אורי מקלב: על איזה בתי חולים אתם מדברים?
צבי לשץ: לא, אין מחיר.
צבי לשץ: העמק בעפולה - 18 שקלים.
צבי לשץ: בית חולים קפלן ברחובות – 15 שקלים.
צבי לשץ: בית חולים מאיר בכפר סבא – 18 שקלים.
צבי לשץ: בית חולים סורוקה בבאר שבע – 15 שקלים ובית חולים שניידר בבילינסון בפתח תקווה – 20 שקלים, כרמל – 15 שקלים.
אורי מקלב: באיזה בתי חולים זה מוגבל במספר כניסות?
צבי לשץ: בבית חולים סורוקה ובבית חולים קפלן.
צבי לשץ: ברגע זה אנחנו בתהליך מכרזי להחלפת הזכיינים שם, אני מקווה שבחודשיים הקרובים זה ייגמר ואז זה יהפוך להיות מחיר אחיד לגבי יום של חנייה - - - -
אורי מקלב: זה חניון מובנה עם קומות, או שזה חניון בשטחים פתוחים?
צבי לשץ: שטח פתוח מסומן, כמויות חניונים - מגרש של 300 מקומות חנייה, זה סדר גודל של מגרשי החנייה שלנו.
אורי מקלב: דיברנו על 15 אלף דולר למקום חנייה, רציתי לדעת אם מדובר גם על המקרים האלה.
שלמה מולה: איך יכול להיות שבית החולים עפולה ובית החולים מאיר זה אותו מחיר, מהם הפרמטרים לקביעת תעריף?
צבי לשץ: זו החלטה פנימית של בית החולים, אנחנו הגבלנו שזה ינוע בין 15 ל-20 שקלים - אנחנו לא נותנים שזה יעלה מעל 20 שקלים.
שלמה מולה: אפילו מבחינה נדל"נית, אני לא איש נדל"ן, לא יכול להיות שעפולה תהיה דומה לבית חולים שניידר - איך יכול להיות?
צבי לשץ: עדיין לא הגענו לסכומים גבוהים, אנחנו עדיין מדברים על סכומים של 15 עד 20 שקלים בבית החולים הכי יקר במרכז הארץ ב"שניידר" ב"בילינסון".
צבי לשץ: שאר המקומות אנחנו מדברים על 15 ל-18 שקלים.
אורי מקלב: זה מחיר ליום אחד, אבל באותה מידה זה גם מחיר לחצי שעה ולשעה, שזה גם לא מחירים כל כך זולים במקומות האלה, מכיוון שאנשים שבאים לבקר, צריכים לקחת בחשבון זה לא רק לאלה שמאושפזים אישפוזים ארוכים והצמודים אליהם לשעות ארוכות, אנחנו מדברים גם על כאלה שהחניון הזה פועל מול אנשים שבאים לבקר, הרבה מבני המשפחה מגיעים לבקר, כמה זמן באים לבקר?
אורי מקלב: 20 דקות זה רק הזמן מהרגע שהוא מגיע מהרכב שלו לחניון.
אורי מקלב: לכן אני אומר, 20 דקות שלא צריך לשלם, הרי אין לזה משמעות, ה-20 דקות זה רק הזמן עד שהוא מגיע לבית החולים, עד שהוא מחנה, ועד שהוא מוצא את החנייה, ואחרי שהוא משלם, זה לא אומר שהוא מגיע מייד, איזה מרחק הוא מקבל ועד שהוא מוצא.
אורי מקלב: 20 דקות זה רק למי שמוריד חולה - - -
קריאה: לזה זה נועד.
אורי מקלב: צריך להבין שאין פטור, שמי שבא לבקר חולה משלם.
אורי מקלב: קשה להגיד שחניון הוא זול באופן כללי, בהתייחס ליום זה נכון.
צבי לשץ: אני רוצה להתייחס למגרש חנייה שנמצא ליד בית חולים בילינסיון.
צבי לשץ: החניון הזה לכללית אין שליטה על המחירים שנקבעים באותו חניון.
צבי לשץ: לגבי החניון הדרומי, כפי שציינת פה זה חניון למבקרים, ולמעשה שם נמצא שער הכניסה בבית חולים שניידר שמוביל לבית חולים בילינסון.
ציפי קיברסקי: אבל הדרך ארוכה מאוד.
צבי לשץ: למעשה, זה אחד משערי הכניסה לבית החולים.
צבי לשץ: אם אתה הולך אחורה, לא פחות מהדרך, מאותו מגרש חנייה שאת נכנסת - - -
שלמה מולה: מגרש חנייה מסובסד?
שלמה מולה: פרטי לגמרי?
צבי לשץ: פרטי לגמרי בבעלות של - - -
שלמה מולה: אנחנו לא מדברים על חניות פרטיות בסמיכות לבתי החולים, אנחנו מדברים על חניות שקשורות לבית חולים באופן ישיר, שבית החולים יש לו דעה עליו.
צבי לשץ: בהחלט.
צבי לשץ: פשוט היתה פה התייחסות לחנייה ומגרש חנייה שנמצא בצמוד לבית חולים בילינסון ושער הכניסה - - -
אורי מקלב: המועצה הישראלית אפילו התייחסה למגרש ספציפי, אבל זה כן מלמד אותנו, אינו דומה מגרש חנייה פרטי בתל אביב על יד בית חולים איכילוב שהוא משמש לעוד דברים.
אורי מקלב: אני מניח שהמגרש הזה משמש אך ורק לבאי בתי החולים.
אורי מקלב: אמנם הוא פרטי, כנראה אני מבין שיש מצוקה, הרי אדם לא מפעיל חניון ולו בגלל שיש לו צורך ויש לו דרישה, בגלל שיש מחסור בחנייה בבית חולים, לכן יש מפעיל פרטי.
אורי מקלב: בסופו של דבר הוא מיועד למבקרי בתי חולים, ויש בזה משהו - - -
צבי לשץ: לבית החולים אין שליטה על החניון הזה ולא המגרש הוא בבעלות בית החולים.
אורי מקלב: אם היה עוד מקומות חנייה לבית החולים לא היו צריכים להגיע לחניון הפרטי הזה.
צבי לשץ: גם אם נרצה - - -
אורי מקלב: 15 אלף דולר כפי שנאמר, גם שניידר יכול ואז יהיה הצדקה.
שלמה מולה: למה לא בונים קומות?
צבי לשץ: זה עלות הקמה.
אורי מקלב: הבאנו קודם שאלה הסיבות שלוקחים מחירים גבוהים כפי שאמר עמית קדם, בגלל שמקום חנייה עולה 15 אלף דולר.
צבי לשץ: נכון, אין לנו את הכסף להשקיע, זה תקציבי פיתוח.
אורי מקלב: עמית, בסופו של דבר יגיד לי איזה בתי חולים השקיעו 15 אלף דולר בחניון.
אריק פויר: אנחנו בהגדרה בעד לתת שירות, ופונים גם בנושא החניונים כשקבענו בתוך בית החולים נוהל, הוא דומה פחות או יותר לחוזר מנכ"ל.
אריק פויר: אני רק אציין, אותם אנשים שאנחנו פונים אליהם ומאפשרים להם חנייה בחינם של כל אותם אנשים, מדובר על אנשים שבעצם בית החולים לצערנו הוא ביתם השני.
אריק פויר: אנחנו מדברים על חולים אונקולוגים, חולי דיאליזה, אישפוזי יום מבוגרים ואישפוז יום ילדים, אנשים שבאים בדחיפות רבה ובשכיחות גבוהה לבית החולים.
אריק פויר: כל מי שמאושפז מ-14 יום ומעלה, טיפול נמרץ, אנשים בפגיה, וכמובן אנשים מוגבלים או נכים כפי שפעם היו קוראים לזה, כשבעצם לכל אותם אנשים הנוהל אצלנו די פשוט והוא עובד.
אריק פויר: עובדת סוציאלית בכל מחלקה פונה לאותם אנשים, או לאותה משפחה, מטופל שמגיע למחלקה אונקולוגית, או לאישפוז יום אונקולוגי, המזכירה והעובדת הסוציאלית כחלק מהתהליך פונים אליו, אומרים לו שלום.
אריק פויר: לאחר שנקבע מהות הטיפול שזה טיפול רוטיני, צריכים להגיע פעם בכמה זמן.
אריק פויר: הוא מקבל אישור, האישור הוא בכתב עם מדבקה.
אריק פויר: יורד בשעות קבועות ומסודרות, ובאותו מקום מקבל אישור לחצי שנה, חנייה חינם, כשהאישור אחד למשפחה, כשבעצם או המטופל נוהג, או שבן משפחתו מלווה אותו כנ"ל בפגייה.
אריק פויר: מאושפזים בדרך כלל במחלקות הפנימיות, גריאטריות, או אנשים אחרי ניתוחים מסובכים למעלה מ-14 יום, השיטה עובדת באותה שיטה.
אריק פויר: עובדים הסוציאליים פונים אליהם, נותנים להם נייר, עם הנייר יורדים ומקבלים אישור.
אריק פויר: אנחנו מדברים פה על מאות רבות של אנשים.
אריק פויר: כמובן לא כולם באותו יום.
אריק פויר: אבל מאות רבות של אנשים שמקבלים אישורים, כשבמקרים ספציפיים, קרי, קרי, בעיות סוציאליות כאלה ואחרות, הפנייה באה מהמטופל לעובדת הסוציאלית במחלקה או למזכירת המחלקה, ומחליטים מה לפעול בהתאם לדבר הספציפי.
אריק פויר: אני חייב להתייחס לעוד שני דברים, חוסר שטח קיים בחניונים, במיוחד לאותם בתי חולים ומרכזים רפואיים שנמצאים במרכזי הערים.
אריק פויר: עלות בניית מקומות חנייה נוספים, זה עלות עצומה, זה יכול לנוע בין 15 אלף דולר כפי שהוא ציין, עד אזורים של 7,000-8,000 $ כשבעצם יש בזה שני מרכיבים.
אריק פויר: מרכיב אחד למרכיב השטח - השטח הוא מאוד יקר, הוא בדרך שטח מינהל, שטח עירייה, קשה לקבל אותו או שהוא לא קיים.
אריק פויר: או בדבר שני, זו העלות עצומה של הדבר הזה, ומערכת האישורים הביורוקרטיים העצומה על מנת לקבל.
אריק פויר: הדבר השני רמת המינוע.
אריק פויר: רמת המינוע של האזרח הישראלי, המשמעות, כמה כלי רכב יש פר אלף, היא נמצאת בעלייה רצינית מאוד.
אריק פויר: לכן, הערה לגבי שילוב התחבורה הציבורית ומרכזים רפואיים זו הערה נכונה.
אריק פויר: אני חייב לציין את "אגד" בירושלים, או מינהל התחבורה בעיריית ירושלים, שאנחנו איתם.
אריק פויר: למשל, הצלחנו להביא שני קווי אוטובוס, הצלחנו להיכנס פנימה - - -
אורי מקלב: תתחברו לרכבת הקלה, גם אחרי הרכבת הקלה יש תחנה בשדרות הרצל היא קרובה אליכם, אולי עם שאטל זה יכול לפתור.
אורי מקלב: כיום אתם אחד מהמחוללים הכנסה גבוהה לעיריית ירושלים על ידי הדוחות שמחולקים על ידי עיריית ירושלים לכל אלה שחונים בסביבת בתי החולים, ורבים מהם, כפי שאתה יודע - - -
יעקב חנינה: וגם מעכבים את התחבורה הציבורית להיכנס.
אורי מקלב: כפי שאתה יודע, הקנס על חנייה עד היום במדרכה 500 שקלים.
אורי מקלב: יש רבים שחונים לא בדיוק על המדרכה אלא בפנים המדרכות שזה עוד נושא האם גם הם צריכים לקבל 500 שקלים, אבל בכל אופן אתה בטח מודע לכך שרבים משלמים קנסות כבדים בסביבות בית חולים בגלל המחסור של מקומות חנייה.
אריק פויר: אנחנו מודעים לכך.
אריק פויר: אנחנו מודעים שאנחנו צריכים לתת שרות, והשרות צריך לתת קודם כל למטופל ואחר למשפחתו ואחר כך לכלל הציבור.
אריק פויר: אנחנו מודעים גם לעובדה הזאת, ולכן החלטה של בית החולים שלנו של מרכז רפואי שערי צדק היא מאוד פשוטה.
אריק פויר: על מנת למנוע את מירב הפניות, עובדים סוציאליים פונים והעסק הזה עובד.
אריק פויר: כמובן שיש את הדברים הספציפיים ואיתם מתמודדים.
אורי מקלב: אתה אומר כאן בפני קהל עם ועדה - - - כל מי שמאושפז מעל 14 יום, פונים אליו שהוא יוכל לקבל.
אורי מקלב: מה שהיה עד היום זה עד 14 יום, ומתחיל מהיום ה-15.
אריק פויר: אלא אם כן הוא חולה כרוני או חולה אונקולוגי, או ביחידת טיפול נמרץ או בפגיה.
אורי מקלב: אתה יודע כמה בתי חולים מרוויח היום מהחניון של שערי צדק.
אורי מקלב: אתה מכיר את החלק הכספי?
אריק פויר: יש לנו עמותה שמתעסקת, וסמנכ"ל הכספים מתעסק בנושא כסף.
אורי מקלב: אם הוא ריווחי או לא ריווחי אתה לא יודע.
אריק פויר: הסיבה שכל בתי החולים וגם אנחנו מעבירים את זה לזכיין, כי עלויות הארנונה עצומות, לבתי חולים אין פטור מארנונה, בתי חולים במיוחד פרטיים, או עמותות ציבוריות - כמו ברזילי, לא מקבלים פטור מארנונה.
אריק פויר: נדרשים לעמוד בכל הכללי של הביטחון של משטרת ישראל ושל משרד הבריאות, נדרשים לעמוד בכל הנושא של רישוי עסקים, של כיבוי אש וכל אגרות המינהל, אותם אנחנו מעדיפים להחיל או להטיל על זכיין, וממה שנותר, וכמה שנותר, בית החולים משתמש בזה לצרכים רפואיים.
אורי מקלב: החניון מיועדים לצוות, לפרסונל, לרופאים.
אורי מקלב: אבל אלה שבאים להחנות, המבקרים חונים במגרשים פתוחים שבסביבה, לא צריך בכל העלויות שאתה דיברת עליהם.
אריק פויר: להפעיל חניון צריך רישוי זה עולה כסף, לסמן מקום חנייה עולה כסף.
אריק פויר: לסמן מעבר חצייה זה 2,500 שקלים.
אריק פויר: תבין את המושגים, לקבל אישור מרשות התימרור, זה להעסיק מהנדס תנועה שיקבל אישור ולעבור ביקורות של כיבוי אש ממשטרת ישראל, מעיריית ירושלים וכו' וכו', אלה עלויות עצומות, ממה שנותר לזכיין, מרכז רפואי משתמש לצרכים רפואיים.
דורון וינברגר: אני רוצה להשלים.
דורון וינברגר: בכל בתי החולים של שירותי בריאות כללית קיים הממונה על פניות הציבור שזה חלק מתפקידו להיענות לפניות הציבור אנשים הן בצד הרפואי והן בצד המינהלי.
דורון וינברגר: כל הצוותים בבתי החולים בעיקר הכלליים שבהם ישנם מצוקת חנייה, מכירים את זה ויודעים למי להפנות.
דורון וינברגר: גם כתבנו לכם בכל דבר יש נוהל מסודר שאנשים מקבלים מייד הנחה או פטור בהתאם לנסיבות, החל מהיום הראשון בהתאם לנסיבות, לא מתנים בעשרה ימים.
שלומית אבינח-קולמן: - - - פגייה.
דורון וינברגר: כן.
דורון וינברגר: יש בתי חולים שמאפשרים אפילו כניסה רציפה לתוך שטח בית החולים לתוך החצר להקל עליו.
שלומית אבינח-קולמן: בטיפול נמרץ כשיש שתי כניסות אז מה קורה?
דורון וינברגר: פטור, המשפחה ראשונה.
דורון וינברגר: לגבי החניונים – צריך לציין שבחלק מבתי החולים שלנו החניונים גם משמשים לשעת חירום ולכל מיני דברים כאלה, וצריך להרחיב שצריך לתחזק את זה הן ב"מאיר" הן ב"כרמל", צריך לתחזק את המערכת הזאת.
דורון וינברגר: הבנייה של חניון, לא נכנסתי למה שהוא אמר – 15 אלף דולר, אבל היא עולה הרבה כסף, כולל העלות.
דורון וינברגר: ישנם הרבה אנשים שלא רוצים לשלם, ולכן צריך לתפעל את זה.
דורון וינברגר: יש לנו מצוקה קשה של חניונים, לדברי חבר הכנסת שלמה מולה, בעפולה יש מצוקה קשה מאוד של קרקע, אין שם מקום ואנשים חונים הן בקניון כי החניון נסתם והן מעבר לכביש.
דורון וינברגר: אם יש לנו שקל פנוי, אז אנחנו מעדיפים להשקיע אותו בציוד רפואי ובבניית מחלקות ולא בהרחבת חניונים, ולכן הגישה שלנו להעביר את זה לזכיינים ולא להתעסק עם זה.
יעקב חנינה: אם יורשה להעיר לך, אולי בגלל שבקניונים לא משלמים כסף על חנייה, ובבתי חולים כן משלמים.
יעקב חנינה: אנשים מעדיפים ללכת לקניון, להחנות את האוטו בקניון שם לא משלמים וללכת ברגל לבית החולים.
דורון וינברגר: הקניון מתחזק את המגרש על חשבון הצרכנים.
יעקב חנינה: יש לו אינטרס.
יעקב חנינה: גם בית חולים צריך לתחזק את זה למאושפזים.
דורון וינברגר: לגבי בילינסון, החניון שדיברת הוא חניון גם של הצוות.
דורון וינברגר: על הפרטי אני בכלל לא מדבר כי זה שטח פרטי ואין לנו נגיעה, יש שם בניין.
דורון וינברגר: על החניון הדרומי, בחלק המערבי שלו חונה הצוות של שניידר של בלינסון, בחלק השני חונה הציבור, ושניהם הולכים ברגל, אין שאטל ואין אפשרות פיזית הכל שבילי, כולם הולכים ברגל.
ציפי קיברסקי: יש אפשרות לעשות שאטל, יש שם כביש גישה.
אורי מקלב: אנחנו לא דנים במצוקת החניון בבית החולים, זה לא הנושא, על אף שאני רואה שזה נושא בפני עצמו.
אורי מקלב: ייחדנו את הדיון היום על המחירים של החניונים.
אורי מקלב: זה שיש מצוקה, מצוקה בכל בתי החולים שאני מכיר בכל אופן היא מצוקה, והיא מצוקה שמקשה, והיא ראוייה גם כן להתייחסות ולפעילות בנושא הזה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים להתמקד גם בנושא המחירים.
צבי לשץ: בחלק מהערים, העיריות המקומיות באזור בתי החולים סימנו את המקומות שיכולים להיות מקומות חנייה בכחול לבן, ובשחור לבן, על מנת שהצרכן ישלם כסף באזורים קרובים מאוד לבית החולים, בפתח תקווה, בכפר סבא.
אורי מקלב: מי שחונה בחניונים הם כאלה שבאים לבקר, יכול להיות שזה מקל על החניון הכללי, זה גם טוב.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים עכשיו על המחירים בתוך החניונים.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על אלה שנמצאים צמודים לחולים במשך שעות רבות שהם לא יכולים להחנות בחניון העירוני, אין אפשרות טכנית גם אם הם רוצים, לא רק במחיר, אבל אי אפשר להחנות יותר משעתיים שלוש, או שעה, כך שהם לא רלבנטיים לחולים שאנחנו מדברים עליהם.
אורי מקלב: אנחנו מדברים בשתי היבטים, קודם כל על זה שמגיע להם, והמידע שיש להם כדי לקבל, זה החלק שאנחנו מתרכזים, במיוחד שיש לנו חוזר מנכ"ל מפורש בעניין הזה.
אורי מקלב: המטרה של הדיון שלנו להציף את הנושא ואחר כך להגיע למסקנות בנידון.
אורי מקלב: אם עד היום דבר שלא דיברו עליו, אנחנו היום מצפים אותו כדי שההתייחסות והפעילות של בתי החולים וגם משרד הבריאות מולכם יהיה אחרת, זאת המטרה.
יוסי שחר: מערכתי, מרכז רפואי תל אביב.
יוסי שחר: אכן המצוקה של החנייה לבאי בית חולים היא ידועה, ואני שמח ששמים אותו על אג'נדה, ואני מקווה שהטיפול יהיה טיפול מערכתי כפי שחבריי אמרו, אין ספק שצריך להסתכל על התמונה הכוללת.