GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוריס בן דוד: לא, היא ענתה לי אתמול רק.
דוריס בן דוד: לגבי סלקום.
דוריס בן דוד: הייתי מנויה בסלקום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא עברה, בגלל הצרות היא עברה מחברה לחברה, מחברה לחברה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לך עוד חברה אחת זה אורנג'.
דוריס בן דוד: אבל זהלא בגלל זה, זה בגלל שהסוכנים מצליחים לשכנע אותך, זה לא בגלל שרע לך.
דוריס בן דוד: משכנעים אותך שפה יותר זול, ופה יותר טוב, זה לא בגלל שרע.
דוריס בן דוד: דרך אגב, השירות בפלאפון הוא גרוע.
דוריס בן דוד: גרוע ללקוחות בפנים.
דוריס בן דוד: כשמגיעים לשירות פלאפון, את שומעת רק צעקות, רק בלגאן, מעולם לא היה שם שקט יום אחד.
דוריס בן דוד: בכל אופן, כשאני הייתי.
אורי מקלב: מה זה נקרא צעקות?
אורי מקלב: כשאת מגיעה למקום, או דרך הטלפון?
דוריס בן דוד: למקום בפלאפון, המוקד, לסניף בחיפה.
דוריס בן דוד: בסלקום הייתי מנויה עד דצמבר 2008.
דוריס בן דוד: בדצמבר 2008 הודעתי להם שאני רוצה להתנתק.
דוריס בן דוד: אמרו לי – תשמעי, הבן שלך, אסף, שדרג מכשיר.
דוריס בן דוד: אמרתי – OK, שדרג מכשיר אחד, משמע אתם צריכים אם כן להמשיך עוד 18 חיובים, עבור מכשיר אחד, לא עבור כל השישה.
דוריס בן דוד: בסלקום היה שישה מכשירים.
דוריס בן דוד: אמרו לי – לכי הביתה, מחשבונית של ינואר, את תראי את החשבונית על 20 שקלים.
דוריס בן דוד: אמרתי – OK, לא צריך, אז בואו אני אשלם לכם, את כל ה- 20 שקלים, כפול ה- 18, ותעזבו אותי.
דוריס בן דוד: לא לא, זה לא ניתן, זה בלתי אפשרי, את תראי את זה מינואר, שזה ככה.
דוריס בן דוד: הגיע ינואר, החשבונית ירדה מ- 570 ל- 250.
דוריס בן דוד: זה כבר לא 20 שקל, זה ירד אבל ל- 250.
דוריס בן דוד: האם זה הוגן, שלקוח שסיים את הזמן שלו, מחויב להישאר בכוח?
דוריס בן דוד: המוקד השלישי שלי, זה מירס.
דוריס בן דוד: לקחתי מכשירים במירס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפשר היה להזמין רק אותך.
דוריס בן דוד: זה סוכנים שמגיעים לעסקים והם מפתים, זה לא יעזור, הם מפתים.
דוריס בן דוד: זה פשוט פיתוי.
דוריס בן דוד: לקחתי ממירס מכשירים גם, ובחיי, כמו שהם הגיעו אלי, אולי דיברתי אתם, אולי אולי כמה חודשים.
דוריס בן דוד: מעבר לזה, הם היו בתוך קרטון, ארוזים, ושילמתי כמו ילדה טובה, 1,400 שקל, שלוש שנים.
דוריס בן דוד: בלי לדבר.
דוריס בן דוד: ולמה?
דוריס בן דוד: כי התחייבתי.
דוריס בן דוד: שילמתי.
דוריס בן דוד: מגיע יולי 2009, אני מחכה לתאריך הזה כמו אוויר לנשימה.
דוריס בן דוד: אני מתקשרת למירס עשרות פעמים, שום דבר, לא תגובה, לא כלום.
דוריס בן דוד: גברת, תשלמי לנו 17,000 שקל, נשחרר אותך ממירס.
דוריס בן דוד: אני שילמתי גם ככה שלוש שנים בלי לדבר, על מה אני צריכה לשלם עוד 17,000?
דוריס בן דוד: הזמן שלי הסתיים.
דוריס בן דוד: יולי 2009 אני כבר לא חייבת לכם.
דוריס בן דוד: ושילמתי, זה לא שהתחמקתי, התנערתי, או לא שילמתי, שילמתי.
דוריס בן דוד: כל חודש כמו ילדה טובה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הטענה?
דוריס בן דוד: הטענה שהם לא רוצים לסגור.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל למה לא 16,800 או 18,090?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה 17,000?
דוריס בן דוד: הלוואי הייתי יודעת את התשובה.
דוריס בן דוד: הלוואי והייתי יודעת תשובה, אני הלכתי לעורך-דין עכשיו.
דוריס בן דוד: ניגשתי לעורך-דין בשבוע שעבר, שהוא ייפנה אליהם וייראה מה הם רוצים.
דוריס בן דוד: אבל כעיקרון, אין לי איתם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את משלמת כסף לעורך-דין, אני מבינה, על הפנייה.
דוריס בן דוד: בגלל הדרישה שלהם.
אורי מקלב: אין ספק שאת באמת מציפה כאן, באמת לקוחה אחת עם כל-כך הרבה בעיות, זה נשמע באמת קשה מאוד.
אורי מקלב: חיובים לא קטנים, זה לא שאלה של עוד 100 שקלים.
דוריס בן דוד: אני לא לקוחה בעייתית בכסף, התשלומים שולמו בזמן, לכולם.
דוריס בן דוד: מעולם לא הייתי חייבת ומעולם לא היתה בעיה כספית.
אורי מקלב: זה לא אומר שאת צריכה ללמוד את הלקח לא לעבור חברה הפוך, זה רק אומר שכשרוצים לעבור חברה, כמה אנחנו קשורים לחברות האחרות, זה בגלל הסכמים שאנחנו לא מודעים לכך, אנשים מקבלים דפים של אותיות קטנות שהם לא יודעים על מה הם מתחייבים, הם מקבלים את זה גם בזמן העסקה, ככה שאיך בן-אדם, ממי אפשר לדרוש שבן-אדם יכול, גם אם הוא יודע וגם אם הוא שמע כמה אנשים, כל הדבר הזה צריך לקבל שינוי ונמצאים כאן גם משרד התקשורת ואנחנו יודעים וגם התמ"ת או כל מי שאחראי על כך, אנחנו יודעים שבנושאים האלה מאוד מאוד תלוי מה אנחנו היום דורשים מהחברות.
אורי מקלב: אנחנו עשינו שינויים בחברות שונות, כשעומדים מול הלקוח, גם בעסקאות מרחוק, גם בעסקאות לטווח ארוך, כל אחד בהגדרה שלו, ודאי ובוודאי בעסקאות כאלה שמורכבות, שהן בנויות ממסלולים שונים והתחייבויות שונות, הלקוח צריך לדעת בתמצית ובאותיות גדולות על מה הוא מתחייב לתת את הזמן שלו ולאחר מכן שהוא יוכל באמת להיות חייב.
אורי מקלב: תכף נשמע את המועצות לצרכנות שלהם יש את הכלים המשפטיים והמקצועיים יותר שייתנו לנו תשובה כוללת.
אורי מקלב: אנחנו לא רק רואים את המקרה שלך כמקרה אחד שהוא באמת נשמע סאגה קשה של סכומים גדולים מאוד, אלא כדבר שמלמד על עוד מקרים.
אורי מקלב: נעבור עכשיו לפונה הבאה, משפחת בלקין, בבקשה.
ורדה בלקין: אני רוצה לדבר על חוויה שהיתה לי לפני חודש בחברת פלאפון.
ורדה בלקין: מה שאני רוצה לציין, אתה הזכרת פה בהתחלה את שתי המילים לייעל ולהיטיב, אז קודם כל, אני מניחה שזאת בעיה של הרבה חברות.
ורדה בלקין: לטלפן לחברת סלולאר, הסיפור שלי כולל שלוש שיחות טלפון אחרי הצהריים, כל הסיפור היה שלוש וחצי שעות, מתוכן שעה המתנה למוקדנים.
ורדה בלקין: בין השאר, מעבר למוסיקה, יש התנצלות בגלל מכירה מוגברת של מכשירי אייפון, אז יש תורים ארוכים.
ורדה בלקין: זה לא מעניין אותי.
ורדה בלקין: אתם תגבירו את האנשים שצריכים לעבוד עם הלקוחות, אבל לתת לי לחכות, ואני בטח מתקשרת כועסת וזועמת, ואני צריכה עוד להמתין 20 דקות.
ורדה בלקין: אז קודם כל, פה אפשר לייעל ולהיטיב.
אורי מקלב: אני לא בטוח שאת הבנת נכון מה שאמרו לך.
אורי מקלב: הם אמרו לך שכדאי לך להצטרף לאייפון, הלחץ זה פרסום, זה לא התנצלות, בכלל לא.
ורדה בלקין: הבנתי, הבנתי בדיוק.
אורי מקלב: זה הפרסום, זה השיטה.
ורדה בלקין: אני רק אומרת שאתה צריך לשמוע הערה כזאת, שזה רק מוסיף.
ורדה בלקין: אחרי כן, כשמדברים עם המוקדן ולא מרוצים מהעניין וזכותי לבקש לדבר עם אחראי, ואז רק רגע ואז חוזרים ומציעים לי עוד איזה פיתרון ואני אומרת – אני לא רוצה פיתרון, אני רוצה אחראי, ובסופו של דבר אני מקבלת תשובה – האחראי יחזור אלייך.
ורדה בלקין: זה דברים שאם מדברים על לייעל ולהיטיב.
ורדה בלקין: מעבר לזה, את התלונה אני העברתי דרך האתר של פלאפון, קיבלתי תשובה אחרי עשרה ימים, אני חושבת שהיה טוב אם היתה אפשרות לדבר עם מישהו על התלונה ולא רק בפקס' או דרך האתר.
ורדה בלקין: בכל אופן, הבן שלי הוא חייל, לפני כשנתיים וחצי הוא הצטרף לתוכנית פק"ל חיילים, וראיתי לאחרונה שיש תוכנית מוצלחת יותר לחיילים, בייסיק חיילים, והתקשרתי ושאלתי.
ורדה בלקין: יש לי התחייבות יציאה, עד יוני הקרוב, אם זה מחייב אותי בעמלת יציאה או שאני יכולה להצטרף, להעביר אתי את העמלה.
ורדה בלקין: שלושה מוקדנים אמרו לי שאת יכולה, שאני יכולה להעביר את המסלול בלי עמלת יציאה, אלא היא עוברת למסלול הנוכחי.
ורדה בלקין: זה הופיע גם בחוזה שהועבר אלי בפקס' ועם כל מוקדן שדיברתי, וזה היו שלושה, יש לי את השמות שלהם, שזה לא רלוונטי כרגע, וכל אחד אומר – רגע, יש לנו תעודת חוגר של הבן שלך?
ורדה בלקין: ואז אני אומרת – צריך להיות לכם, עובדה שהצטרפנו עם תעודת חוגר.
ורדה בלקין: רגע, בודקים, אה, כן, יש לנו תעודת חוגר.
ורדה בלקין: OK, הצטרפתי למסלול החדש ושבועיים לאחר מכן אני מקבלת חשבון פלאפון באי-מייל, בתוך החשבון נגבו ממני 1,000 שקלים פלוס-מינוס, דמי עמלה.
ורדה בלקין: עמלת יציאה.
ורדה בלקין: התקשרתי לחברה, עברתי את כל מסכת ה- 20 דקות שתיארתי קודם, והמוקדנית עונה לי – נעשתה טעות ועל-מנת שנוכל לזכות אותך, את צריכה לשלוח לנו תעודת חוגר.
ורדה בלקין: אמרתי – תעודת חוגר יש לכם, אחרת איך בכלל העברתם אותי למסלול?
ורדה בלקין: אחרת איך בכלל אמרו לי מוקדנים אחרים יש תעודת חוגר.
ורדה בלקין: אין לנו תעודת חוגר, תשלחי לנו.
ורדה בלקין: אני לא חברה, אני בן-אדם פרטי, אין לי בהכרח פקס' בבית, אין לי בהכרח סורק או מכונת צילום זמינה, וגם הבן שלי לא נמצא בבית כי הוא חייל.
ורדה בלקין: אבל נעשתה טעות של פלאפון?
ורדה בלקין: אני, בשביל לקבל את הכסף שפלאפון לקח בטעות, צריכה לשלוח תעודת חוגר, שנאמר לי בעבר שיש.
ורדה בלקין: זאת אומרת, פה ממש לא ברור.
ורדה בלקין: כי אם הייתי רוצה סתם להצטרף, כל בן-אדם שהיה רוצה, לא היו מצרפים אותו ללא תעודת חוגר.
ורדה בלקין: בכל אופן, הגיעה אליהם תעודת החוגר שהייתי צריכה לשלוח ולפקסס ו- 20 דקות שוב בהמתנה לדעת שהפקס' הגיע.
ורדה בלקין: OK, אנחנו נזכה, יעבירו את הזיכוי.
ורדה בלקין: עברו עשרה ימים, נעשה חיוב, עדיין אין זיכוי.
ורדה בלקין: אני מתקשרת לחברה, ואז עונה לי מוקדנית, אני אבדוק, נכון, עוד אין זיכוי.
ורדה בלקין: רגע, אנחנו צריכים את הספח של תעודת הזהות שלך.
ורדה בלקין: ואז אני אומרת – רגע, זה כבר לא יכול להיות, אתם לא יכולים לבקש ממני כל פעם משהו אחר, הכל צריך להיות לפניכם.
ורדה בלקין: היא אמרה לי רגע, חזרה אלי – OK, תוך שבעה ימים ייערך הזיכוי.
ורדה בלקין: נעשה זיכוי?
ורדה בלקין: הכסף עוד לא בבנק משום שהוא הגיע אחרי זמן של חברת האשראי, זאת אומרת, אני חודש שלם חייבים לי כסף, אמנם פלאפון לא מחזיקה את זה, אבל אני חושבת, על סכום כזה ועל פאשלה כזאת, מישהו היה צריך להתייצב אצלי בבית עם הסכום של 1,000 שקל.
ורדה בלקין: מעבר לזה שפניתי לחברה, דרך האתר, אחרי עשרה ימים, שאני מסתובבת עם בטן מלאה וזה טבעי, חוזרים אלי מפניות ציבור עם התנצלות, הכל היה לא בסדר.
ורדה בלקין: OK, את זה אני יודעת שהכל היה לא בסדר.
ורדה בלקין: אתמול במקרה סיפרתי את הסיפור למישהו בעבודה והוא אמר לי – רגע, תני לי להגיד לך, הם הציעו לך ארוחת בוקר זוגית.
ורדה בלקין: וזה אמנם, הוא מחברה אחרת, הוא לא היה מפלאפון, אבל זה כנראה השיטה.
ורדה בלקין: אנחנו טועים, יש לנו את כל הבעיות, ובסופו של דבר ארוחה, אני לא התקשרתי ולא רציתי את הפיצוי, אבל אני הרגשתי בסוף הסיפור, נכון, הכסף חזר אלי, אבל הייתי צריכה לעבוד קשה בשביל הכסף הזה שהוא היה שלי מלכתחילה.
אורי מקלב: באיזה שלב את נמצאת עכשיו, את ממתינה לתשובה מהם?
ורדה בלקין: לא לא, הכסף על-פי האינטרנט נמצא בחברת האשראי, אבל הוא ייכנס לחשבון שלי רק בתחילת החודש הבא.
ורדה בלקין: זאת אומרת, נלקח ממני לפני חודש, ומגיע אחרי חודש.
אורי מקלב: הבעיה היא שלא כולם יודעים להתנהל, הרוב לא יודעים.
ורדה בלקין: התשובה שלהם שזה חברת האשראי, אני טוענת – על פאשלה כזאת, תבואו עם נציג שייתן לי את הכסף.
ורדה בלקין: עשיתם טעות, אתם אומרים שעשיתם טעות, אז תחזירו לי את הכסף מיידית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חד-משמעית את צודקת, אין פה מה לדבר.
אורי מקלב: אני אומר גם כן תוך כדי השידור, אנחנו לקחנו מגוון של פניות, כדי לגוון ואנחנו ודאי ניתן לכל החברות לענות, זה שזה נשמע עכשיו, זה הכל ברצף, אבל ודאי כשיגיעו התשובות שלכם, זה יישמע גם ברצף.
אפריים רושגולד: הפנייה שלי זה לחברת מירס שאני לקוח שלהם מאז שהם הוציאו לראשונה את המכשירים הכשרים לציבור החרדי, אז עזבנו את כל החברות האחרות שהיינו קשורים בהן והלכתי להיות בחברת מירס וכמה שנים טובות, עד יום שישי אחר-הצהריים, ממש בכניסת השבת, רק במוצאי שבת התברר לי שנגנב לי המכשיר ומייד, בצאת השבת, כשהתקשרתי למכשיר וראיתי שהוא בממתינה, התקשרתי לשירות לקוחות שיבטלו לי את השיחות היוצאות ואז, בהמשך למחרת, אחרי כמה ימים, התברר לי שעובד זר בליל שבת לקח את זה ודיבר בסך הכל לא הרבה שעות, אבל הסכום שהגעתי אליו בסוף החודש זה היה 2,850 שקלים.
אורי מקלב: הוא דיבר לחוץ לארץ?
אפריים רושגולד: כן, לחוץ לארץ, איזה שהוא עולם שלישי.
אפריים רושגולד: הוא לא דיבר כל-כך הרבה זמן, אבל מכיוון שבמסלול שאני הייתי קשור אליו, החיוב לסוף שבוע, שזה שבת, זה עשרה שקלים לדקה.
אפריים רושגולד: ואז עכשיו יש פה שני עניינים.
אפריים רושגולד: גם אם אני החלטתי מאיזה שהיא סיבה שאני צריך לדבר בשבת, אז זה עניין שלי, שאני מחליט שאני צריך לדבר בשבת, אם זה פיקוח נפש או מה שרק לא יהיה, ולא החברה היא זאת שקונסת אותי על זה שדיברתי בשבת, כי עשרה שקלים זה לא סכום הגיוני, זה סכום של קנס.
אורי מקלב: אני רוצה להבין מה שאתה אומר.
אורי מקלב: זה נכון שאתה התחייבת, במידה שתדבר בשבת, אתה צריך לשלם עשרה שקלים, זה בא למנוע כדי להבטיח לחברה שמי שמנוי על המסלול הזה, הוא מנוי שלא מדבר בשבת.
אורי מקלב: אבל אתה צודק, שאם יש מקרה חריג, ואם יש מקרה שהוא לא סטנדרטי, והוא קרה פעם, עם הסבר של הלקוח, שיש מדובר, והיעד ברור או כמו שפנו אלינו לוועדה, אחד שגם היה מנוי על מסלול כזה, דווקא בחברת מירס, ושם היה הקנס הוא 20 שקל לדקה, והוא דיבר, עם בטרם, עם מקום שנותן את העזרה הדחופה, עם רופא, במשך 20 דקות, ואתה מבין מה הוא קיבל אחרי 20 דקות הוא דיבר עם הרופא בשבת, ויש את היעד, זה לא מערכת שיחות וזה לא ליעדים שונים, למקום מסוים, שהוא מקום שנותן שירותי רפואת חירום, ואז הוא היה צריך לעמוד מול החברה.
אורי מקלב: וכאן הבן שואל וכאן הלקוח שואל, כך מבקשים מכם.
אורי מקלב: הרי זה לא, אם אתם חברה שבאים אל הלקוח או שהלקוחות זה משהו שהוא לא אנושי, שזה לא, שזה משהו שיש חוזה ובזה זה מתחיל ובזה זה נגמר.
אורי מקלב: יש הרי איפה החלק הערכי, החלק של הלב של ההסכם בין לקוח לבין חברה ולא בין מישהו שהוא רק מתחייב לו והמטרה היא רק לקבל את הכסף שלו לפי החוזה.
אורי מקלב: כמו שהלקוחות, אני חושב, גם כן לא עומדים עם החברות בדיוק בדקדקנות למה שהם מחויבים לתת להם.
אורי מקלב: כמה אנשים סובלים וכמה לקוחות סובלים מניתוקים חוזרים ונשנים, כמה לא נותנים, ואני אומר לנושא, אחד הנושאים של ניתוקים של חוסר קליטה, אני גר באזור שלפני שאני נכנס לאזור, לבית שלי, אני ממתין לשיחה, לפעמים אני יכול להמתין בצד, במדרכה, בגלל שאני יודע שהשיחה תתנתק.
אורי מקלב: וזה לא יום אחד.
אורי מקלב: אני מביא דוגמה אישית אבל זה הרבה, ואני לא לקוח אחד.
אורי מקלב: מדובר במשך תקופות ארוכות מאוד.
אורי מקלב: ואני לא גר באיזה כפר, אני גר בירושלים ובשכונה, לא בקצה.
אורי מקלב: אני מביא לכם כדוגמה.
אורי מקלב: יכולתי להביא לא כדוגמה אישית, אני מביא דוגמה אישית בגלל שזה לא סיפורים של מישהו שמתלונן.
אורי מקלב: אני אפילו לא התלוננתי.
אורי מקלב: שאלו אותי למה אני לא מתלונן, חברה אחת יש לה קליטה, לחברה שנייה אין קליטה.
אורי מקלב: כשאני מדבר מהטלפון של חברה מסוימת, אין קליטה, ולאורך קילומטר אין קליטה, מסתבר שאו בחלק הראשון או בחלק השני.
אורי מקלב: אני אומר את הדברים, אני משקף את מה שאומר מר אפריים רושגולד, כדי שתדעו על מה הפנייה, אני אומר את זה לכל החברות הסלולאריות.
אפריים רושגולד: אני מבקש לפנים משורת הדין, מכיוון שהסבירו לי שאני חתמתי על חוזה, לא שבדיוק ידעתי בדיוק על מה אני חותם, אבל הבנתי שיש חוזה מסוכם.
אורי מקלב: אמרתי שמאחורי הזה יש חשיבה, זה לא סתם.
אורי מקלב: ההסכם קיים.
אורי מקלב: הלקוח הזה לא מדבר, הוא לא לקוח שמשתמש בשבת, וזה המסלול.
אורי מקלב: לא יכול להיות שאין מקרים חריגים, ואין מקרים מיוחדים, והחברות לא מבינות את זה ולא מפנימות את זה ולא באות בהתאם בתשובה ללקוח.
אפריים רושגולד: יש להם שיטה של חמישה חודשים שאני עומד בקשר כל פעם עם איזה שהוא מענה אחר, ופשוט היה לי ממש ליבי יצא לאלה שענו לי בדרגים הנמוכים, שכאילו הבינו, רצו כאילו לתת לי מייד את מה שיושבים ודנים האם לתת לי החזר על הסכום שיצא לחו"ל או לפחות זיכוי על הרווח העצום שהם עשו.
אורי מקלב: אתה באמת שיקפת מה שאני אמרתי בתחילת דבריי.
אורי מקלב: חלק מהסיבה שאנחנו עושים את זה ואנחנו דנים בזה, באמת שישמעו את זה, שגם כל פקיד, גם אם הוא מקבל הוראות, לא יכול, יש גבול כמה הוא יכול לעלות למעלה והוא יכול להסביר והוא שומע את הלקוח.
אורי מקלב: אבל אין לו סמכות לעשות יותר מזה.
אורי מקלב: ואנחנו באמת, וזה גם חלק מהסיבות שאנחנו עושים את הישיבה, כדי שהדברים שנראים קטנים, אבל אלו דברים גם מהותיים וגדולים, יופנמו וישתקפו כדי שבאמת, כפי שאמרתם, כדי שנשמע אתכם, תדעו איך להתנהל בעתיד בנושא הזה.
אפריים רושגולד: משך השעות שישבתי עם חברת מירס, בטח הרבה הרבה הרבה שעות שבסופו של דבר לא יצא מזה, לא, אני רוצה להוסיף שהם נתנו לי זיכוי של 500 שקלים, וזה היה במצב כזה שהם אמרו לי שאם אתה לא לוקח את הזיכוי הזה, דיבר אתי מנהל בצורה נחרצת, אם אתה לא לוקח את זה, אתה לא תראה כלום.
אורי מקלב: כשהחיוב, כמה היה?
אפריים רושגולד: 2,850.
אפריים רושגולד: ויש לי את הכל, חשבוניות, הכל, מקורי.
אורי מקלב: אתה דיברת על העברה של 100 שקלים, והיה לך איזה קריאת ביניים שאני קטעתי אותך, אז אני מזכיר לך.
אורי מקלב: כן-?
אפריים רושגולד: עברתי בינתיים לחברה אחרת, עד שאני מנסה, עד שהטיפול שם יסודר ורציתי להעביר למסלול שהכי משתלם לי במצב הזה, כשכבר יש לי עוד מכשיר.
אפריים רושגולד: פתאום אני מגלה שהמחיר לא רק שלא ירד, אלא עלה.
אפריים רושגולד: אז מסבירים, במשך חודשיים, אני רואה שהמחיר, כל חודש אמרו לי בחודש הבא זה ירד, בגלל שכשאתה עובר מסלול, אז כל העברת מסלול זה 100 שקלים.
אפריים רושגולד: ו- 100 שקלים זה הרבה זמן אוויר, מבחינתי זה הרבה כסף להוצאת תקשורת.
אפריים רושגולד: יש לנו צרכן נוסף.
אפריים רושגולד: לפני שתמשיך, את רצית להוסיף משהו בעניין הזה, כקריאת ביניים, לא יותר.
קריאה: כמו שאמר היושב-ראש, אני חושבת שבאמת כל החברות האלה צריכות לדון כל דבר לגופו.
קריאה: כי הבעיה עם המכשירים הכשרים האלה זה לא רק זה, התעריף שגובים מהם בשבתות מאוד גבוה, במידה ויש שימוש ובמקרה לאנשים כאלה שגונבים את המכשיר ביום שישי, וביום שבת הם לא יכולים להתקשר והם לא מודעים לכך והחברות האלה מחזירות לצרכן את הכספים רק מיום שהוא הודיע וצרכן כזה שבשישי או שבת נגנב לו המכשיר לא יכול לדעת שעשו שימוש ואז הוא נקנס בסכומים גבוהים והחברות לא מחזירות לו את זה.
אפריים רושגולד: זה לפיקוח נפש, אם אני צריך מהר להתקשר, כשיש חשש אולי אבד לי המכשיר.
יוסי אודרברג: אני לקוח עסקי, להבדיל מהמקרים שהוצגו פה קודם, אני מייצג חברה, אני מנכ"ל של חברה שנותנת שירות לארגונים, מוסדות, אנשים פרטיים, מרכזת את כל תחומי המחשוב והתקשורת שלהם, במקרים מסוימים גם מול החברות, במקרים מסוימים הקווים הם שלנו ואנחנו נותנים את השירות ללקוח.
יוסי אודרברג: אני למעשה מרכז קצת מכל אחד מהנושאים שעלה פה, יש לי סאגה שנמשכת כבר שנה מול חברת סלקום בתחום של התקשורת הקווית.
יוסי אודרברג: כל הנקודות שהזכרתם, זה מתחיל בנושא של הבטחות של נציגים, אני אעלה תכף טיפה מפורט יותר, מתחיל בהבטחות של נציגים שלא עמדו בהם ואפילו שמנהל מעל אותו נציג נותן לי הבטחה אישית בפגישה אתו, שהוא עומד מאחורי כל הבטחה שנתן אותו נציג, בסופו של דבר הכל נדחה בגלל שאין את זה בכתב.
יוסי אודרברג: מעבר לכך, גם מנעו ממני לפגוש את הנציג ולהתעמת אתו.
יוסי אודרברג: היה לנו שלוש פגישות, אחת אצלנו, שתיים אצל סלקום, ובשלושת המקרים סירבו להביא את אותו נציג שנתן את ההתחייבויות לפגישה.
יוסי אודרברג: יש לנו בעיה יותר גדולה, שזה נושא החיובים והנושא הכספי.
יוסי אודרברג: יש לי פה ניירות של הזמנות שהכנסנו, אנחנו במשך כמעט שנה מחויבים כקצבים של קווים פי שניים ממה שהזמנו, דוגמאות שונות, כשהתגובה של סלקום אחרי – גם כן – שמונה חודשים שאנחנו רודפים אחרי זה, התגובה שלהם, הבאנו להם מכתב עם אסמכתה לכל אחת מההזמנות שלנו, אסמכתה על ההזמנה, על ההבטחה שניתנה, והתגובה שלהם – הלקוח חתום על חוזה על שני מגה, על-סך 745 שקל לחודש.
יוסי אודרברג: ביקשנו מהם להראות לנו את ההזמנות החתומות, אנחנו כבר חודש וחצי מנסים לקבל את הדבר הזה, גם לא מקבלים.
יוסי אודרברג: במקרה, זה יעניין יותר את החלק המשפטי, יש לי פה את ההזמנות המקוריות שנשלחו בפקס.
יוסי אודרברג: הזמנה מקורית שלנו, לא מסומן על זה רוחב הפס, שהם טוענים שאני חתום עליו, לא מסומן, מהסיבה הפשוטה שנציג המכירות בצורה שהוא עבד, הוא דיבר עם המזכירה, אמר לה – תשלחי את הדף האחרון חתום ואני אמלא בהתאם להזמנה את שאר הפרטים.
יוסי אודרברג: יש לי צמוד לכל אחד מהם את האי-מייל, יום לפני, יומיים לפני, שנשלח לאותו נציג מכירות, עם הבקשה להצעת מחיר, קבלת הצעת המחיר.
יוסי אודרברג: בסופו של דבר, החיוב שונה לחלוטין.
יוסי אודרברג: במקרים מסוימים – פי שניים, ומדובר בהפרשים של כ- 10,000 שקל לחודש.
יוסי אודרברג: מעבר לכך, כמובן שברגע שבאנו לדיון ואמרנו – תעצרו את כל החיובים האלה שאנחנו דנים עליהם, גם שם אין על מה לדבר, אני עדיין ממשיך לשלם כל חודש לסלקום כ- 25,000 שקל, כשמתוך זה, לפחות 10,000 הוא חיוב שלא כדין, על נתונים שחלקם הם הודו וחלקם הם דחו על הסף.
יוסי אודרברג: יש נושא נוסף של זיכויים, הטבות שהובטחו על-ידי הנציג, רובם בכתב.
יוסי אודרברג: אחרי שמונה חודשים שבאנו והוכחנו ושלחנו וישבנו ונדחינו ושוב ושוב ושוב, ואז ניסינו להפעיל לחץ מכיוונים שונים, בסופו של דבר באו ואמרו – בסדר, יש לו הפ שלושה או ארבעה מקרים שזה מוכח בבירור שהוא דיבר על מקרה ספציפי ותקבלו את ההטבה והשאר נדחו גם כן.
יוסי אודרברג: קיבלנו באותה תשובה לסיכום פגישה שלנו, על מקרים מסוימים, כן קיבלתם זיכוי.
יוסי אודרברג: יש לי פה גם כן את הניירות שמוכיחים שלמעשה יש לי את כל החשבונות ולא נתקבל שום זיכוי, על אף שרושמים – הלקוח קיבל את הזיכוי בהטבה שלו.
יוסי אודרברג: יש לנו מספר, אני אגיע לזה בהמשך, יש מספר קווים שאנחנו תקועים אתם מאותה סיבה שקיבלנו התחייבות ובפועל לא יכולנו, אז סוכם בסוף שאנחנו נעביר את הקווים ונשתמש בהם אצל לקוח אחר.
יוסי אודרברג: התחלנו להגיש בקשות על העברת קווים ב- 21 לספטמבר.
יוסי אודרברג: מאז אני משלם על כל קו כזה 450 שקל לחודש, יש ארבעה קווים כאלה.
יוסי אודרברג: עד היום הם עדיין לא הועברו, עדיין משלמים עליהם.
אורי מקלב: אתם קניתם את זה עבור לקוח מסוים, אתה רק מבקש לעשות העברה?
אורי מקלב: אתם עודים רק עם חברה אחת סלולארית, או שאתם עובדים עם כמה?
יוסי אודרברג: לא, אני לקוח גדול של חברת בזק, שהקווים הקוויים של בזק, של 012, הוט, יש לי תיקים של סדר גודל של 100, 150,000 שקל לחודש, בכל הקווי תקשורת האלה.
אורי מקלב: וחברות סלולאריות גם?
יוסי אודרברג: מול סלקום אני עובד בנושא תקשורת קווית, רק מול סלקום.
אורי מקלב: אני רוצה לשאול אותך שאלה ברבים, אתה לא אדם פרטי, אתה חברה, עם ניסיון, שעובד בהיקפים.
אורי מקלב: אתה גם לא מצליח להתמודד?
אורי מקלב: אין את השיטות, אני יכול להבין עד היום שלאנשים פרטיים, לקוחות פרטיים, או גם בעלי עסקים קטנים, אין להם את הניסיון בחלק הזה.
אורי מקלב: אבל אתם, זה המקצוע שלכם.
אורי מקלב: ואני לא סתם הבאתי אותך, כדי שגם נגוון בצורת הפונים, שאתה גם מול, איפה הבעיה, אתה, יש לכם עורכי-דין, יש לכם יועצים משפטיים, יש לכם ניסיון.
אורי מקלב: למה אתה גם צריך להתמודד עם זה?
אורי מקלב: הבעיה היא, כמו שאתה אומר, שהבטחות בכתב לא מקוימות ומתכחשים גם להבטחות ובתקווה שלא תלך לבית-המשפט או בתקווה שההיקפים יעשו את שלהם?
יוסי אודרברג: אני חושב שהכיוון הוא הפוך.
יוסי אודרברג: לסלקום יש עניין אולי שאני כן אגש לצד המשפטי, כי בסופו של דבר, כשניגשים לבית-המשפט יודעים איך מתחילים, לא יודעים איך גומרים.
יוסי אודרברג: העלות היא מאוד גבוהה, לסלקום יש כמובן סוללות של עורכי-דין לעבוד אתם ועורכי-דין פרטיים שכן פנינו אליהם, לא רוצים להתעסק בזה.
יוסי אודרברג: הם אומרים – מה, אני אסחוב את זה שנה, אסחוב את זה שנתיים, בסוף יצא לך 5,000 שקל או לא יצא כלום, זה פשוט לא שווה את כאב הראש.
יוסי אודרברג: אני מחזיק בן-אדם במשרה מלאה שמטפל בדברים האלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה שלא יצא לך כלום, יש חוקים, חוקי צרכנות ועל פניו נראה שאתה חד-משמעית צריך לקבל את הכסף, מה זאת אומרת לא יצא לך כלום?
יוסי אודרברג: זה לא עובד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני אגיד לך למה אני שואלת את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת אומרת, האם, יכול להיות שלא פנית לעורכי-הדין הנכונים או שפשוט אין לנו מספיק חוקים בישראל, שיכולים להוביל אותך לקבל את מה שמגיע לך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: או שיש פה איזה שהוא, יש פה ערבוב של הרבה מאוד דברים, זה גם מערכת משפטית שעובדת מאוד מאוד לאט.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הכל ביחד, אז זו שאלה אם העורך-דין בא ואומר לך – אתה לא תקבל כלום, כי הוא לא רוצה לעמוד מול קונגלומרט הזה שנקרא סלקום, או שאתה חתמת על חוזה שכתוב באותיות קטנות קטנות, ועל זה אני אדבר בהמשך, אדוני היושב-ראש, ואולי שם באמת לא מגיע לך כלום, כי לא ראית על מה אתה חותם.
יוסי אודרברג: גם וגם.
אורי מקלב: חברת הכנסת שמאלוב, זה אני יכול להבין למה צרכן פרטי, אבל הוא חברה.
אורי מקלב: הוא חברה שהוא גם מראש שוחה בכל החומר, הוא מכיר את כל החוקים.
אורי מקלב: איך אתה מגיע למצב כזה.
אורי מקלב: פעם אחת, אולי, אבל איך לפעם שנייה?
יוסי אודרברג: ברגע שיוצרים קשר עם נציג מכירות ונבנה איזה שהוא בסיס של אמון, והוא אומר למזכירה – תשלחי לי את המסמך חתום ואני אמלא בשבילך את ההזמנה, אז כן, המזכירה יודעת שהוא הכתובת שלה והיא מקבלת ממנו שירות טוב, לפחות עד אותו שלב, והיא שולחת לו את המסמך חתום, והוא ממלא את השאר.
יוסי אודרברג: בפועל הוא מילא מה שהוא רצה, בניגוד מוחלט לדברים כתובים שיש לי באי-מייל, עם רוחבי פס, הצעות מחיר, הכל, אבל ההזמנה שהם טועים חתום, עוד לא זכיתי לראות את זה, אני חודש וחצי מקבל תירוצים – זה בארכיון, צריך לחפש את זה, לא יודעים איפה זה, כל מיני תשובות.
יוסי אודרברג: ביקשתי לראות את החוזים החתומים שלי, עדיין לא קיבלתי אותם חודש וחצי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואתה פנית למועצה לצרכנות?
יוסי אודרברג: עדיין לא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שם אולי יש עורכי-דין, אני מניחה.
קריאה: רק בלקוחות פרטיים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צריך לטפל גם בזה, נראה לי.
יוסי אודרברג: יש בעיה נוספת, אני רוצה לנסות להגיע אתם לאיזה שהוא הסדר, להבנה, קודם כל שמישהו בכלל יקשיב למה שיש לי להגיד, כי בסופו של דבר אני משתמש במוצרים שלהם, משלם עליהם, מרוצה מרובם או אפילו מכולם ואני לא רוצה להגיע למצב שאני אצטרך, בגלל איזה שהוא סכסוך אתם, למצב של ניתוקי קווים או הכרח לעזוב ולהעביר את החברות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זאת פשוט, אני לא יודעת איך לקרוא לזה, אבל זה ניצול, שדיברתי עליו מההתחלה, שמאחר ויודעים שכל הלקוחות זקוקים לקווי טלפון וחבל מאוד שנהיינו כאלה, כולל אני שגם עכשיו בישיבה, שולחת אס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אסים בעבודה, וחבל לי מאוד שאני אחת מהלקוחות מהסוג שאני מדברת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל ברור שזה פשוט ניצול של הקשר שלך כמו בטבור, שאתה לא יכול פשוט לעזוב אותו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני מקווה מאוד שהצופים שרואים אותנו יתחילו, כמו שדיברתי בפעם שעברה ואני אגיד את זה כל הזמן, בכל ישיבה, לשנות את התודעה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין יותר, נמשיך לחיות במצב שאתה מפחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה בין זה, סליחה, אולי השוואה ממש לא מתאימה, הטרדה מינית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה ממש ככה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה אולי נשמע מטורף כרגע, אבל אתה בעצם תלוי בלקוח ואתה תהיה שקט ותשתוק וזו הסיבה שאתה מגיע היום לוועדה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני שמחה שאנחנו קיימים שיש לכם לאן לפנות, דרך אגב.
יוסי אודרברג: עוד מקרה מקביל למה שהוא פנה קודם.
יוסי אודרברג: אנחנו הקמנו מרכזיית IP אצלנו במשרד, לפני אני חושב שבעה חודשים, משהו כזה.
יוסי אודרברג: במהלך חודש ספטמבר, התבצעה גניבת שיחות של 50,000 שקל לליכטנשטיין.
יוסי אודרברג: הודיעו לנו על זה, לא יודע אם הם מחויבים על-פי חוק, אחרי 23 יום מהזמן שהתחילו השיחות האלה, זה שיחות שהם ראו אותם בעליל, כולם 59.59 דקות, לאותה כתובת בליכטנשטיין שמוכר כמוצר מסוים.
יוסי אודרברג: אנחנו בהתחלה התכחשנו לזה, כי לא ראינו את זה בלוגים שלנו, בסופו של דבר היה לנו ישיבה אצלם בנובמבר, אני חושב.
יוסי אודרברג: הוכיחו לנו אנשי הביטחון שלהם, בסדר, זה כן שלכם, זה יצא מהמרכזייה שלכם, ונאלצנו תוך שלושה ימים, שילמנו את כל ה- 50,000 שקל, אבל הם לא היו מוכנים לבוא לקראתנו בכלל.
יוסי אודרברג: שילמנו את זה.
יוסי אודרברג: הנושא שדיברתי עליו קודם.
יוסי אודרברג: אני זכיתי במכרז בסוף 2008 תחילת 2009, להקים את כל מטות הבחירות של יהדות התורה, בכל הארץ.
יוסי אודרברג: לצורך זה, הרמנו להם גם מרכזיות טלפונים ופנינו לסלקום, לאותו נציג, בבקשה לקבל צירי PRI, אם יש אפשרות, לחודש.
יוסי אודרברג: רק בשביל מטות הבחירות.
יוסי אודרברג: צירי PRI זה קווי טלפון שמורכבים מכמות גדולה של קווים.