GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אהוד פלג: אתמול המועצה הישראלית לצרכנות קיימה יום פתוח שבו היא העמידה קווים פתוחים לציבור ובמשך 5 שעות הצוות של המועצה ענה לשאלות הצרכנים ונתן ייעוץ למאות צרכנים שהתקשרו.
אהוד פלג: ציפי בבקשה.
ציפי קיברסקי: חשוב לתכנן את הקנייה כדי לא לבזבז כסף על דברים שלא צריכים.
ציפי קיברסקי: מטבעות הכסף ברקע.
ציפי קיברסקי: המוצרים בחלק התחתון של הכרזה מדגישים שצריך להשתמש בתקציב שלנו בחוכמה.
אהוד פלג: הכרזה הזאת מזכירה את הכלל הידוע שמי שהולך לסופר עם רשימה קונה פחות ממי שהולך בלי רשימה.
תמר הררי: אני נציגת אולפנת נציגת צביה.
תמר הררי: בכרזה הזאת יד מושטת לתפוח.
תמר הררי: הנושא של הכרזה המוכרים שבאים ומנסים ולפתות את הלקוחות לקנות את המוצרים שלהם.
תמר הררי: גם הרעיון שמוצג באתר של המועצה, שבאים אנשים ודופקים על דלתות ומנסים להציע להם את המוצרים שלהם באמצעי לחץ הם מנסים לגרום ללקוח שיקנה את המוצר שלהם.
אורי מקלב: אני מבקש מעורך דין קמחי הממונה על הגנת הצרכן במשרד התמ"ת מספר משפטים.
יצחק קמחי: צהריים טובים.
יצחק קמחי: תודה שהזמנתם אותי לכינוס הזה.
יצחק קמחי: זה מאוד מרגש לראות את כל הכרזות.
יצחק קמחי: יש פה אמירה צרכנית חשובה.
יצחק קמחי: כשמדברים על צרכנות נבונה זה באמת ים ומלואו אבל הוא מתחיל בחינוך.
יצחק קמחי: זה שבתי הספר הרימו את הכפפה ויצרו כרזות כאלה הדבר מגביר את המודעות וגם מחבר את האנשים לעולם הצרכנות שאנחנו מסתכלים עליו מהכיוון המשפטי.
יצחק קמחי: אז זה לא הכול חוקים ותקנות אלא יש באמת מידע יומיומי שחשוב לצרכנים לזכור ולדעת והכרזות האלה מדברות על כך.
יצחק קמחי: אם זה על האותיות הקטנות, אם זה לבוא ולשקול ולהשוות, ואם זה אל תתפתו לכל דבר.
יצחק קמחי: לאחרונה הוצאתי טיפים לצרכנים.
יצחק קמחי: גם לילדים, לנערים, לנערות.
יצחק קמחי: רבותיי, אלה הם הדברים שקובעים את איכות חיינו.
יצחק קמחי: חשוב שתזכרו שהכסף שאתם מוציאים זה כספכם ובפרפראזה של Consumer International שייסד את יום הצרכן הבינלאומי, הם קבעו כסיסמה: הכסף שלך הוא גם זכויותיך.
יצחק קמחי: הכסף שלכם.
יצחק קמחי: לכם יש את הזכויות לגביו וחשוב שתדעו אותם.
יצחק קמחי: שימו לב, תהיו טיפה חשדנים.
יצחק קמחי: ואני מקווה שתהיו צרכנים יותר נבונים.
יצחק קמחי: כך תחסכו יותר ותהיו מרוצים יותר.
יצחק קמחי: כבר אמרו לפני אין דבר שישראלי שונא יותר מאשר להרגיש פרייאר.
אורי מקלב: עוד מספר מילים מגברת רונית שרביט מנהלת אגף הפיתוח הפדגוגי באגף לחינוך העל יסודי.
רונית שרביט: שלום לכולם.
רונית שרביט: אין ספק שאנחנו רואים כאן באמצעות הכרזות שאתם יצרתם שיא של תהליך למידה.
רונית שרביט: הכרזות מבטאות תהליך חשיבה יצירתית שעברתם וכך הבאתם לידי ביטוי את המסרים שרכשתם בתהליך הלמידה.
רונית שרביט: התפקיד שלכם תלמידים לדרוש לדעת.
רונית שרביט: התפקיד שלנו לספק לכם את הידע ואת הכלים.
רונית שרביט: אני מאחלת לכם שתגדלו להיות אנשים משכילים וצרכנים נבונים.
אורי מקלב: עורך דין פלג.
אהוד פלג: בצד ההתפעלות שהיא נחלת הכלל פה מהעבודות שביצעו התלמידים בבתי הספר השונים אין ספק שמאחורי מפעל מורכב כזה עומדים אנשים וזה המקום וזה הזמן להזכיר אותם ולהודות להם.
אהוד פלג: חברי ועדת ההיגוי של הפרויקט הזה ובהם יפה פס, מנהלת האגף לחינוך על יסודי במשרד החינוך, חגית כהן דוברת משרד החינוך, דנה פרידמן המפקחת המקצועית הראשית למדעי החברה במשרד החינוך, מיכל דהן, נציגת מינהל חברה ונוער במשרד החינוך, שלמה זיס מנהל מחלקת החינוך והמידע במועצה הישראלית לצרכנות, יעל כץ, רכזת ההסברה של המועצה הישראלית לצרכנות ועדי סימון בר מפתחת תוכניות חינוכיות לצרכנות נבונה.
אהוד פלג: החברים האלה הרכיבו את ועדת ההיגוי והיו אחראים למפעל כולו.
אהוד פלג: בועדת השיפוט היו נציגים שונים ובהם ד"ר זהבה בכר ממונה על הפיתוח הפדגוגי הטכנולוגי במשרד התמ"ת, הפרסומאי מאיר בוקאי מפרסום בוקאי שני, יושב ראש חבר השופטים היה הפרסומאי יאיר גלר מבעלי משרד הפרסום גלר-נסיס.
אהוד פלג: לתחרות נרשמו 61 בתי ספר ברחבי הארץ.
אהוד פלג: הגיעו מ-50 בתי ספר.
אהוד פלג: ואלה כאמור 12 הכרזות שנבחרו לעלות לגמר.
אהוד פלג: במאמר מוסגר, אחד הדברים שאני שמח לראות זה את הגיוון והייצוג לכל רבדי העם בישראל ממגזרים שונים, וזה רק מראה שהצרכנות רלוונטית בכל מגזר.
אהוד פלג: כי בעצם שם נרדף לאזרח במדינה הוא צרכן ומספר הצרכנים רב יותר משום שגם תושבים שאינם אזרחים הם צרכנים וגם תיירים הם צרכנים וכולם ראויים להגנה שזכויות הצרכן מקנות להם.
אהוד פלג: אני אחיש את קצב התודות.
אהוד פלג: מירב קריסטל מ-YNET, הם היו שותפים בהצגת הכרזות להצבעת הציבור ואנשי המועצה לצרכנות, ציפי קיברסקי מנהלת המחלקה לפניות הציבור, רקפת וינטראוב דוברת המועצה.
אהוד פלג: אני חייב תודה מיוחדת לצוות המועצה הישראלית לצרכנות שהגה והכין וטיפל ועמד במשברים לא מעטים.
אהוד פלג: אנחנו מברכים על כך שהגענו הלום ומודים מאוד באנשים בצוות החינוכי ברשותו של שלמה זיס מנהל המחלקה לחינוך ומידע ואנשי הצוות עדי סימון בר ויעל כץ.
אהוד פלג: אני מדבר על צוות הדוברות בראשות הדוברת רקפת וינטראוב והעוזרת שלה ליאת קליין.
אהוד פלג: אני מדבר על היועץ המשפטי של התחרות עורך דין ניסים מזרחי ואני מדבר על מנהלת המחלקה לטיפול בפניות הציבור ציפי קיברסקי ועל כלכלן המועצה שפיקח על השקלול של הקולות שלומי דגן.
אהוד פלג: תודה לכולם.
אהוד פלג: אולי נציג את הכרזה של העמק המערבי לפני שנכריז על הזוכים.
אהוד פלג: דוברת המועצה לצרכנות רקפת וינטראוב בבקשה.
רקפת וינטראוב: העמק המערבי קיבוץ יפעת.
רקפת וינטראוב: יש כאן תמונה של צרכן עם עגלה.
רקפת וינטראוב: ככל שלצרכנים יהיה מידע רב יותר ומגוון יותר כך הם יוכלו להתגונן טוב יותר בפני עוולות צרכניות.
רקפת וינטראוב: מתוך העגלה נופלים תוך כדי קנייה מטבעות שמסמלים את המידע שהצרכנים אוספים בדרכם לצרכנות נבונה.
אהוד פלג: הגענו לשלב של הבחירה.
אהוד פלג: יש 3 זוכים.
אהוד פלג: על פי התקנון של התחרות מוענקים 3 פרסים כספיים.
אהוד פלג: הפרס הכספי הולך לכיתה שיצרה את הכרזה שמייצגת את בית הספר.
אהוד פלג: אבל הפרס יינתן לכיתה רק לאחר שהיא תחליט מה היא רוצה לעשות בו ותביא להנהלת בית הספר שלה 3 הצעות לפחות של ספקים או חנויות שבהם ניתן לממש את ההחלטה שלה מה לעשות עם הפרס.
אהוד פלג: כלומר רצונם כבודם אבל בתנאי שיהיו צרכנים נבונים גם כן.
אהוד פלג: הזוכים במקום השלישי תיכון שוהם בחיפה עם החתול בשק.
אהוד פלג: ראוי לקדם את הכרזה.
אהוד פלג: על פי הנהלים אנחנו את הענקת התעודות לכל מי שעלה לגמר ואת התעודות והפרסים לזוכים נעניק בקבלת פנים חגיגית שעורכת סגנית שר התמ"ת חברת הכנסת אורית נוקד במשרד התמ"ת מיד לאחר הישיבה החגיגית הזו.
אהוד פלג: במקום השני זכה בית הספר חטיבת הביניים זאב מהרצלייה.
אהוד פלג: ההפתעות הגדולות נמצאות באותיות הקטנות.
אהוד פלג: כל הכבוד.
אהוד פלג: במקום הראשון זכה בית ספר יובל מירושלים.
אהוד פלג: תקרא בקטן תרוויח בגדול.
אהוד פלג: כל הכבוד לזוכים וכל הכבוד ל-12 בתי הספר שהגיעו לשלב הגמר.
אהוד פלג: הדבר החשוב זו הפעילות שנעשתה בדרך אל יצירת הכרזות האלה והיא בעצם התועלת האופרטיבית שאתם תיקחו אתכם מן המפעל הזה אל החיים היומיומיים.
אהוד פלג: אני מודה לכולם ואני מודה לך כבוד היושב על קיום הישיבה המיוחדת הזאת.
אורי מקלב: כמנהגנו נעשה סבב שמות קצר לפני שממש נתחיל את הדיון כדי שנוכל להכיר אחד את השני.
אורי מקלב: משרד המשפטים, מינהל מקרקעי ישראל, אפוטרופוס הכללי אינם אורחים קבועים אצלנו כמו נציגים ממשרדים אחרים כגון משרד הבריאות והתקשורת.
אורי מקלב: (סבב שמות) הנושא הוא ברור.
אורי מקלב: אנחנו תיכף נשמע את הפונה.
אורי מקלב: לפני זה אתן כמה משפטים קצרים בקשר למטרת הישיבה שלנו.
אורי מקלב: היתה פנייה אלינו מפרט אחד אבל מהפרט אנחנו למדים על הכלל.
אורי מקלב: זה אומר האפשרות לאתר נכסים באגף לרישום מקרקעין של משרד המשפטים אשר בשפת העם נקרא טאבו.
אורי מקלב: כיום הדרך לאתר קרקע או קודם כל לקבל מידע ראשוני זה כאשר מוסר את פרטי הגוש והחלקה וכך אתה יכול להגיע.
אורי מקלב: יש אפשרות גם לקבל מידע דרך האינטרנט.
אורי מקלב: זה פתוח לכלל.
אורי מקלב: מידע יותר מעמיק של תעודות או דברים כאלה נעשה בבקשה מיוחדת עם אישור של הרשם בעצמו.
אורי מקלב: מעבר לזה כשאדם רוצה לברר אם יש על שמו שטח או על שם מישהו מבני משפחתו או ממורישו, אין לו את האפשרות אלא אם כן יש לו את הגוש והחלקה.
אורי מקלב: נעשתה פניה על ידי פונה.
אורי מקלב: קיבלנו תשובה מד"ר גיא רוטקופ, מנכ"ל משרד המשפטים שטען שמעבר לזה לא מרחיבים את המידע מחשש שיצאו תקלות על ידי כך שיש שמות רבים, אולי זהים.
אורי מקלב: לכן צמצמו את האפשרות לקבל מידע.
אורי מקלב: התשובה הזאת לא עונה על השאלה מדוע אדם ששמו ידוע ויש לו גם מספר זהות עדיין אינו מקבל את הפרטים.
אורי מקלב: אם יש לו מספר זהות יודעים מי האיש.
אורי מקלב: גם למי שאין את מספר הזהות שלו, נניח שאין לו מספר זהות, אז גם יש דרכים רבות שמבקשים לגלות את הקרקעות שאולי רשומות על שם הפונה.
אורי מקלב: ככלל התפיסה צריכה להיות שאדם צריך לקבל את כל המידע על כל מה שיש לו.
אורי מקלב: אם יש חשש מפני רמאים, אנחנו רצים אחרי הרמאים, מנסים לגלות אותם, מענישים אותם.
אורי מקלב: אנחנו מקיימים מערכת איזונים ובקרות כדי שהרמאים חייהם לא יהיו קלים אבל מכאן ואילך לא יכולה להתקבל הדבר שלא פועלים מכיוון שיש רמאים.
אורי מקלב: אנחנו אכן צריכים לצמצם את האפשרות של רמאות או טעות.
אורי מקלב: אם אנחנו לא מוסרים מידע נחוץ אנחנו מרעים ומענישים ואולי גוזלים ובעצם מונעים מידע ממי שכן מגיע לו לקבל מידע.
אורי מקלב: אנחנו נרצה להרחיב את היריעה, איך אנחנו פועלים עם מערכת האיזונים הנכונה כדי שנוכל לתת מקסימום מידע.
אורי מקלב: דיברנו על כך שיש מקומות בעולם שלא פתחו ולא נתנו רישומים של חשבונות רדומים, נפקדים כאלה ואחרים, בנקים.
אורי מקלב: אנשים צריכים לדעת מה יש להם באמת ומה הן זכויותיהם בנכסים הללו.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים גם לדעת, מנהל מקרקעי ישראל מחזיק מידע לגבי דירות ולא לגבי קרקעות.
אורי מקלב: יש כמובן את האפוטרופוס הכללי שגם מחזיק רשימות של נפקדים ואני ארצה לשמוע ממנו האם הוא מקבל אותו מידע שהאזרחים מקבלים ומה קורה בנכסים כאלה שאין להם יורשים והאפוטרופוס הכללי קיבל את הרכוש שלהם.
אורי מקלב: בהמשך נרצה לדעת אם יש מידע על קרקעות שאין להם דורש כבר שנים רבות.
אורי מקלב: איזה מסמכים דורשים מאנשים כדי שהם יוכלו להוכיח בעלות או זיקה לנכסים, אם יש תהליך מסודר בעניין הזה.
אורי מקלב: נרצה לדעת גם אם היו פניות לאפוטרופוס או למשרד המשפטים במידע נוסף לגבי קרקעות.
אורי מקלב: מר חיים שפירא בבקשה.
חיים שפירא: היושב ראש דיבר על הדברים באופן כללי.
חיים שפירא: אני אמקד את העניין.
חיים שפירא: בעיקרון באגף הסדר מקרקעין טוענים שקיים הליך של איתור נכסים.
חיים שפירא: אנחנו הגשנו בקשה.
חיים שפירא: לא קיבלנו תשובה מאחר ויש ספקות.
חיים שפירא: אנחנו מחפשים את הנכסים של סבא שלי.
חיים שפירא: הוא הגיע לארץ באמצע שנות העשרים.
חיים שפירא: בשנות השלושים והארבעים הוא עסק קצת במסחר מקרקעין, אבל צריך לדעת כי גם אנשים שלא עסקו במסחר מקרקעין באותן שנים, זה היה ממש אפיק חיסכון וציונות, וגאולת הארץ.
חיים שפירא: גם אנשים שכירים פשוטים קנו קרקעות.
חיים שפירא: זה היה זול.
חיים שפירא: הארץ היתה שוממה.
חיים שפירא: אנשים שלא היו בדיוק כרישי נדל"ן.
חיים שפירא: הסבא שלי לא השאיר לנו תיק נסחים מסודר.
חיים שפירא: אנחנו התחלנו לחפש את הרכוש שלו.
חיים שפירא: פנינו לאגף להסדר מקרקעין בהליך שנקרא "איתור נכסים".
אורי מקלב: מה הביא אתכם לחשוב שהיו לו נכסים?
חיים שפירא: גם יש לי עדויות על דברים שיש לו.
חיים שפירא: אני אתן דוגמה יותר קיצונית.
חיים שפירא: יש לי נסח היסטורי בשיטת הספר דף שאני לא יודע את מספר הגוש והחלקה היום.
חיים שפירא: נסח היסטורי לכאורה לקרקע ששווה הרבה כסף ואנחנו לא מצליחים לאתר אותה.
חיים שפירא: זו דוגמה אחת.
אורי מקלב: מה זה נסח היסטורי?
אורי מקלב: אתם יודעים את האזור?
אורי מקלב: אתם יודעים את העיר?
חיים שפירא: אנחנו יודעים את האזור.
חיים שפירא: כן.
חיים שפירא: היום רישום הקרקעות הוא לפי גוש וחלקה.
חיים שפירא: בעבר היה ספר דף.
חיים שפירא: זה הלך עם מפות.
חיים שפירא: האפשרות לאתר היא קשה.
חיים שפירא: איתור הקרקע היום לפי הספר דף של פעם הוא מאוד בעייתי.
חיים שפירא: הקרקע הזאת שאני מדבר עליה, אני מחזיק פה פסק דין של בית המשפט בירושלים משנת 38 שמסדיר רישום מקרקעין בין שלושה שותפים.
חיים שפירא: אחד מהם הסבא שלי.
חיים שפירא: השותפים הסכימו ביניהם, הם רצו לחלק את הקרקע, ואחר כך היה מין פירוק שותפות ובית המשפט קיבל את זה.
אורי מקלב: הקרקע של הסבא שלך, אולי הוא מכר אותה.
חיים שפירא: יכול להיות.
חיים שפירא: אני לא יודע.
חיים שפירא: למשל, הדוד שלי זוכר בברור שהסבא שלי היה משכיר איזושהי קרקע למספר קיבוצים בצפון שהיו שותפים בבריכות דגים.
חיים שפירא: הוא אומר שזה היה בשנים שכבר הוא היה מבוגר.
חיים שפירא: הוא לא זוכר שהסבא מכר את זה אחר כך.
חיים שפירא: זה בצפון הארץ.
חיים שפירא: זה לחפש מחט בערימת שחת.
חיים שפירא: אבל אנחנו יודעים היום שהרישום במלואו קיים במחשב.
חיים שפירא: הבעיה היא כזו.
חיים שפירא: מספרי הזהות חולקו פה בארץ רק עם קום המדינה.
חיים שפירא: אולי אנשי רישום המקרקעין יותר טוב מאיזו שנה התחילו להירשם אנשים עם מספרי זהות.
חיים שפירא: איפשהו באמצע שנות החמישים.
ניסן גונן: משנות השבעים.
חיים שפירא: שבעים ומעלה.
חיים שפירא: עכשיו ההליך הזה של איתור מקרקעין כמו שהוסבר פעם בטלפון לאחי, נאמר לו שבמקום אין מספר זהות יכולים להיות כמה אנשים תחת אותו שם ואז יש בעיה למסור את המידע.
חיים שפירא: כמו שנמסר לנו התשובה היתה קצת מפתיעה.
חיים שפירא: הבקשה מונחת על השולחן של סגן מנהל האגף שנמצא איתנו והוא צריך להכריע.
חיים שפירא: השאלות שמתעוררות לטעמי כפונה הן שתיים.
חיים שפירא: אחת, מנהל האגף צריך להכריע.
חיים שפירא: אני צד ספק בהם לכל הפחות.
חיים שפירא: אני מעוניין להיות חלק מההליך.
חיים שפירא: לקבל את ההזדמנות, להביא את ההוכחות.
חיים שפירא: מופיע השם שמחה זיסל שפירא.
חיים שפירא: זה היה שמו.
חיים שפירא: נניח שהיו בארץ כמה שמחה זיסל שפירא.
חיים שפירא: אני חושב שלא.
חיים שפירא: לא משנה.
חיים שפירא: אבל אני בכל אופן צד ספק פה.
חיים שפירא: אני רוצה לקבל את המידע ולנסות להביא את הראיה.
חיים שפירא: אם אני לא אקבל את המידע הרי אני לא אוכל להביא את הראיות.
אורי מקלב: אם היום יקישו את מספר הזהות של הסבא יכול להיות שזה גם לא יעלה שום דבר, נכון?
נתן שפירא: אני רוצה לספר על משהו שקרה השבוע.
נתן שפירא: מצלצל אלי בן אדם ואומר לי תשמע, יש בנתניה שטח.
נתן שפירא: כתוב על זה.
נתן שפירא: הוא לקח מספרי טלפון לפי השם.
נתן שפירא: רשום על שם שמחה זיסל שפירא.
נתן שפירא: זה הסבא.
נתן שפירא: ישראל אהרון שפירא – ירושה, זה האבא שלי וכן הדוד שלי.
נתן שפירא: אז הוא פשוט פתח ספר טלפונים והגיע לבן דוד.
נתן שפירא: הבן דוד הפנה אותו אליי.
נתן שפירא: זה כבר רשום עם מספרי תעודות זהות.
ניסן גונן: הוא לא דרש כופר על הביצוע?
נתן שפירא: לא.
נתן שפירא: הוא בא אלי כי יש לו חלקה ליד.
נתן שפירא: ובנתניה זה מיועד למבני ציבור.
נתן שפירא: אז הוא בא להציע לי, בוא נלך להפשיר את זה.
אורי מקלב: זו קרקע שעד היום לא ידעתם עליה?
חיים שפירא: לא ידענו.
נתן שפירא: מה מתברר?
נתן שפירא: היתה שם קרקע, זה אנחנו יודעים, שהם עשו עסקת קומבינציה.
נתן שפירא: אבל האבא שלי והדוד שלי שיהיו בריאים, להבדיל בין חיים לחיים, הוא נפטר והדוד חי, הם לא אנשים שמבינים בנדל"ן.
נתן שפירא: השטח שהיה לסבא היה 3 דונם.
נתן שפירא: עשו פרצלציה, נשאר דונם 800.
נתן שפירא: לשטח של הבנייה נכנס 800 לתוכנית, ודונם נשאר בחוץ.
נתן שפירא: אז יש להם עוד שטח של 100,006 מטר.
נתן שפירא: זה היה לבנייה ציבורית.
נתן שפירא: שכן בא ואמר לנו, אולי אתם רוצים להצטרף אלינו כי זה כבר 20 שנה בנייה ציבורית ולא עשו עם זה כלום.
נתן שפירא: בואו ותתנו לנו, בואו נעשה יחד, ננסה להפוך את זה להליך פרטי.
נתן שפירא: וזה כבר עם מספרי תעודות זהות, עם הכול, שלא ידענו.
נתן שפירא: זה היה השבוע.
חיים שפירא: אני אחר כך המשכתי ולנסות לאתר עוד אנשים כדי שיצטרפו.
חיים שפירא: אני עצמי השבוע הגעתי לשתי משפחות שיש להם שמה גם לכל אחת מהן יש בערך דונם שלא ידעו על קיומם של הנכסים האלה.
נתן שפירא: עוד דבר, להחליט למי שייך, אם נניח שמחה זיסל שפירא, אולי היו בארץ כמה, מקובל.
נתן שפירא: אבל להחליט מי הוא זה שנרשם והבעלים זה הליך משפטי שצריך להיות בבית משפט.
נתן שפירא: לא יכול להיות שאדם, עם כל הכבוד וההערכה למנהלי אגפים, זה צריך לבוא לבית משפט ולהגיד, רבותיי, יש הוכחות.
נתן שפירא: אני מנסה להוכיח כך.
נתן שפירא: אפוטרופוס שיעמוד מולי וינסה להוכיח אחרת.
נתן שפירא: בואו ננסה.
נתן שפירא: נעבור לבית משפט.
נתן שפירא: קבלת המידע עדיין לא הופכת אותי לבעלים.
נתן שפירא: הרי מדובר על מידע ראשוני.
נתן שפירא: המידע הוא לא חסוי.
נתן שפירא: כי אילו הייתי יודע את הגוש והחלקה הייתי מייד מוצא מיד את השם הזה באינטרנט.
נתן שפירא: זה לא מידע חסוי.
נתן שפירא: אני, בפני הוא חסוי.
אורי מקלב: אני כאן רוצה להפנות לגורמים המקצועיים את השאלה.
אורי מקלב: נניח באמת שלא הולכים לפי מספר תעודת זהות אלא לפי השם שמחה זיסל שפירא.
אורי מקלב: אתם יכולים לתת את המידע באיזה מקומות מצויות קרקעות על שמו?
ניסן גונן: כן אנחנו יכולים לקבל את המידע בכמה מקומות אבל יש כאן בעיה.
ניסן גונן: והבעיה עלתה גם בהצגת הדברים.
ניסן גונן: כשאותו בן אדם הרים טלפון הוא הרים טלפון למספר אנשים וקלע במקרה בול לאחד.
ניסן גונן: אני גם לא בטוח שהוא הבעלים כי הוא יצטרך להוכיח את זה בדרכים המקובלות.
אורי מקלב: במקרה הזה אין בעיה.
ניסן גונן: אם יש זיהוי אין בעיה.
ניסן גונן: אנחנו מדברים על רכישות ואנחנו עוסקים בזה הרבה במסגרת של נספי שואה.
ניסן גונן: רכישות בשנות העשרים, השלושים, הארבעים עד קום המדינה.
ניסן גונן: במקרים האלה אין זיהוי לחלוטין.
ניסן גונן: אני יכול לומר מתוך ניסיון ובקשות שהגיעו מבית המשפט.
אורי מקלב: אני אבקש אותך לדבר במיוחד על המקרה הזה.
אורי מקלב: זה קרה בדיוק השבוע.
אורי מקלב: זה מקרה שנראה לכאורה שאם היה אפשר דרך האינטרנט או לא משנה באיזה מקומות, היו שמות בעלי הקרקעות מתפרסמים, הם היו מגיעים לקרקע הזו, מה שאין כן ובצורה קלה, עם הוכחות, לטענתם, יכול להיות שכן, יכול להיות שלא.
אורי מקלב: מספרי זהות.
אורי מקלב: זה כבר היה אחרי הרישומים עם יורשים מסודרים עם האבא והדוד.
אורי מקלב: הם הגיעו אליו לא בגלל הסבא, אלא בגלל הדוד שלו והאבא שלו.
אורי מקלב: זאת אומרת הגיעו אליו לא דרך הסבא שלא היה לו מספר זהות.
אורי מקלב: הקרקע היתה מסודרת ורשומה.
אורי מקלב: אז באמת הם הציפו כאן שאלה.
אורי מקלב: לפני שנגיע לקרקעות הבעייתיות שאין עליהן רישומים.
אורי מקלב: יש אנשים שקנו שטחים עוד מחוץ לארץ.
ניסן גונן: אני לא ממליץ בשום פנים ואופן לעלות באינטרנט שמות של בעלי זכויות.
ניסן גונן: בשום פנים ואופן.
ניסן גונן: בשם הזה, יכול להיות שהיו עשרה.
ניסן גונן: אתה דיברת על רמייה וגניבה.
ניסן גונן: אנחנו עוסקים בזה יום יום.
ניסן גונן: השם הזה בארץ, יהיו 10 אנשים לפחות שמיד יקחו את השם הזה להכנת מסמכים וזיופם והעברת הבעלות בצורה הכי פשוטה.
ניסן גונן: היום אנחנו נתקלים בזיוף משיעורי מס שבח עד שטר מכר ושטר חכירה.
ניסן גונן: ברגע שאתה תעלה את הבעלים, אנחנו העלינו את הזכויות.
ניסן גונן: יש לנו באתר האינטרנט את הגושים והחלקות אבל זכויות הם ייפגעו מכיוון שהנכס הזה יילקח מהם ולעולם הם לא יאתרו אותו.
ניסן גונן: האפשרות היום במסגרת שלנו היא קשה מאוד.
ניסן גונן: צריך להבין פה את כל מערכת הרישום.
ניסן גונן: אנחנו התחלנו מהרישום הטורקי, המנדטורי.
ניסן גונן: הוא דיבר על גוש ספר ודף.
אורי מקלב: אני אתן לך להציג את כל התמונה.
אורי מקלב: אני שואל אותך עכשיו על המקרה הספציפי.
אורי מקלב: אדם חי, יש לו נכס על שמו, קרקע על שמו עם מספר זהות.
אורי מקלב: יכול להיות שהוא יודע, יכול להיות שהוא לא יודע.
אורי מקלב: יש עוד אנשים שיש להם קרקעות והם לא עשו איתן שום דבר.
אורי מקלב: לא דרך האינטרנט.
אורי מקלב: אדם בא עם תעודת זהות, מזדהה, והוא רוצה לקבל מידע על קרקעות שעל שמו שרשומות בטאבו.
אורי מקלב: יש לו את האפשרות הזאת.
אילנה יעקב: אני אענה.
אילנה יעקב: ניתנה פה דוגמה של בריכות דגים בצפון.
אורי מקלב: אני לא מוכן.
אורי מקלב: לא בריכות דגים.
אורי מקלב: בן אדם עם תעודת זהות בא ומבקש מהטאבו, אני רוצה לדעת על הקרקעות שרשומים והנה מספר תעודת הזהות והנה התעודה המזהה שלי.
אורי מקלב: הוא יכול לקבל מידע או לא יכול?
ניסן גונן: היום במסגרת של האיתור לא.
ניסן גונן: זה על פי החלטה של היועץ המשפטי לממשלה שהועברה אליך על ידי המנכ"ל.
ניסן גונן: ניתנה פה דוגמה פרטנית אבל הבקשה לא היתה לגבי נכס בנתניה או במקום אחר.
ניסן גונן: הבקשה היתה לגבי איתור נכסים בכל הארץ על שם זה וזה.
אורי מקלב: מר גונן אני לא מתייחס כאן לדברי התשובה שלהם לפניה שלהם.
אורי מקלב: נתן שפירא סיפר, הנה מה שקרה השבוע.
אורי מקלב: הוועדה גם איננה עוסקת במשפחת שפירא.
אורי מקלב: הוועדה ממשפחת שפירא באה ללמוד על הכלל.
אורי מקלב: ואני שואל שאלה, לא משפחת שפירא, אני, אזרח, בא עם תעודת זהות, מזדהה, אתם רוצים תעודת זהות, ומבקש לדעת איפה הקרקעות שרשומים על שמו.
אורי מקלב: בנושא הבנקים באנו בטענות לאומות העולם, לגויים, איך הם לא מפרסמים את השמות של נספי השואה כדי שאנחנו נוכל לאתר יורשים.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על זה.
אורי מקלב: אנחנו מדברים עכשיו, במדינת ישראל היא מדינה מתוקנת, אדם חי, אני לא מדבר לא על ירושה ועל משהו מנדטורי או משהו טורקי.
אורי מקלב: מדברים על משהו שנעשה לפני קום המדינה.
אורי מקלב: יכול להיות שהעסקה הזאת נעשתה אחרי קום המדינה.
אורי מקלב: האם אותו אדם לא יכול לקבל את המידע?
אורי מקלב: זה מה שאני שואל.
אורי מקלב: ועל זה יש חוות דעת משפטית.
ניסן גונן: לגבי האיתור.
ניסן גונן: הלוא מדובר פה על איתור על פי שם.
ניסן גונן: לא מדובר פה על איתור על פי נכס.
ניסן גונן: זאת הבעיה העיקרית.
ניסן גונן: לגבי איתור יש חוות דעת משפטית.
אורי מקלב: הדברים ברורים עכשיו יותר.
אורי מקלב: כן מר שפירא, בנושאים האחרים.
אורי מקלב: נניח שמחר נותנים לך את המיקום של הקרקעות שיש על שם שמחה זיסל שפירא.
אורי מקלב: איך אתה ממשיך מכאן?
אורי מקלב: אני רוצה לדעת אם אנחנו מדברים על משהו תכליתי או שאנחנו מדברים לריק.
אורי מקלב: יכול להיות שתאתר ותישאר באותו מצב בו אתה נמצא היום.
אורי מקלב: רק הלב יכאב יותר כאשר אתה יודע שיש קרקע ולא תוכל להוכיח שהיא שלך.
חיים שפירא: יש כמה דרכים להוכיח.
חיים שפירא: בדרך כלל יש רישום ברשות המיסים.
חיים שפירא: היה נהוג בארץ מס רכוש והיתה כתובת לאן לשלוח, לדרוש מס.
אורי מקלב: אתה אומר שאם תדע את המקום שבו הנכס יהיו לך עוד אפשרויות דרך המקום לראות הוכחות עם רישומים בעיר מסוימת.
אורי מקלב: אנחנו מודעים שאם ניתן את האפשרות לאנשים, יכול להיות שיהיו רמאים, אבל יכול להיות שאם ניתן את האפשרות לאנשים שיתמקדו אז הבעיה תבוא על פתרונה.
אורי מקלב: אני רוצה לספר לכם בשלב הזה סיפור ששמעתי.
אורי מקלב: היה יהודי צדיק, קראו לו ישראל פרלוב.
אורי מקלב: הוא היה מחסידי קרלין.
אורי מקלב: במכתבים שהוא כתב או לחסידיו או לילדיו הוא סיפר שהוא קנה קרקעות בארץ ישראל.
אורי מקלב: כל מה שידעו זה שהוא קנה קרקעות בארץ ישראל.
אורי מקלב: אנשי החסידות שקראו המכתבים בשביל דברים אחרים, לא בשביל קרקעות, קראו את זה וראו את זה.
אורי מקלב: והם החליטו שאם יש קרקעות בואו נאתר אותם, איפה הם.
אורי מקלב: לפי פרטים כאלה ואחרים הם ידעו שהקרקעות היו בירושלים.
אורי מקלב: בירושלים כבר ידעו את האזור.
אורי מקלב: למעשה הם התמקדו שהקרקע שהוא קנה זה אזור מחנה יהודה ברחוב אגריפס.
אורי מקלב: אותו יהודי שסיפר את זה התיישב במשרדי הטאבו והתחיל למפות את הרישומים.
אורי מקלב: לפי גוש חלקה הוא היה יכול לקבל.
אורי מקלב: הוא ניסה וניסה ולא מצא.
אורי מקלב: פרלוב, ישראל פרלוב, לא מצא שום דבר.
אורי מקלב: אבל הוא אמר, כאן יש קרקעות.
אורי מקלב: הוא קנה את זה.
אורי מקלב: הוא קנה את זה בצורה מסודרת.
אורי מקלב: בסוף הוא הגיע לקרקע רשומה שהוא חשד בה, לא בנו עליה, קרקע ריקה, התמקד עליה, היה כתוב בר לוי.
אורי מקלב: הכתובת פתח תקווה.
אורי מקלב: הוא נסע לפתח תקווה, חיפש את הכתובת של האיש הזה.
אורי מקלב: לא היה איש כזה, לא היה שום דבר.
אורי מקלב: וכן הלאה וכן הלאה עד שנפל לו האסימון שבעצם מפרלוב עשו איזה שינוי, איזה זיוף קטן, מפרלוב זה הפך לבר לוי או ברלוב.
אורי מקלב: עשו זיוף בר לוי.
אורי מקלב: התברר שמי שעשה את זה הוא אחד מעובדי הטאבו.
אורי מקלב: אותו עובד טאבו הבין שלקרקע הזאת אין לה דורשים.
אורי מקלב: אותו אחד סיפר שהיו לו משלחות מקרובי משפחה שאמרו לו, רד מהעניין הזה.
אורי מקלב: בסופו של דבר יפצו ויתנו את הכול.
אורי מקלב: ההוא עזב את העבודה שלו והקרקע הזו חזרה לבעליה.
אורי מקלב: מי שמכיר אולי בניין עגול ברחוב אגריפס על יד סטקיית סימה.
אורי מקלב: הבניין הזה נבנה לחסידות קרלין על הקרקע הזו של אותו פרלוב.
אורי מקלב: הסיפור הזה מלמד אותנו כמה דברים.
אורי מקלב: אחד, זה נכון שנעשים זיופים.
ניסן גונן: זה פה בירושלים בטאבו.
ניסן גונן: אם פקיד כזה היה מזייף היה נכנס לבית סוהר.
אורי מקלב: לא מדובר על לפני 10 שנים.
ניסן גונן: גם לפני 20 שנה.
אורי מקלב: סיפור מרתק, סיפור אמיתי.
אורי מקלב: אז מתברר מצד אחד יכולים להיות זיופים, מצד שני למרות הזיופים הבעלים האמיתיים יכולים לגלות את זה.
אורי מקלב: ואולי גם היום זה יקרה שיחזירו קרקע ליורשיה או לבעליה.
אורי מקלב: מר שפירא יש לך עוד מה להוסיף בעניין?
חיים שפירא: אני רוצה להגיד רק דבר אחד.
חיים שפירא: הבעיה שהוא מעלה ואומר שאחר כך אנשים יידרשו להביא הוכחות, הרי הדבר הזה קיים גם כיום.
חיים שפירא: כל אדם שמוכר קרקע, אפילו דירת מגורים של אדם שהוריו נפטרו שנקנתה בדרך כלל לפני שנות השבעים היא רשומה בלי מספר זהות.
חיים שפירא: הבן אדם נדרש להביא הוכחות.
חיים שפירא: יותר מזה, דוגמה קיצונית, עד איפה הם דורשים ובצדק, להביא הוכחות.
חיים שפירא: נפטר בן אדם.
חיים שפירא: אשתו נפטרה לפני 20 שנה.
חיים שפירא: הם התחתנו לפני 50 שנה.
חיים שפירא: שנרשמה הדירה במקור היא נרשמה על שם שני השמות בלי מספרי זהות.
חיים שפירא: אחר כך נפטרה האישה.
חיים שפירא: כבר אחרי שרשמו עם מספר זהות, הוא י רש את חלקה.
חיים שפירא: הרישום הופיע בשני חצאים.
חיים שפירא: אותו שם, אחד עם מספר זהות ואחד בלי מספר זהות.
חיים שפירא: הילדים נדרשו להביא הוכחות שהחלק השני שרשום בלי מספר זהות אפילו שזה אותו שם ואותה דירה, דירת מגורים פשוטה, זה באמת גם האבא שלהם.
חיים שפירא: כשאנחנו רואים שרמת הדרישות להוכחות היא כזאת אז וודאי שניתן לשחרר מידע.
חיים שפירא: לתת לאנשים את המידע שינסו להביא את ההוכחות.
אורי מקלב: מי שמנסה לרמות יש לו הרבה דרכים לרמות.
אורי מקלב: בגלל רמאים ושקרנים אנחנו לא יכולים לעבוד לפיהם במדינה מתוקנת.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו כן יכולים להיות גם שקופים וגם ישרים.
אורי מקלב: ההסתדרות לצרכנות, יש לכם מה להוסיף בעניין?
יהורם ארן: אני פעם ראשונה, אחת הפעמים היחידות, אולי בגלל שאני גם עורך דין בפרקטיקה.
יהורם ארן: אני חושב שאני יחיד פה שיש לי משרד ואני עובד הרבה מקרקעין ולכן היה לי חשוב להופיע בפני הוועדה הזאת.
יהורם ארן: בבית משפט כשאתה רוצה להוכיח משהו אתה קודם בא עם הראיות.
יהורם ארן: אתה לא יכול להגיד לצד השני, בואו, תנו לי את הראיות ואז אני אתחיל את המשפט.
יהורם ארן: אותו דבר.
יהורם ארן: הוא דיבר על מס רכוש.
יהורם ארן: מס רכוש אני בטוח שאפשר לעקוב אחרי זה.
יהורם ארן: אם יש באמת על שם הסבא המנוח איזה רכוש והוא קיבל את זה, והוא שילם בשנות החמישים מס רכוש, ואני לא יודע מה היה בשנות הארבעים.
יהורם ארן: ברור שאפשר למצוא את זה.
יהורם ארן: מספר ודף אין בעיה בכלל איך להשיג.
יהורם ארן: יש לך ספרים היום.
יהורם ארן: יש אישה אחת מיוחדת בירושלים שמתעסקת בזה, נדמה לי שהיא מעל גיל 70.
יהורם ארן: היא בעניין והיא קוראת בספרים התורכיים והיא תביא ותראה לך את השתלשלות העניינים בקשר לנכס.
יהורם ארן: יכול להיות שאין אנשים כאלה טובים כמו בירושלים במקומות אחרים אבל עדיין אפשר לעקוב.
יהורם ארן: אני יכול לספר על מקרה ירושלמי, על אחד שעבד במינהל פקיד, הוא כבר מנוח, מנדלבאום.
יהורם ארן: אשתו היתה הנכדה של הרב סורנגה באזור בית חנינא.
יהורם ארן: גוש 542.
יהורם ארן: הוא נסע לתורכיה ובדק בקושאנים ועשה והלך לבית המשפט המחוזי והוכיח בדיוק את הקרקע.