GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קובי כהן: לרבים מהנכים, אנחנו מדברים על 25% מסך כל קצבת הקיום שלהם בחודש, העלות של הבדיקה הזאת.
קובי כהן: עם כל הכבוד, 25% מסך העלות הקיומית שלהם זה הרבה מעבר לנטל סביר.
קובי כהן: אני מבקש שהוועדה הזאת תיקח את המסר הזה הלאה ותעביר אותו למי שצריך.
יצחק הנאו: אני אבא לשני ילדים נכים.
יצחק הנאו: הייתי במכון הרפואי בעבר לפני התקופה של ריבק.
יצחק הנאו: יש דגש על נקודה אחת.
יצחק הנאו: זה חוזר על עצמו בקצבאות נכות וגם בניידות.
יצחק הנאו: כאשר מגיעים לבקשה לגודל רכב או לניידות מטבע הדברים באים עם חומר מקצועי.
יצחק הנאו: בילדים זה יכול להיות חומר מבית חולים אלין, במבוגרים ממקום אחר, ממרפאים בעיסוק, ממי שלא יהיה, מה האדם צריך, אם איזה כיסא גלגלים הוא נמצא.
יצחק הנאו: די קל להחליט איזה סוג רכב.
יצחק הנאו: קורה אבל דבר מדהים.
יצחק הנאו: הוועדה יושבת זמן מאוד קצר ומקבלת החלטות אחרות לגמרי ואז לא פלא שחוזרים עם ערעור.
יצחק הנאו: יש פה איזה חוסר פרופורציה בין חומר מקצועי שאנשי מקצוע חתומים עליו ועומדים מאחוריו לבין ההחלטות של הוועדה.
אורי מקלב: בישיבה הקודמת נאמר שהוועדות הרפואיות יושבות עם נכה 22 שניות.
יצחק הנאו: זה אותו דבר בניידות.
יצחק הנאו: אפשר להחליט לתת רכב קטן.
יצחק הנאו: אין לזה שום קשר לאפשרות להכניס את אותו נכה.
יצחק הנאו: לא כל נכה יכול לצאת מהכיסא.
יצחק הנאו: אני כבר לא מדבר על זה שלפעמים צריך להוציא את הנכה ולעזור לו אז הבעיות של מי שמוציא אותו הן לא מדד בכלל לשיקול.
יצחק הנאו: תודה.
רוני שכטר: אני אחדד כמה דברים.
רוני שכטר: אחד, זו השאלה של הסטיגמה שעל פיה בודקים אותנו גם בוועדות והוועדות הן לא נקיות מהעניין הזה.
רוני שכטר: אני מקבל הרבה מאוד תלונות של אנשים ששולחים אולם לבדיקה פסיכיאטרית כשאין צורך.
רוני שכטר: סך הכול אנחנו לא רוצים שינהגו אנשים לא אחראים.
רוני שכטר: אבל בוודאי לא היינו שמחים שיהיו דעות קדומות.
רוני שכטר: לעניין של היעילות של המכון.
רוני שכטר: אני לא רואה יעילות.
רוני שכטר: אני לא מבין מדוע בן אדם צריך להגיע, לעבור בדיקה בסימולטור, לקבל הוראה ללימוד הנהיגה על איזה רכב הוא צריך לנהוג, ואחרי שהוא הוציא רישיון בגלל בעיה של ביטוח לאומי עם המשאבים שעומדים לטובתם, ואז אחרי שנה ויותר אחרי שסוף סוף יש לו רישיון, אז שולחים אותו עוד פעם לסימולטור.
רוני שכטר: אני לא מדבר על זה שהוא משלם עוד פעם בשביל זה.
רוני שכטר: זה גם כן לא תקין.
רוני שכטר: אני בכלל לא מבין למה המכון צריך לעבוד במשק סגור אדוני ממשרד התחבורה.
רוני שכטר: אבל אל תענה לי על זה.
רוני שכטר: ואז קובעים לו, אחרי שאנחנו כבר מכירים אותו משנה ויותר איזה סוג אוטו הוא ירכוש.
רוני שכטר: מדוע אי אפשר לקבוע את זה ברגע הראשון, באותה סימולציה התחלתית?
רוני שכטר: בזמן שהבן אדם לומד לנהוג ואולי אנחנו נכשיר אותו לנהוג באותו רכב שאנחנו מייעדים לו לנהוג.
רוני שכטר: זה לא יהיה קצת יותר יעיל ויותר מהיר?
אורי מקלב: דברי סיום.
אורי מקלב: קארין ואחר כך נעבור לפרופסור ריבק.
23631: זו אמירה מאוד משמעותית לגבי היכולת של החברה הישראלית לשלב אנשים עם מוגבלויות, הנושא של בדיקות פסיכולוגיות ופסיכיאטריות.
23631: מאוד חשוב שהמכון לבטיחות בדרכים כאשר הוא מקבל החלטות וכשבאים אנשים לבדיקות לא יהיה שרוי בתפיסה מוטעית שאנשים עם מוגבלות פיזית בהכרח מלווים גם בבעיה נפשית או קוגניטיבית.
23631: אנשים עם מוגבלות פיזית שלא מאשרים להם רכב גוזרים עליהם ישיבה בבית.
23631: הם לא יכולים להשתמש בתחבורה הציבורית.
23631: אין להם דרך אחרת לצאת החוצה.
23631: הם לא יכולים לקחת טרמפים.
23631: למכון לבטיחות בדרכים על פי חוק יש את הסמכות לקבוע איזה בדיקות יעברו ומתי.
23631: הסמכות הזאת צריכה להיות בהתאם לכללי המשפט המנהלי.
23631: היא צריכה להיות בסבירות.
23631: הדבר השני לעניין האגרות.
23631: בדיון שהתקיים בוועדה הזאת ב-27 לאוקטובר 2003 התקבלה החלטה שיש לדון מחדש בגובה האגרות ובאפשרות להקים ועדת חריגים למען אלו שמתקשים לשלם את האגורה.
23631: מאז חלפו עברו להם 6 שנים.
23631: דבר לא נעשה.
23631: המכון עדיין מתעקש שהוא מתנהל כמו משק סגור ושאין לו תקציבים.
23631: בכל הכבוד זו דרישה של המדינה שהיא דרישה הגיונית על מנת שהכבישים שלנו יהיו בטוחים.
23631: הדרישה הזאת לא צריכה לעלות לאותם אנשים שאין להם.
יוסף ריבק: אני אשתדל להיות ענייני.
יוסף ריבק: צריך לזכור שהמרבד מטפל בעשרות אלפי אנשים בשנה.
יוסף ריבק: הוא מטפל בשני אספקטים.
יוסף ריבק: אספקט אחד קביעת כשירות לנהיגה.
יוסף ריבק: אספקט שני זה הוועדות לגודל רכב שהם בעצם לא חלק מהפעילות הרגילה של המכון אלא הן נעשות עבור הביטוח הלאומי.
יוסף ריבק: חלק מהטענות בעיקר רגשיות נוגעות לחלק של הוועדה.
יוסף ריבק: זה נושא מאוד מסובך.
יוסף ריבק: גברתי עורכת הדין אני לא עורך דין ולכן אני לא מביע דעה בדברים משפטיים אבל אני שומע שבעצם המכון הרפואי לבטיחות בדרכים לא צריך להחליט אלא מישהו אחר יחליט בשבילו מה הוא יחליט.
יוסף ריבק: רבותיי, אנחנו על פי חוק הרופא המוסמך של משרד התחבורה.
יוסף ריבק: ניתנה למכון הפררוגטיבה להחליט על קביעת כושר נהיגה לנהגים במדינת ישראל.
יוסף ריבק: עד שהגעתי למכון הזה לא היו קריטריונים ברורים.
יוסף ריבק: מזה שלוש שנים שאני מנהל אותו אנחנו עובדים לפי קריטריונים מאוד ברורים.
23631: מאוד לא ברורים אדוני המנכ"ל.
יוסף ריבק: סליחה.
יוסף ריבק: אנחנו עובדים לפי קריטריונים מאוד ברורים רפואיים ופסיכולוגיים.
יוסף ריבק: יש בהם שקיפות מלאה.
יוסף ריבק: הם מופיעים באינטרנט.
יוסף ריבק: גם מי שפונה מקבל תשובה, לא באוויר, אלא על ידי ציטוט הקריטריונים.
יוסף ריבק: הקריטריונים הללו כוללים אמות מידה רפואיות ונפשיות שזה מכלול אחד.
יוסף ריבק: זה לא סטיגמה.
יוסף ריבק: נכים וגם אנשים בריאים שנראים על פניהם בסדר יש להם פעמים רבות הפרעות נפשיות מצד אחד.
יוסף ריבק: מצד שני אנשים עם הפרעות נפשיות נוהגים ובאישור שלנו כולל אנשים שהם סכיזופרנים.
יוסף ריבק: בן אדם שאין לו שום בעיה נפשית הוא לא נבדק נפשית.
יוסף ריבק: הנקודה היא שיש פה מערכת שלמה של מחלות ומצבים ש-layman שלא יודע רפואה ולא מכיר חושב שאין קשר.
יוסף ריבק: למשל אמרו את המילה פרקינסון וכולם הרימו את הגבה.
יוסף ריבק: מה פתאום פרקינסון צריך להיבדק בדיקה פסיכולוגית?
יוסף ריבק: אז אני יכול להביא לכבוד היושב ראש מאמרים רבים שמדברים על ירידה קוגניטיבית שמלווה את חולה הפרקינסון ובדומה לכך חולים אחרי אירוע מוחי, וכן הלאה.
יוסף ריבק: יש לנו פה סט קריטריונים מאוד מסודר לעניין הזה.
יוסף ריבק: זה שמישהו זה לא מוצא חן בעיניו זה בסדר אבל זה לא אומר שזה הנכון.
יוסף ריבק: אם רוצים לקבוע מכון אחר שיודע יותר טוב לקבוע אין שום בעיה.
יוסף ריבק: אני אשים את המפתחות עכשיו ותקימו מכון חדש שלא עושה שום בדיקות רק נותן רישיונות.
יוסף ריבק: אני מצטער.
יוסף ריבק: אנחנו לא יכולים לעשות שקר בנפשנו.
יוסף ריבק: אני לא יודע להסביר בבית משפט לעורך דין של הצד השני של הילד שנדרס למה בן אדם עם הפרעות קוגניטיביות קיבל רישיון.
יוסף ריבק: ואיך אני אסביר לו את זה אם לא בדקתי אותו, אם לא הגעתי למסקנה שהוא כשיר.
יוסף ריבק: אין שום אפליה כלפי נכים.
יוסף ריבק: ההיפך.
יוסף ריבק: אנחנו מתייחסים אליהם בחרדת קודש.
יום טוב כהן: אני מוחה על המילים שלו.
יום טוב כהן: אני מוחה.
יום טוב כהן: אתה מתעלל בנכים, חד וחלק.
יום טוב כהן: אתה במיוחד.
יום טוב כהן: זה ההוראות שלך.
יוסף ריבק: אין סטיגמה.
יוסף ריבק: אני הייתי זה שקבע קנה מידה למשקל.
יוסף ריבק: לא היה קנה מידה למשקל.
יוסף ריבק: קבעתי בתור רופא.
יוסף ריבק: לקחתי המלצות של ארגון העבודה האמריקאי, לקחתי את המשקל המירבי לאישה, לגבר.
יוסף ריבק: קבעתי איזה סף.
יוסף ריבק: אם ילד שוקל מעל סף מסוים אוטמטית הוא מקבל את מה שהוא צריך לקבל.
יוסף ריבק: האימא לא אשמה והיא לא צריכה לסחוב אותו.
יוסף ריבק: ואלה דברים שאנחנו הכנסנו.
יוסף ריבק: כשאנחנו מגיעים למסקנה שהקומפלקס הוא כזה שהוא גדול ומכיל הרבה ציוד אנחנו נותנים רכב עם מעלית.
יום טוב כהן: שקר.
יום טוב כהן: אני אגיד לך על משפחה שהוא בדק אותם בחוץ.
יוסף ריבק: זה נכון לוועדה שהיתה השבוע ביום ראשון מה שאמרתי עכשיו.
יוסף ריבק: אני אומר שוב, אני מבקש לתת למכון את הפררוגטיבה לעשות את העבודה שלו כמכון מקצועי לרפואה תעבורה שבודק גם את החלק הפיזי, גם את החלק הנפשי, והוא מקבל את ההחלטות שלו על בסיס מקצועי בהתבסס על קריטריונים בינלאומיים ולאומיים כאשר חלק גדול מהדברים האלה נעשו על ידי קבוצות הסכמה שבהן הבאנו את מיטב המומחים בישראל ויצרנו קונצנזוס.
יוסף ריבק: לגבי אינדיקטור נוסף בחיפה.
יוסף ריבק: דבר כזה עולה שלושת רבעי מיליון שקל.
יוסף ריבק: אין.
יוסף ריבק: זה בודק את היכולת של בן אדם לתפעל את הכלים השונים ברכב הנכים על מנת להתאים לו רכב.
שלמה נקווה: כשאנחנו אומרים שבן אדם הוזמן ב-8 בבוקר שבא לבדיקה בנכות כמו של סולי או יום טוב או רוני הם קמים ב-3 בלילה כי זה שלוש שעות להתכונן.
שלמה נקווה: זה לא 8 בבוקר.
יוסף ריבק: אני לקחתי לתשומת ליבי.
יוסף ריבק: אני אבקש שמקרים כאלה לא יזומנו על הבוקר אלא יותר מאוחר.
יום טוב כהן: אני קמתי היום ב-4 בבוקר בשביל להיות כאן בשעה 10.
אורי מקלב: האם אנשים מוזמנים לבדיקה לפני מקום מגוריהם.
אורי מקלב: למה הוא היה צריך להגיע לחיפה כשהוא לא גר בצפון ?
יוסף ריבק: עשינו את השינוי הזה.
יוסף ריבק: עד לפני מספר חודשים לא היתה ועדה לגודל רכב בחיפה.
יוסף ריבק: הקמנו ועדה כזאת ואנחנו מתפעלים אותה.
יוסף ריבק: זה לוקח לה זמן להיכנס לקצב מלא.
יוסף ריבק: זה נפתר.
יוסף ריבק: משפט אחרון.
יוסף ריבק: אנחנו אל משתמשים בפסיכולוגיה כנשק.
יוסף ריבק: אנחנו לא רואים בזה עונש שצריך להשית אותו לא על נכה ולא על בריא.
יוסף ריבק: זה נבדק בהתאם לעניין ולשיקול הרפואי שניתן לנו בצורה חוקית ומסודרת.
יוסף ריבק: 5
אורי מקלב: האם ברשימה נמצא גם שיתוק מוחין?
יוסף ריבק: נמצא גם שיתוק מוחין.
יוסף ריבק: כן.
יוסף ריבק: אני לא יכול כרגע להיכנס לדיון מדעי ולהביא את כל המאמרים שתומכים בזה.
יוסף ריבק: זה מקובל בעולם.
23631: אם ניתנה חוות דעת רפואית, למה אתה צריך להחליט אחרת?
יוסף ריבק: אז לא צריך מכון.
יוסף ריבק: כל אחד שיבוא עם חוות הדעת.
יוסף ריבק: תתני לו מה שהוא רוצה.
אורי מקלב: הוא אומר שיש אחוז מסוים בתוך חולי שיתוק מוחין שלהם נפגע גם החלק הקוגניטיבי.
אורי מקלב: מדוע אנחנו מבקשים בדיקות חוזרות לכאלה שסוג הרכב לא מודל הרכב, סוג הרכב לא השתנה.
יוסף ריבק: אם לא חל שינוי לא במצבו ולא בסוג הרכב אנחנו לא מבקשים בדיקות.
יוסף ריבק: כשאתה משנה אתה משנה פרמטרים.
יוסף ריבק: אקונוליין לא דומה לסוונה, לא דומה למרצדס, לא דומה לטרנספורט טי 5 ולא דומה לעוד 10 כלים אחרים.
יוסף ריבק: אותו נכה לפעמים בא לאוטו שנראה ענק והוא יושב שם, שדה הראיה לא מתאים לו.
יוסף ריבק: הבדיקה היא של הרכב מול הבן אדם.
אורי מקלב: הפתרון הוא שלא ישלחו אנשים לטסט מחדש.
אורי מקלב: כל מה שצריך זו רק בדיקת התאמה או השתלמות.
שי שהבני: אני נציג הנכים במזרח ירושלים.
שי שהבני: כאב לי הלב.
שי שהבני: מישהו מרותק לכיסא גלגלים.
שי שהבני: קוראים לו עייד אפטון.
שי שהבני: אמרו לו, הפעם הזאת הגעת ברכב עם מעלית.
שי שהבני: בפעם הבאה תבוא עם רכב רגיל כדי לראות איך אתה זז.
שי שהבני: הוא לא יכול לזוז.
שי שהבני: צריכים שלושה גברים להרים אותו לאוטו.
שי שהבני: כל הדרך הוא בוכה.
שי שהבני: הוא אמר לי כל הדרך, איך אני חוזר באוטו בלי מעלית?
שי שהבני: ויש מישהו בגודל של מומו, נתנו לו פורט קונקט.
שי שהבני: אמרו לו, עוד כמה ימים עוד כמה ימים צריך עוד בדיקה.
אורי מקלב: אבנר עורקבי מילה אחרונה.
אבנר עורקבי: אני יושב פה בדיון וכמעט לא מתערב.
אבנר עורקבי: שפרופסור ריבק ישמע אותי וגם כל הנכים.
אבנר עורקבי: כשאנחנו מתלוננים אנחנו לא מתלוננים כי טוב לנו.
אבנר עורקבי: אנחנו מתלוננים כי רע לנו.
אבנר עורקבי: אנחנו באים מכאב.
אבנר עורקבי: אין לנו אינטרסים.
אבנר עורקבי: אני בא מתוך מטרה לעזור לנכים.
אבנר עורקבי: אני אוהב אותך.
אורי מקלב: אתה באמת שיקפת את הדברים.
אבי סלומה: אני חושש שהמדיניות של מרבד היא נכונה בעליל אבל היא תופסת קורבן.
אבי סלומה: הם עושים לו את כל התרגילים.
אבי סלומה: מי מרוויח?
אבי סלומה: הביטוח הלאומי.
אורי מקלב: אני חושב שמרבד רוצה תוספת תקציבים וזה מה שיהיה בסיכום.
אורי מקלב: אני חושב שהתעריפים הגבוהים לרדת, בוודאי לנכים.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להתדיין גם עם האוצר וגם עם התחבורה, וגם עם הביטוח הלאומי וגם משרד הבריאות.
אורי מקלב: זה חלק מהסיכום שלנו היום.
אורי מקלב: בדיקת מסמכים עדיין מופיעה אצלכם כתעריף של 105 שקלים.
אורי מקלב: צריך למחוק את זה מהתעריפון כי זו טעות.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד שהמכון עושה דברים טובים.
אורי מקלב: גם אם יש טענות, הוא נמצא בלחצים גדולים מאוד.
אורי מקלב: אנחנו מברכים את הפעילות.
אורי מקלב: זה לא סותר אם אנחנו אומרים שצריך לשפר את כל ההתנהלות מול הנכים.
אורי מקלב: מעבר למקצועיות צריך לראות גם את החלק האנושי.
אורי מקלב: אם הייתי הולך על הנחה באגרות וודאי לאלה שבאים בגלל גודל הרכב.
אורי מקלב: לביטוח הלאומי הרבה יותר קל לו בסבסוד בחלק הזה.
אורי מקלב: האגרות צריכות לרדת וזה על כל המשרדים.
דפנה סידיס כהן: זה יכול להיות תקציב משותף.
דפנה סידיס כהן: אם זה רישיון נהיגה אז למה שמשרד התחבורה לא יהיה בזה.
אורי מקלב: פרופסור ריבק, החלק הזה של הבדיקות החוזרות צריך לקבל מענה מיידי.
אורי מקלב: להקל מאוד.
אורי מקלב: אנחנו עוברים מיד לישיבה השנייה.
אורי מקלב: פניות ציבור בנושא זימון נכים שאין להם הגדרת נכות צמיתה לוועדות ניידות ורפואיות חוזרות.
אורי מקלב: רבותיי, אנחנו דנים בנושא זימון נכים שאין להם הגדרת נכות צמיתה לוועדות ניידות ולוועדות ערר.
אורי מקלב: מי מייצג?
שלומית אבינח: אבנר.
שלומית אבינח: אבנר הפונה.
אבנר עורקבי: אני תמיד מונע מעצמי לפנות באופן אישי.
אבנר עורקבי: אולי הפעם אני אחרוג ממנהגי ואדבר על המקרה הספציפי שלי, למרות שהוא מצא את פתרונו.
אבנר עורקבי: אני צופה שבעוד כמה שנים שהוא יחזור על עצמו.
אבנר עורקבי: אני נכה, רתוק לכיסא גלגלים מזה 25 שנה.
אבנר עורקבי: מגיע לוועדה רפואית, מקבל רכב, מקבל אחוזי נכות.
אבנר עורקבי: בסדר.
אבנר עורקבי: לא מדבר מילה.
אבנר עורקבי: ילד טוב.
אבנר עורקבי: רוצה להחליף את האוטו שלי בתום חמש שנים בעוונותיי הרבים.
אבנר עורקבי: לך לוועדה עוד פעם.
אבנר עורקבי: בשביל מה?
אבנר עורקבי: לא, לא נתנו לך נכות לצמיתות.
אבנר עורקבי: חויבתי על ידי ביטוח לאומי ללכת לוועדה רפואית.
אבנר עורקבי: הלכתי לוועדה רפואית.
אבנר עורקבי: קיבלתי מאה אחוז.
אבנר עורקבי: יופי.
אבנר עורקבי: העלו לי את האחוזים מ-60% למאה אחוז.
אבנר עורקבי: מצוין.
אבנר עורקבי: ביטוח לאומי מעכב.
אבנר עורקבי: למה לטרטר אותי?
אבנר עורקבי: מה עשיתי?
אבנר עורקבי: מה העוול שעשיתי?
אורי מקלב: מי קבע לך שמגיע לך מאה אחוז?
אבנר עורקבי: ועדת ניידות של ביטוח לאומי.
אבנר עורקבי: מישהו החליט, אני לא יודע, אני לא יכול לומר שזה רופא.
אבנר עורקבי: אומר שאערער.
אבנר עורקבי: אתה מגיע לוועדת ערעור.
אבנר עורקבי: וכל הנכות שלך ממאה אחוז יורדת לאפס.
אבנר עורקבי: ופה מתחיל מחול שדים.
אבנר עורקבי: עד שקיבלתי מאה אחוז בחזרה זה היה סיוט.
אבנר עורקבי: זה לקח חצי שנה, יותר, שנה.
אבנר עורקבי: לא קיבלתי קצבה וביקשו ממני שאני אחזיר להם את הרטרו.
אבנר עורקבי: זה בסביבות 200 אלף שקל.
אבנר עורקבי: צרה צרורה.
אבנר עורקבי: אבל אתה צריך להתמודד עם זה.
אבנר עורקבי: אני קצת יודע איך להתמודד איתם.
אבנר עורקבי: כשאתה מגיע לוועדה רפואית בודקים אותך.
אבנר עורקבי: יש כאלה שבודקים אותך שתי דקות, שתי שניות על השעון.
אבנר עורקבי: אני יודע שלפני שאני נכנס כבר עוברים על כל התיק שלי.
אבנר עורקבי: שתי שניות וגמרו.
אבנר עורקבי: גמרת את הסיפור שלך.
אורי מקלב: זו ועדה ראשונה.
אורי מקלב: לא ועדת ערר.
אורי מקלב: ועדה ראשונה העלו את האחוזים.
אבנר עורקבי: וגם בוועדה שנייה העלו אחר כך את האחוזים אחרי שבית משפט חייב אותם להעלות.
אורי מקלב: איפה הבעיה אבנר?
ג'ודי: הבעיה שמשרד הבריאות לא סומך על ביטוח לאומי.
ג'ודי: הם מערערים אחד לתוך השני.
ג'ודי: לא מקבלים את אחוזי הנכות.
ג'ודי: אם זה נתן מאה אחוז השני לא מאמין לו.
אבנר עורקבי: כל האווירה בוועדה עצמה אווירה מפחידה.
אבנר עורקבי: נכה שפעם ראשונה נכנס ולא מכיר את הוועדה אז זה מפחיד אותו.
אבנר עורקבי: הוא לא יודע עם מה הוא מתמודד.
אבנר עורקבי: ביטוח לאומי שינה דברים לפני חצי שנה או לפני חודשים.
אבנר עורקבי: אמרו לי שינינו.
אבנר עורקבי: אתה אל תכיר בכלל את הוועדה הרפואית.
אבנר עורקבי: זה משהו שונה לגמרי.
אבנר עורקבי: אני רוצה להגיד כבודו שאני לא ראיתי שזה השתנה.
אבנר עורקבי: יש דוגמה של פונה שפנתה, ראיתי את הפניה שלה ואמרתי לעצמי, זה בדיוק כמו שהיה לי.
אבנר עורקבי: מיכל.
אבנר עורקבי: אני מבקש מכבודו, תן למיכל לדבר, איך היא חוותה את הוועדה.
אבנר עורקבי: כאשר קראתי את הדברים שלה הזדהיתי איתה.
אבנר עורקבי: אמרתי, הם לא שינו.
אבנר עורקבי: ביטוח לאומי אתם לא משנים.
מיכל גלין: אני אקריא מה שכתבתי.
מיכל גלין: קודם כל אני אגיד שהגעתי לוועדת ניידות.
מיכל גלין: יש לי בעיה מוטורית.
מיכל גלין: אני עכשיו בת 26.
מיכל גלין: מגיל 18 ועד גיל 26 אני עובדת על עצמי כדי להגיע לאיזושהי הבנה שגם אני יכולה לבקש מהמדינה.
מיכל גלין: אני אתאר לכם מה קרה בוועדה.
מיכל גלין: נכנסתי.
מיכל גלין: בחדר ניצב שולחן ארוך.
מיכל גלין: ארבעה אנשים ישבו מסביבו שיש להם פתקים עם השמות של המוזמנים על השולחן.
מיכל גלין: הם לא הציגו את עצמם.
מיכל גלין: אני יודעת שהיו שם שני רופאים.
מיכל גלין: בהסתכלות מהירה בחטף ראיתי את המילה פרופסור ואת המילה נוירוכירורג וגם היה לו פטיש רפלקסים.
מיכל גלין: אז ידעתי ששני אלה הם רופאים.
מיכל גלין: אחת ביקשה ממני את תעודת הזהות ורשמה משהו.
מיכל גלין: שיערתי שהיא משהו אדמיניסטרטיבי שם ועוד אחת שרשמה בטופס.
מיכל גלין: הבנתי שהיא מבינה במושגים רפואיים, יש לה יותר ידע, היא גם יותר דיברה איתי.
מיכל גלין: אולי היא היתה פסיכולוגית.
מיכל גלין: אבל הם לא הציגו את עצמם ולא הציגו את התפקידים שלהם.
אורי מקלב: לא היה דבר כזה כמו שילוט?
מיכל גלין: היה שילוט אבל לא נתנו לעמוד לקרוא את השילוט.
מיכל גלין: הוא אמר לי, בואי שבי.
מיכל גלין: בואי שבי, שימי את הדברים שלך.
מיכל גלין: לא אמרו לי כלום.
מיכל גלין: אחרי זה הנוירוכירורג עם הפטיש הרפלקסים בדק את הרפלקס.
מיכל גלין: תרימי ידיים, תעשי ככה.
מיכל גלין: והוא מדבר עם הפרופסור.
מיכל גלין: לא מתייחסים אלי.
מיכל גלין: לא שואלים אותי.
מיכל גלין: זה נראה כאילו הם אפילו לא יודעים את השם שלי.
מיכל גלין: כאילו אני בכלל לא שם.
מיכל גלין: אין שום יחס.
מיכל גלין: אפילו שאתה נוירוכירורג ואתה ראית פעם בעיות כאלה ואתה יודע, ואני לא ילדה.
מיכל גלין: אני יודעת במה אני צריכה עזרה, במה אני לא צריכה עזרה, במה קשה לי ובמה לא.
מיכל גלין: הם לא שמעו.
מיכל גלין: הם דיברו על המקרה כאילו אני לא נמצאת בחדר.
מיכל גלין: אמרתי להם בכמה מילים, תראו, אני נזהרת מהליכה ואין לי שווי משקל ועובדה אני לפני חצי שנה נפלתי.
מיכל גלין: יותר מזה הם לא נתנו לי לדבר.
מיכל גלין: אחרי כמה דקות ישיבת הוועדה הסתיימה.
מיכל גלין: בסוף הועדה היא אמרה לי: מה את רוצה?
מיכל גלין: הם לא הסבירו לי בדיוק מה זה ועדת ניידות.
מיכל גלין: היא שאלה אותי מה את רוצה?
מיכל גלין: ואז הנוירוכירוג אמר, טוב, אני מבין מה היא רוצה.
מיכל גלין: את יכולה לצאת.
מיכל גלין: ובזה זה נגמר.
מיכל גלין: תוך פחות מחמש דקות הם הכריעו את גורלי.
מיכל גלין: מה שאני אקבל או לא אקבל.
אבנר עורקבי: היא קיבלה 40%.
מיכל גלין: אני טוענת שאני לא באמת יודעת מה זה ועדת ניידות.
מיכל גלין: אני טוענת שאני צריכה עזרה.
מיכל גלין: תעזרו לי לקנות רכב כי אני עובדת סוציאלית ואני צריכה לעשות ביקורי בית.
מיכל גלין: זה מה שאני טוענת, למה המדינה לא יכולה.
מיכל גלין: .. אני באה לתרום למדינה, לתרום את הכוחות שיש בי אז לה המדינה לא נותנת לי כוחות?
מיכל גלין: לא מאפשרת לי אפילו להסביר מה אני רוצה בזה.
אורי מקלב: את הגשת ערר?
אורי מקלב: ערר זה לרופא המייעץ.
לימור לוריא: קיבלנו היום את התשובה מהוועדה לניידות.
לימור לוריא: דרג ראשון.
לימור לוריא: לא אישרו.
לימור לוריא: כי היא קיבלה 40%.
אורי מקלב: מה התהליך עכשיו?
אורי מקלב: להגיש ערעור נכון?
לימור לוריא: להגיש ערעור.
אורי מקלב: לרופא המייעץ?
לימור לוריא: להגיש ערעור לניידות, לוועדת ערר.
אורי מקלב: ומה זה רופא מייעץ?
דפנה סידיס כהן: רופא מייעץ זה כאשר מוגבל בניידות שמבקש שיכירו במוגבלות של הניידות שלו...
מיכל גלין: זה שלא קיבלתי זה לא הדיון שאני רוצה להעביר לוועדה הזאת.
מיכל גלין: מה שאני רוצה להעביר שאיך ועדה של משרד הבריאות לא מוצאת לנכון להתייחס בדרך יותר אנושית.
מיכל גלין: זה באמת מעמד שמאוד קשה להגיע אליו.
מיכל גלין: אני יודעת שיש אנשים שבאים עם עורך דין, מרמים את הוועדה, מנסים להוציא כמה שיותר.
מיכל גלין: אבל יש אנשים שלא.
מיכל גלין: וכמו שאתם רואים עלי עכשיו, את הפחד ואת הלחץ וההתרגשות כך הייתי בוועדה.
מיכל גלין: זה היה מעמד מאוד מאוד מפחיד.
מיכל גלין: לא מצאו לנכון להתייחס טיפה בדרך יותר אנושית, לפחות להציג את עצמם.
מיכל גלין: לשאול עלי.
מיכל גלין: משהו.
מיכל גלין: שאני אדע שלא מתייחסים אלי כמקרה אלא מתייחסים למיכל גלין.
מיכל גלין: כל הוועדות הרפואיות מנציחות את המעמד של אוכלוסיית הנכים בזה שהם מחפשים רק את המסכנות.
מיכל גלין: הם לא מחפשים שמישהו יראה להם כוחות.
מיכל גלין: הם לא מחפשים לעזור למישהו להתחזק.
מיכל גלין: הם פשוט מחפשים לכבות שריפות.
אורי מקלב: היטבת לתאר את הדברים.
אורי מקלב: את לא רוצה שנתרכז בתוצאות אלא נשים לב להליך עצמו.
אורי מקלב: אני מאוד מתחבר עם מה שאת אומרת, שהם מחפשים את הבן אדם איפה הוא משקר.
אורי מקלב: במקום לתת הזדמנות להעביר את הדברים כמות שהם.
אבנר עורקבי: מיכל היא בחורה שרוצה לעבוד.
אבנר עורקבי: תנו לה את הכלי לעבוד.
אבנר עורקבי: בבקשה לפניכם הביטוח הלאומי.
אבנר עורקבי: מיכל גלין: מעבר לזה.
אבנר עורקבי: אני לא בחורה בת 18 שמבקשת רכב כדי לצאת עם חברים.
אבנר עורקבי: אני באמת רוצה את זה לעבודה שלי.
אבנר עורקבי: לחיות בכבוד.
אורי מקלב: אני רוצה לשמוע את הביטוח הלאומי.
לימור לוריא: אני מנהלת אגף נכויות במוסד לביטוח לאומי.
לימור לוריא: מחליפה את אריק פלדמן למי שהכיר.
לימור לוריא: גם אני מתרגשת כמו מיכל כי בשבילי זו פעם ראשונה.
לימור לוריא: אני קודם כל אומר בתחילת דבריי שוועדות ניידות מתבצעות במשרד הבריאות.
לימור לוריא: הן על פי הסכם הניידות באחריות משרד הבריאות.
לימור לוריא: צר לי שמשרד הבריאות לא נמצא פה.
שלומית אבינח: הזמנתי את פרופסור רוטשטיין.
שלומית אבינח: אמרתי את זה גם לכם.
שלומית אבינח: הוא בחו"ל, לא יכול להגיע.
שלומית אבינח: אף אחד לא יכול היה לבוא במקומו.
אבנר עורקבי: אני רק רוצה לציין שבאף ועדה הוא לא הופיע.
אבנר עורקבי: גם בישיבה הקודמת של הוועדה הוא לא הגיע.
לימור לוריא: העניין של ועדות ניידות הן באחריות של משרד הבריאות.
לימור לוריא: אני כן רוצה להתחבר למה שמיכל אמרה כי בשונה וגם למר עורקבי וגם להתייחס למה שהוא אמר, המוסד לביטוח לאומי דווקא כן הכיר בחשש והפחד מפני ועדה רפואית.
לימור לוריא: אני מניחה שמי שהגיש תביעה לנכות כללית בחודשים האחרונים קיבל תקליטור שבו אנחנו מסבירים מה זה ועדה רפואית, איך מתכוננים לוועדה רפואית דווקא מתוך זה שאנחנו מאוד מודעים שאנשים רגישים במעמד הזה.
לימור לוריא: אנחנו מאוד הקפדנו בשנתיים האחרונות מאז שאילנה שייבז מנכ"ל גמלאות על תגי זיהוי, על זה שחברי הוועדה יזדהו ויסבירו לנבדק מה מטרת הוועדה ויציגו את עצמם בשמם.
לימור לוריא: זה לעניין ועדות ביטוח לאומי ואם מתקבלות תלונות אני אשמח אם יעבירו אלי כדי שנבדוק את זה על מנת לשפר.
לימור לוריא: עכשיו לגבי מה שמר עורקבי אמר, לגבי שיעור העררים וההחלטות.
לימור לוריא: ודאי דפנה תדע גם להסביר את זה.
לימור לוריא: דרג ראשון מתקיים בלשכות הבריאות במשרד הבריאות.
לימור לוריא: ההחלטה מתקבלת וניתנת גם לנבדק וגם למוסד לביטוח לאומי.
לימור לוריא: במוסד לביטוח לאומי יש ארבעה רופאים שמשמשים רופאים יועצים.
לימור לוריא: הם מבחינתנו ממליצים לנו האם יש מקום לערער או לא לערער.
לימור לוריא: אני הבאתי בכוונה נתונים.
לימור לוריא: ביוזמת המוסד אנחנו מגישים פה לפי הנתונים 4.7% מכל ההחלטות שמתקבלות מסך כל הוועדות שמתנהלות.
לימור לוריא: שיעור העררים המוצדקים, מבחינתי כשוועדת ערר קיבלה את הערר שלנו כשמדובר בערר המוסד זה כ-70% בשנת 2008, שבאמת ועדת הערר קיבלה את המלצת הרופא.
לימור לוריא: גם הדרג הראשון וגם הדרג השני הם באחריות משרד הבריאות.
לימור לוריא: בכל מקרה ביוזמת הנבדקים 9% ערר יש לנו שמתוכם נכון ל-2008, 35% קיבלו את ערר הנבדקים.
לימור לוריא: זה לגבי הנתון של שיעור העררים.
לימור לוריא: כדי לקבל תמונה כוללת המוסד לביטוח לאומי מדי שנה משלם כמיליארד שקלים רק בגין ניידות.
לימור לוריא: בגין נכות באופן כללי אנחנו משלמים 7 מיליארד.
לימור לוריא: השנה עברנו מעל 30 אלף מקבלים.
לימור לוריא: אנחנו מקווים שמספר הנכים רק ילך ויפחת.
לימור לוריא: כשאנחנו מחלקים את ההטבות בניידות לסיוע ברכישת רכב, למימון של כמעט 95% לאבזור הרכב וקצבה חודשית שמשולמת גם היא בהתאם לשיעור המוגבלות.
דפנה סידיס כהן: קרה לך פעם שערערתם בגין החלטה שגויה לטובת המבוטח.
שרה מילר: אנחנו בעבר נהגנו לעשות את זה וקרה שאחרי הערר שלנו הורידו אחוזי מוגבלות לנכה.
שרה מילר: הוועדה אמרה, לא רק שלא מגיע לו יותר, מגיע לו פחות.
שרה מילר: ואז באו אלינו בטענות, מי ביקש מכם לערער לטובתנו?
שרה מילר: מאז אנחנו לא מערערים לטובת הנבדק.
פונה: מכיוון שאני נציגת האימהות, מי שפעם נכנס לוועדה לפחות בתל אביב, המעמד כמו שמיכל הציגה את זה הוא מעמד מאוד לא נעים.
פונה: מלווה אותך מלווה.
פונה: אני באתי עם הבן שלי.
פונה: פתאום נסגרת עליך דלת כמו בסרטי אימה.
פונה: המלווה צמוד אליך ואתה נכנס לועדת ערר.
פונה: פתאום יש מבחן.
פונה: לי יש ילד CP מוגדר כ-150%, ילד שלא מתפקד.
פונה: בכוחותיו הוא לא עושה כלום.
פונה: ילד עם טיטול, עם הכול.
פונה: הראש שלו ככה.
פונה: ומה?
פונה: באיזה מבחן העמידו את הילד שלי?
פונה: מסוגלות עמידה.
פונה: הרימו אותו מהכיסא.
פונה: אני רוצה להגיד לכם זה היה מעמד מביש.
פונה: אני לא יודעת לתאר לכם איך אני הרגשתי בתור אימא.
פונה: תתפלאו לשמוע.
פונה: בעלי שחור והוא נהיה חיוור.
פונה: בעלי אמר לו, רגע, רגע, הילד שלי לא מסוגל לעמוד, מה אתם רוצים לעשות לילד שלי?
פונה: אז הוא אמר, כן, זה המבחן שאנחנו צריכים על פי תקן לראות אם הילד שלכם באמת מסוגל לעמוד, כן או לא.
פונה: זה היה לפני ארבע שנים.
פונה: זה היה מבחן ניידות.
פונה: זה המבחן שהם מעבירים ילד.
שמחה קנטר: אני רוצה לדבר על שני סוגים של ועדות רפואיות.
שמחה קנטר: מכיוון שאני מקבלת הרבה דואר והרבה מכתבים אתה מקבל ממני.
שמחה קנטר: התלונות שלי לביטוח לאומי בעיקר זה אחוזי הנכות.
שמחה קנטר: הם קובעים 74.5% כדי לא לתת את ה-75% שזה בעצם מזכה בגמלה.
שמחה קנטר: זה בנכות.
שמחה קנטר: אתה לא יכול לקבל שר"ם אם אין לך 75% נכות.
שמחה קנטר: אני מדברת איתך על נכות כללית, לכן אמרתי כמה סוגים של ועדות רפואיות.
שמחה קנטר: בנושא של נכות כללית קובעים לך בדיוק את האחוז שבו עדיין לא יכול לקבל.
שמחה קנטר: גם בניידות עושים את זה.
שמחה קנטר: כלומר אם אתה פחות מ-50% אז גם, אתה לא יכול לקבל את הניידות.
שמחה קנטר: ויותר מזה, אני לאחרונה התוודעתי לנכה שהוא צמח, סחבו אותו עם אמבולנס לוועדה רפואית לתל אביב למכון עם חמצן.
שמחה קנטר: ילד שאוכל עם זונדה אם אתה יודע מה איך זה.
שמחה קנטר: נכה total loss.
שמחה קנטר: אחרי שהוא היה בוועדה קבעו לו איזה רכב.
שמחה קנטר: המשפחה החליטה שהם לא רוצים את הרכב הזה כי זה לא מתאים להם לטפל בילד באוטו כזה.
שמחה קנטר: כדי להחליף לרכב שהם כן רוצים החליטו להביא אותו עוד פעם לוועדה.
שמחה קנטר: ההורים אמרו גם אם יוותרו על ניידות לגביהם הם לא יוציאו את הילד.
שמחה קנטר: אני רוצה להגיד לך שנכה של משרד הביטחון כתוצאה מפעולות איבה ואני מטפלת גם בנכה LS שקיבל בעקבות פעולת איבה את המחלה באו הרופאים עד הבית שלו.
שמחה קנטר: אז למה בנכה פעולות איבה אפשר לבוא לבית של החולה הזה המונשם ובילד שהוא נכה צמח של ביטוח לאומי אי אפשר לבוא לבית פעם שנייה.
שמחה קנטר: אי אפשר לטרטר ושהם יזעיקו אמבולנס וישלמו 800 שקל לוועדה שממילא הילד לא יכול לעלות אליה אלא הרופאים צריכים לרדת למטה לאוטו.