GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: גם הנהגים, אני אומר את זה בתחילת דבריי, גם את זה ודאי היה צריך לשפר, איך הם יעשו את זה, שהם יידעו – אני לא יודע אם זה התפקיד שלהם, אבל הם היום משמשים כמודיעין של השינויים, כולל אולי בתחנות, מה שהיה צריכים לעשות, אבל מצד שני ידענו שגם התוכנית התחילה בעיתוי מאוד מיוחד.
אורי מקלב: מצד אחד, ה-"1 בספטמבר" של חלק גדול מילדי ירושלים, שזה ראש חודש אלול ותחילת שנת הלימודים.
אורי מקלב: לאחר כמה ימים היה גם 1 בספטמבר, וכמו כל דבר, אמרו: יכול להיות שצריך להטמיע את התוכנית, להתרגל אליה.
אורי מקלב: לכן גם אחרי שלא עשינו את זה מייד בהתחלה, אמרנו: ניתן לזה עוד מספר ימים ואחרי זה נשב, גם בהשתלבות של עבודת הכנסת עם פגרת הכנסת.
אורי מקלב: מיותר להגיד במספר מילים את החשיבות שיש לתחבורה ציבורית למשתמשים בה באופן כללי, לכל מי שצריך להגיע לתחבורה ציבורית, אבל קל וחומר למשפחות שהן גדולות ונצרכות לתחבורה ציבורית, ויותר מכך למשפחות שאין אפילו רכב אחד למשפחה, שזה רוב שנמצא ברובו בציבור החרדי ועוד לשכונות קיימות, שמאופי הדברים ציבור שלא יכול להרשות לעצמו, לא תמיד יש להם גם רכב.
אורי מקלב: כשאין רכב אחד למשפחה, התלות בתחבורה ציבורית היא מתחילתה עד סופה באופן אבסולוטי כמרכז החיים, כחוט השני, כעמוד השדרה לכל המשתמע לכך מתחילת היום עד סוף היום, מתחילת החודש עד סוף החודש.
אורי מקלב: אני מכיר מקרוב את הציבור החרדי, אני יכול להביא את זה כדוגמה – אנשים קובעים את מקום העבודה שלהם, את מקום הלימוד שלהם הרבה פעמים לפי התחבורה הציבורית והנגישות לתחבורה ציבורית שמגיעה למקום.
אורי מקלב: הם יכולים לשנות ולהעדיף מקום כזה, ודאי שיש הבדל אם צריכים לנסוע 30 דקות או יחד, כולל זמן המתנה, 50 דקות בכפול ליום.
אורי מקלב: הציבור החרדי, למשל, הוא לא רק בגלל שאין לו רכב אחד.
אורי מקלב: כל אופי החיים שלו הוא בנוי אחרת.
אורי מקלב: קודם כל, מבחינת מקומות העבודה; נניח שהולכים ללמוד בכוללים – חלק גדול מהכוללים לא נוסעים פעם אחת לעבודה בבוקר וחוזרים בערב, אלא בהרבה מקומות נוסעים פעמיים ביום לעבודה.
אורי מקלב: יש הפסקת צהריים, ואחרי זה נוסעים שוב ב-15:00, וחוזרים אחר כך ב-19:30 שוב - זה מפוצל.
אורי מקלב: חינוך הילדים, שהוא חלק גדול מאוד והצרכנים הגדולים בתחבורה הציבורית, והילדים עצמם, בשונה מהרבה מקומות, שהילדים לומדים בבתי ספר שבתוך השכונה, ברוב הדברים, רוב הילדים משונעים משכונה לשכונה.
אורי מקלב: כל ילד לומד במקום אחר, הרבה מהילדים לומדים במקומות אחרים.
אורי מקלב: התחבורה הציבורית היא חלק מההגעה, הכלי שמביא אותם.
אורי מקלב: חוץ מהתחבורות, לא כולם יכולים להרשות לעצמם הסעות פרטיות, ומסתמכים על תחבורה ציבורית, וגם יותר גדולים וכו'.
אורי מקלב: הוא חלק מהשיח, מסדר היום במשפחה, זה התחבורה הציבורית, ואם יש קשיים, אז ודאי וודאי.
אורי מקלב: הוא גם מרכיב לא קטן בהוצאה למשפחה.
אורי מקלב: הייתי בעיריית ירושלים, החזקתי גם תיק חינוך הרבה שנים.
אורי מקלב: אני יודע מה ההתמודדויות של משפחות בעלות של תחבורה – העלות בכלל של הסעות ותחבורה ציבורית, איך שהילד מבקש כרטיסייה ועוד כרטיסייה, והאבא לא יכול, ואנשים אמרו שהם לא שולחים את הילדים לבתי ספר כי אין להם כרטיסיות לתת לילדים.
אורי מקלב: הרבה הולכים ברגל בגלל שהם לא יכולים לתת לזה, זה דברים שלא יודעים אותם, אבל באמת קיימים.
אורי מקלב: אני גם לא רוצה להיכנס לאופי החיים גם בנושא הקניות.
אורי מקלב: מי שאין לו רכב – אי אפשר לסחוב הרבה.
אורי מקלב: גם כשיש, הרבה יותר רצים למרכזי קניות.
אורי מקלב: כשמוגבלים במקומות הקניות – השכונות לא תמיד יכולות לתת את האפשרות, ולא בכל חנות אפשר לתת, כך שהרבה נסיעה למרכז העסקים בחרדי, יש הרבה נסיעות לכיוון הזה, ואנו יודעים בשטח מה קורה, איזה צפיפות יש שם וכמה אוכלוסייה – פעם זה היה סוף שבוע.
אורי מקלב: היום כל יום זה צפיפות, חודשים רבים קשה, אי אפשר ללכת.
אורי מקלב: כמובן, זה גם השפעה בחלק הזה על תחבורה ציבורית.
אורי מקלב: אפשר בנושא הזה להרחיב, אך זה לא המקום.
אורי מקלב: כולנו יודעים את החשיבות הגדולה, כמה היא מהותית לציבור החרדי, שעליו עכשיו גם נושא הדיון, כי הפעימה הראשונה בנושא השינוי בתחבורה ציבורית, עשו אותה בצפון ירושלים, ששם רוב הציבור שגר הוא הציבור החרדי.
אורי מקלב: אומר בקצרה מה מטרת הישיבה; מטרת הישיבה היא לבדוק מה היתה מטרת התוכנית, המהלך הזה, כמה בתוך המטרה היה משמעות לנוסע, לאזרח הקטן, מעבר לתוכניות הכלליות, שיש תחבורה בירושלים, רפורמה, רכבת קלה, אבל בהתייחסות, מה ההתייחסות היתה לנוסע הקטן.
אורי מקלב: האם בהתאמה לציבור המשתמשים, כפי הידוע – נמצאים כאן אנשים מעיריית ירושלים, שני קובים, שאני זוכר בדיון קריטי בעיריית ירושלים, בחדר של מחזיק תיק תכנון ובנייה בתקופה עדיין של אולמרט שהיה ראש העיר, היתה שאלה שהיתה מכרעת בטענת המציגים, מנכ"ל העירייה ועוד – האם הרכבת הקלה תצליח בירושלים או לא, והשאלה היתה, האם נותנים מקומות חניה בבניינים, בתב"עות החדשות.
אורי מקלב: כלומר הבקשה היתה לא לאשר חניונים ומקומות חניה בבניינים חדשים שנבנים בתוך העיר כדי שאנשים, לא יהיה להם היכן לחנות, ואז יהיו חייבים להשתמש בתחבורה הציבורית, רכבת קלה, ואנו רוצים לחזק אותה, וצריך נפח נוסעים מסוים.
אורי מקלב: אמרתי דבר אחד, ואני אומר זאת גם עכשיו – לצורך העניין הביאו תקדימים ומחקרים מכל המדינות בכל העולם, מסיורים שנעשו בכל סוגי המקומות בעולם.
אורי מקלב: אמרתי: הכול נכון.
אורי מקלב: הישראלי היהודי הוא שונה.
אורי מקלב: אם לא היינו שונים, לא היינו שורדים.
אורי מקלב: אין הרבה אומות, אין הרבה אנשים שיסתובבו 20 דקות סביב מקום חניה.
אורי מקלב: בלילה הוא ילך הליכה של שלושת רבעי שעה, אבל יחנה ויסתובב עד שימצא מקום חניה יותר קרוב.
אורי מקלב: הוא יגיע עם הרכב שלו, לא עם תחבורה ציבורית.
אורי מקלב: זה אופי, ולכן כשאנו מדברים על כל תוכנית, גם אם יש לנו סטטיסטיקות מקצועיות, יש לקחת גם את המרכיב האנושי.
אורי מקלב: אני מבין את התזה של קו ראשי, קווים מזינים, אבל כשמדובר בי, באחרים שיושבים פה, אם זה יכול לעבוד, השאלה אם זה גם עובד נכון לגבי נשים עם עגלות, לגבי ילדים ששולחים אותם לבד באוטובוס ועוד, וצריך את כל זה לבדוק.
אורי מקלב: אנו רוצים לראות, התוצאה והמשמעות של התוכנית, האם היא שיפרה את התחבורה בירושלים, האם היא רק שינתה, או חלילה יש פה איזו הרעה במצב שהיה עד היום, שאנו יודעים תמיד, כשחיפשנו שיפור, אנו רוצים לראות את המשמעות של התוכנית לגבי זמינות של האוטובוסים, זמני המתנה, תדירות של האוטובוסים, מה נעשה בעקבות השינוי – הנגישות בשני המובנים – לתחנות, לאוטובוסים, לקווים, ונגישות של הקווים למקומות שהציבור צריך להגיע אליהם.
אורי מקלב: זמן הנסיעה, מה המשמעויות בעקבות התוכנית, העומס באוטובוס, מה קרה בעקבות השינויים האלה, בשינוי גם, אני מבין אופי האוטובוסים – אני קצת משקף חלק קטן מהמכתבים שהגיעו אלינו, אם האוטובוסים קטנו.
אורי מקלב: ואני חוזר ואומר – מה המשמעות לגבי העלות לנוסע, מה המשמעות להוצאה למשפחה בעקבות התחבורה הציבורית, אם אנשים צריכים לנסוע בעוד אוטובוסים, ואיך אנו מתמודדים עם זה.
אורי מקלב: אין ספק, נעשתה פה עבודה, והחלק המקצועי של העניין – זה הרבה מחשבה והשקעה.
אורי מקלב: זה לא נעשה בשליפה, אבל אנו רוצים לבחון מה המשמעות.
אורי מקלב: אני גם בטוח שאנשים שנמצאים פה, שאחראים לכך, הם גם פתוחים לשמוע.
אורי מקלב: אני רוצה להאמין שכולם רוצים בסופו של דבר רק שיפורים.
אורי מקלב: אנו ודאי ניתן גם את ההזדמנות הנאותה לאנשים להציג את התוכנית הזו ואת התשובות לכל מה שיעלה פה.
אורי מקלב: ניתן לפונים את רשות הדיבור, אחרי זה ניתן זמן להציג, יהיו סיכומים.
אורי מקלב: אנו ניתן לגופים שהגישו את הבקשה, נעשתה פה עבודה יפה מאוד, מי שהגיש חומר – חומר מופלא.
אורי מקלב: ראו את זה אנשים אובייקטיביים, ואמרו לי: יש כאן מרכז מחקר שנותן חומר רקע לקראת ישיבות, וחומר הרקע שניתן פה הוא לא פחות ממה שניתן לישיבות כנסת שהן רגילות, ורגילים לתת חומר רקע שהוא האבן המרכזית בדיון.
אורי מקלב: לא נוכל להיכנס בכל שכונה לפרטי פרטים של התוצאה.
אורי מקלב: נדבר היום על החלק העקרוני – מה קרה, האם השכונה לא מקבלת שירות, האם חתכו את השכונה, האם בשכונה לא מגיעים לכל מקום, מה משמעות השינוי, אך לא להיכנס לכל שכונה.
אורי מקלב: נתחיל בפונה, נבקש מהרב יצחק ברנר שיהיה ראשון הדוברים, גם בגלל שהוא ריכז את החומר, מנהל הלשכה לפניות הציבור של דגל התורה.
אורי מקלב: אני רוצה לציין, הלוואי שאנו נהיה, בכלל באומה הישראלית, בהתאמה לכל הציבורים, בשיתוף הפעולה שיש.
אורי מקלב: יש פה שיתוף פעולה מלא, לא הגיעה אליי אפילו תלונה אחת בעניין.
אורי מקלב: כולם עובדים יחד, כך שאני בטוח שזה יבוא לידי ביטוי בהתנהלות הדיון.
אורי מקלב: בבקשה, הרב ברנר.
יצחק ברנר: ראשית, אני רוצה להודות לרב מקלב, על כך שגם פה, דבר שנוגע לאזרח הקטן, לתושבי ירושלים, הוא תומך ועוזר לנו להתמודד עם הבעיות האלה כדי להשיג את הפתרונות שכולם יקבלו את מה שמגיע להם.
יצחק ברנר: מעבר לזה, בנושא הפעימה בכלל, אני לא חושב שיש מישהו מתושבי ירושלים שלא חושב שהיה צריך שיהיה שינוי בתחבורה.
יצחק ברנר: אין מישהו שחושב שלא נעשו שינויים כל הזמן.
יצחק ברנר: זה היה דבר דינמי.
יצחק ברנר: אבל יש דברים ברורים בקווים מסוימים, שעליהם ידעו מכל שכונה ושכונה, לאן הם מובילים, מה הצורך של השכונה כדי להגיע למקום האחר, וזה היה נכסי צאן ברזל שאותם לא הזיזו – לא שינו, רק תגברו, כי זה היה הצורך תמיד, לתגבר.
יצחק ברנר: כמובן, לאף אחד גם לא היתה התנגדות לשדרג אותם, אבל לפחות היעדים שלהם היו צריכים תמיד להישאר באותו מקום.
יצחק ברנר: מעבר לזה שכולם הבינו את חשיבות השינוי, זה מחולק לשני דברים: יש החלק הפרטני, שזה צורך השכונות – כל שכונה לאן היא צריכה להגיע, איפה המקומות החשובים לה, מה הזמנים שחשובים לה להגיע לכל מקום, וזה קשור בכלל ירושלים ובפרט לנו כי המגזר החרדי, יש צרכים מסוימים שמשתנים בהתאם לתקופות בשנה, מתי חשוב לנו להגיע לכל מקום.
יצחק ברנר: בחלק הזה יש הדברים שקשורים פרטנית לכל שכונה ושכונה, ובמכלול של כל השינוי היה צורך לעשות גם הרבה שינויים של תשתיות בירושלים, ונעשו.
יצחק ברנר: הרגשנו את זה על בשרנו בתחבורה גם כל הזמן, שירושלים באמצע תהפוכות, ועדיין לא סיימו את התהפוכות האלה, אבל הכינו תשתיות כדי לקבל את השינוי הגדול של התחבורה בירושלים, שיגיע לקראת הרכבת הקלה ולכל השינויים הכלליים.
יצחק ברנר: כשזה התחיל בצורת הפעימה הראשונה כל המינהלים הקהילתיים, כל נציגי השכונות ידעו שהולכת להיות פעימה.
יצחק ברנר: בחלקם הם שמעו גם כמה פרטים מהפעימה.
יצחק ברנר: חלק מהם הגישו גם השגות על הפעימה, אבל תשובות הם לא קיבלו - רובם, בכל אופן.
יצחק ברנר: כשהגיעה הפעימה, התבשרנו עליה כמה ימים קודם, פחות משבוע לפני זה התבשרנו אנו כתושבים שהולכת להיות פעימה עם ראשי פרקים – מה השינויים של מה שהולך להיות בפעימה.
יצחק ברנר: אני מדגיש שוב - ישבו ודיברו מדי פעם עם נציגי השכונות, עם נציגי מינהלות.
יצחק ברנר: הציגו בפניהם כל מיני תוכניות, אם זה משרד התחבורה, אם זה אגד, ראשי פרקים.
יצחק ברנר: ביקשו מהם גם לשמוע את דעתם.
יצחק ברנר: בחלק מהמקרים שמעו את דעתם, אבל באופן כללי לא התקיים דיאלוג מסודר של שינויים מול המינהלות על פי עדות שהמינהלות טוענים, על מסמכים שהם העבירו בכתב לגופים האלה ולא קיבלו את התשובות המסודרות ולא קרה מה שהיה צריך לקרות.
יצחק ברנר: בכל מקרה, כשהתחילו את המהלך הזה, התשתיות בירושלים עדיין לא היו מוכנות לקבל כזה מהלך.
יצחק ברנר: הנת"צים לא היו מושלמים, והתוצאה של זה, אנו רואים שבקווים הראשיים שעליהם דיברו כל הזמן, שיביאו לנו את הפתרון הגדול, הקווים האלה גם הם לא נוסעים כמעט בנת"צים.
יצחק ברנר: הם נוסעים בחלק מהדרך בנת"צים, ואז הם יוצאים כדי לפנות לכל מיני מקומות.
יצחק ברנר: זה יוצר תחנות שיש לעבור ממקום למקום, לחצות כבישים מסוכנים, וכולם יודעים שבאוטובוסים יש הרבה משפחות עם ילדים, יש ילדים לבד, יש מבוגרים – דבר שכרוך בהרבה סכנת נפשות, אבל זה בגלל שהדברים לא היו מושלמים.
יצחק ברנר: הלכו על פעימה קודם כל.
יצחק ברנר: מתחילים את הדרך לפני שהדרך מוכנה.
יצחק ברנר: זה יוצר גם פקקים גדולים של תחבורה.
יצחק ברנר: מי שמכיר, אגע בנקודה אחת בצומת בר אילן והתחנה המוכרת לכולם, בר אילן 10, ששם יש עשרות אוטובוסים, ותמיד כשעוברים שם עומדים באותו זמן חמישה-ששה אוטובוסים כמעט, דבר שגם מסכן נפשות, גם עושה פקק בכביש, גם מכביד על הנסיעה לתחבורה.
יצחק ברנר: המערכת שם לא היתה מסודרת כדי לקבל את הפעימה הזו ככה.
יצחק ברנר: זה ברמת הכלל של כל ירושלים מבחינת תשתיות של ירושלים, שלא היו בנויות עוד לפעימה כזאת.
יצחק ברנר: ברמת כל שכונה ושכונה, יש צרכים של כל שכונה, והצרכים של כל שכונה, עד כמה שהם היו יכולים להיות מוצגים על ידי נציגי השכונה, לא קיבלו מענה למה שהיה צריך.
יצחק ברנר: שכונות מסוימות, אם ניקח לדוגמה את רמת שלמה, שיש להם קו מסוים שמוביל אותם למרכז – רוב תושבי רמת שלמה יודעים, באגד יודעים, במשרד התחבורה יודעים - צורכים בעיקר את שכונת גאולה.
יצחק ברנר: האוטובוס הזה מגאולה, היה להם בעבר שני קווים כאלה.
יצחק ברנר: היום שדרגו את התחבורה ברמת שלמה.
יצחק ברנר: הוציאו קו אחד, ביטלו קו אחד, הכניסו קו אחר, שלא מגיע לאותם יעדים, והשאירו קו אחד מתוגבר כאילו כדי לתת את המענה לגאולה.
יצחק ברנר: כולנו יודעים שהוא לא נותן את המענה.
יצחק ברנר: אנשים נוסעים שם בצורה מזעזעת, אין שם מספיק תדירות, והכול במסגרת הפעימה והשדרוג של הדברים, שלא נעשו בשטח.
יצחק ברנר: כשאני מדגיש את הנקודה של ההידברות שהיתה בצורה חלקית מאוד עם המינהלות ועם נציגי השכונות, אני לא מגיע לנקודה, של אם נעשה פה איזשהו מהלך שניתן פה בשכונה ונוריד מפה מהשכונה; ניתן לזה כי אנחנו לוקחים מהם את זה, או כל מיני דברים כאלה.
יצחק ברנר: נעשתה איזושהי חשיבה – אנו הולכים על קווים ראשיים, אנו נכריח את תושבי ירושלים לצרוך את הקווים הראשיים שאנו חושבים שהם טובים, ואיך נעשה זאת – על ידי כמה דברים; נשאיר להם את הקווים שהם רוצים, אבל לא ניתן אותם בדירות כדי שכולם יהיו חייבים להשתמש בקווים הראשיים.
יצחק ברנר: בלי שום קשר, הקווים הראשיים האלה, כמה שהם טובים והם יכולים להיות מהירים, ובאמת היום הם לא יכולים לנסוע כמו שהם צריכים לנסוע, בתשתיות שקיימות בירושלים, הם לא נותנים את המענה שאנשים צריכים.
יצחק ברנר: לקחת אותם ולתגבר אותם, לחזק אותם, לעשות אותם עם מפרקיות, על חשבון הקווים החשובים לנו כצרכנים, זה פשוט להכריח אותנו לתת שירות לאגד ולמשרד התחבורה ולא לקבל מהם שירות, כי לנו חשוב קודם כל להגיע לאן שאנו צריכים, ושם צריך לייעל.
יצחק ברנר: אחרי זה אנו יכולים גם לתת את זה בצורה של לשפר את מה שאנו צריכים, אבל לא לשנות לנו את ההרגלים.
יצחק ברנר: מעבר לזה, גם הלכו על מהלך של מעברים – אוטובוסים יעברו מאחד לשני בהמשך, כי יש את הרכבת.
יצחק ברנר: נושא הכרטוס לא נלקח בחשבון – מכריחים אותנו לשלם כצרכנים מחיר מלא על הדברים, בלי חופשי יומי, בלי כרטיסי מעבר בתוך כרטיסיות, בלי כרטיס מעבר לנוער – הרבה פרטים שנלקחו בחשבון, אבל הם לא באו במבחן התוצאה.
יצחק ברנר: התקדמו עם הפעימה, ביצעו את הפעימה, ובמבחן התוצאה לא קיבלנו את מה שהיינו צריכים, הן מבחינת עלויות, הן מבחינת תשתיות, הן מבחינת הסרבול שזה יצר לנו וגם התדירות והזמינות של האוטובוסים בשכונות לא קיים.
יצחק ברנר: אני חושב שכל השאלות האלה נשאלות וזועקות מהציבור.
יצחק ברנר: הציבור כאוב על זה.
יצחק ברנר: במהלך התקופה האחרונה קיבלנו על זה הרבה פניות, ואני מקווה שהגופים הרלוונטיים ייתנו לנו תשובות על הנושא הזה כדי שנוכל לפעול יחד לשפר את הדברים.
אורי מקלב: נעבור לנציגי המינהלות.
אורי מקלב: נקדם בברכה את חבר הכנסת הרב מוזס שבא להשתתף.
אורי מקלב: הוא גם פעיל מאוד בנושא של תחבורה ציבורית.
אורי מקלב: היו עוד כמה חברי כנסת שדרבנו אותי וביקשו ממני לעשות את הישיבה, אבל בגלל שזו פגרה, לא עלה בידם, ובגלל דיון דחוף שיש, לא יכלו בסופו של דבר להגיע.
אורי מקלב: כולנו שותפים כבית אחד בדעה אחת בנושאים האלה.
אורי מקלב: מינהל רמת שלמה, עזרא ברגר, בבקשה.
עזרא ברגר: אני מנהל את המינהל הקהילתי ברמת שלמה.
עזרא ברגר: אני רוצה לברך את הרב מקלב על זימון הישיבה, בהשתתפות כמעט כל הנציגים וכל הקשורים בנושא.
עזרא ברגר: הפסוק בפרשת השבוע, אתם ניצבים כולכם היום, כל איש ישראל, זקניכם, שופטיכם, מחוטב עציך עד שואב מימיך.
עזרא ברגר: אפשר להגיד: מנהגיך ועד נוסעיך.
עזרא ברגר: כולם פה נמצאים כדי לפתור את הבעיה.
עזרא ברגר: דבר ראשון, אנו צריכים לברך על השינוי שהגורמים גם בעירייה וגם במשרד התחבורה ובאגד מנסים לחולל בעיר.
עזרא ברגר: לא משנה אם אנו נוסעים בתחבורה הציבורית או ברכבים – אנו רואים את הפקקים ואת הקשיים שיש לנוע ממקום למקום, ואין ספק שהגיע הזמן לעשות חשיבה חדשה ולמצוא פתרונות יצירתיים לנושא חילוץ הפקקים בעיר, כדי שנוכל להתנייד בצורה נאותה ממקום למקום.
עזרא ברגר: עד פה הכוונה טובה, וכולם מנסים להגיע לאותה מטרה, אך איך אמר לי תושב אחד שנמצא במקרה מאחוריי – בהתחלה הסיסמה היתה שהרכבת אמורה לשרת את התושבים.
עזרא ברגר: לאט-לאט אנו חשים שאנו כתושבים אמורים לשרת את הרכבת הקלה או את השינוי של האוטובוסים שתכננו, ויוצא שאנו כמשתמשי הקצה, אלה שנמצאים בסוף שרשרת המזון של כל התחבורה, לא כל כך נלקחים בחשבון, מה הצרכים שלנו.
עזרא ברגר: הניסיונות של הפתרון שמוצגים לא מתאימים כל כך לצרכים האמיתיים שיש בשכונה.
עזרא ברגר: אני מדבר כעת ברמת שלמה.
עזרא ברגר: אנו שכונה שנשענת על שלושה קודקודים; הראשון הוא מקום המגורים שלנו, שבו אנו בדרך כלל ישנים, קצת לומדים, קצת נמצאים שם.
עזרא ברגר: שני הקודקודים, אני נשענים על העיר, גם על מרכז העיר וגם על המע"ר החרדי.
עזרא ברגר: אין לנו בשכונה לא בנקים, לא קופות חולים, לא מרכזי קניות, לא שום דבר - כולנו, כל 20 אלף התושבים.
עזרא ברגר: הקודקוד השני זה התחבורה הציבורית.
עזרא ברגר: רמת המינוע בשכונה היא מהנמוכות ביותר בירושלים, אונו נשענים בעיקר על תחבורה ציבורית.
עזרא ברגר: גם למי שיש רכב בשכונה, הוא נוסע בתחבורה הציבורית, אשתו והילדים, אם זה לתלמודי תורה, אם זה לסמינרים או לקניות, עם כל הצרכים שיש, ואנו פשוט מושתתים על הנושא הזה.
עזרא ברגר: אין לנו דרך אחרת.
אורי מקלב: אתם יודעים כמה אחוזים בעלי רכב פרטי בשכונה?
עזרא ברגר: אם אני לא טועה, כ-24 אחוז מהתושבים הם בעלי רכב פרטי, אך זה נתון מלפני כמה שנים.
עזרא ברגר: וגם לאותו אחד יש הרבה ילדים.
אורי מקלב: שכונת רמת שלמה זה אינדיקציה לאחוז גבוה של בעלי רכב באופן יחסי.
עזרא ברגר: כן, רק הממוצע אצלנו של נפשות למשפחה זה תשע.
עזרא ברגר: אם ניקח רכב, אנו מחלקים אותו לתשעה אנשים.
אורי מקלב: בתחילת דבריי אמרתי שהמשמעות היא הרבה יותר עמוקה למשפחות שאין בכל אפילו רכב יחיד, אבל מספיק שרק 24 אחוז בעלי רכב פרטי.
עזרא ברגר: גם לפני השינוי היה לנו כל הזמן קשיים והתמודדויות ביום-יום עם התחבורה הציבורית.
עזרא ברגר: ניר יושב אתנו פה ומכיר את הסיפור הזה מדי פעם, איך היינו פונים ומסדרים.
עזרא ברגר: מאז השינוי עיקר התושבים שהיו נוסעים לגאולה, אני מדבר על 141 אוטובוסים שהיו חוזרים מגאולה לשכונה – ראינו שהם אנשים שנמצאים בגאולה או במאה שערים, באזור הזה, וחוזרים לשכונה.
אורי מקלב: 141 אוטובוסים או 141 נסיעות?
עזרא ברגר: נסיעות.
עזרא ברגר: חלקן הגדול מפרקיות.
עזרא ברגר: אנו נמצאים היום בכמעט מחצית מהדבר הזה.
עזרא ברגר: אנו נמצאים בצורה שהאוטובוסים דחוסים לחלוטין.
עזרא ברגר: אין עמידה בלוח הזמנים.
עזרא ברגר: אי אפשר לפעמים להעלות נוסעים על אוטובוסים.
עזרא ברגר: אני מקבל מאות שיחות בשבועיים האחרונים של אנשים שמתלוננים: גם אם אנו זוכים לעלות – אגב, פתחו אצלנו במבצע השבוע, של תמונות מהאוטובוסים מהתחבורה הציבורית, כלומר פשוט תחביב, איך נראה אוטובוס.
עזרא ברגר: אנשים נשארים בתחנה, מאחרים למקומות עבודה, לא יכולים להגיע.
עזרא ברגר: התחושה בשכונה מאוד קשה, כי אנו מרגישים שלא שהתחבורה שופרה, אלא נסוגה אחור, כאשר מנגד אנו רואים אוטובוסים זורמים, ואני לא צריך לבחון הרבה, אבל בשביל זה יש שתי עיניים – אחת, לראות את החיסרון לעומת היתרון, אנו רואים את ההבדלים בין העומסים בתחבורה בין האוטובוסים, שקו שיש עניין ורוצים להרגיל אותנו לנסוע בקו הזה, הוא מתקתק יפה מאוד.
עזרא ברגר: בקווים שבהם אנו משתמשים, אנו נמצאים מאוד- -
אורי מקלב: אתה מדבר על קווים שנמצאים ברמת שלמה עצמה, קווים אחרים- -
שלמה רוזנשטיין: יש קו 67, שהוא מתוגבר חזק לעומת 56.
עזרא ברגר: 56 הוא השימושי ביותר, שהוא ממש נסוג אחור.
עזרא ברגר: אז אני מבין שיש תקופת ניסיון.
עזרא ברגר: אני מבקש דבר אחד מאוד קטן: אחת, להחזיר לנו את החיבור למרכז העיר באיזו צורה שלא תהיה, כי אי אפשר לנתק 20 אלף תושבים ממרכז העיר.
עזרא ברגר: אין כזו אפשרות.
עזרא ברגר: למצוא את הדרך, אם זה 56א, 56ב או 56ג.
אורי מקלב: אתה מתכוון לרחוב יפו?
עזרא ברגר: נכון.
אורי מקלב: נקרא לזה מכאן ואילך מרכז העיר – רחוב יפו.
אורי מקלב: מרכז העסקים החרדי – זה גאולה.
עזרא ברגר: כן, האזור של מחנה יהודה, ומרכז העיר, איפה שהולכים.
עזרא ברגר: ואנו מאוד מבקשים, שגם אם צריך לעשות ניסוי, וגם אם זה לוקח זמן, קודם כל תתגברו.
עזרא ברגר: תבדקו אחרי זה.
עזרא ברגר: אם יש עודפים – תחזירו, אבל לא לתת לתושבים עוד שבועיים של התנסות ועמידה בלחצים.
עזרא ברגר: אני רוצה לברך אתכם בכתיבה וחתימה טובה.
אורי מקלב: נעבור למינהלת רוממה – יחיאל רודמן.
יחיאל רודמן: אני מאמין שהצרכים של רוממה הם די דומים לצרכים של כל שכונה חרדית.
יחיאל רודמן: אני דווקא רוצה להתחיל – היתה פה כתבה בעיתון ביום ראשון.
יחיאל רודמן: זו הודעה לתקשורת שהוציא משרד החקלאות.
יחיאל רודמן: הכותרת היא: הכבשים הובלו כמו סרדינים.
יחיאל רודמן: היה פה תושב הכפר חורה שבדרום, הוביל ארבעה כבשים קשורים אחד על השני בצפיפות, בחום.
יחיאל רודמן: תפסו אותו, משרד החקלאות הגיש נגדו כתב אישום חמור, עם מאסר עד שלוש שנים או קנס של 200 אלף שקל על הובלת ארבעה כבשים בצפיפות נגד התקנות.
יחיאל רודמן: סליחה שאני מביא את הדימוי המצמרר.
יחיאל רודמן: האם לבני אדם שנוסעים באוטובוסים מישהו תיקן תקנות?
יחיאל רודמן: יש לי פה ביד תקנות הגנה על בעלי חיים, הובלת בהמות, תשס"ו.
יחיאל רודמן: יש פה חוברת שלמה, איך מותר להוביל בעלי חיים, כמה מטר מרובע מגיע לכל בעל חיים, אם זה חמור, גמל, כבש, חזיר, עז, אם יש לו צמר, אין לו צמר.
יחיאל רודמן: האם יש תקנות, איך בני אדם אמורים לנסוע באוטובוסים?
יחיאל רודמן: ואני לא מדבר מבחינת בטיחות, שעל זה בקווים הבין עירוניים יש איזושהי תקנה.
יחיאל רודמן: אני מדבר מבחינת צער בעלי חיים.
יחיאל רודמן: יש פה בני אדם.
יחיאל רודמן: האם יש מישהו שדאג לאזרח הקטן שנוסע באוטובוס, כמה מותר לצופף?
יחיאל רודמן: אני מאמין שאין שום תקנות בנוגע לבני אדם- -
אורי מקלב: אתה מביא תיאור דרמטי, ובסדר, אבל אנו לא מדברים עכשיו על הנושא של תחבורה ציבורית.
אורי מקלב: אנו מכירים את הדבר הזה, וזה נושא ששווה דיון.
אורי מקלב: אבל עכשיו צריך להתייחס לפעימה הזו ולשכונה.
אורי מקלב: אם אתה טוען שיש צפיפות בעקבות זה – בסדר.
יחיאל רודמן: בסדר.
יחיאל רודמן: רק אסביר שההקדמה היא כדי להסביר למה אנו מרגישים כל כך במצוקה.
יחיאל רודמן: השכונה שלנו, שכונת רוממה, היא שכונה כמו כל השכונות החרדיות, עם הרבה ילדים, גם זקנים, היא שכונה עם הרבה אנשים יוצאים, בפרק בנות סמינרים, בפרט אנשים שרוצים לעשות קניות לכל המרכזים, הן גאולה והן רחוב יפו.
יחיאל רודמן: אחד הדברים שמאפיינים את השכונה שלנו זה גם משפחות קצת יותר מבוגרות, שיש להם ילדים בשכונות אחרות, אם זה רמות, אם זה רמת שלמה, אם זה נווה יעקב, אם זה שאר השכונות בירושלים.
יחיאל רודמן: מה שנעשה, ולא אכנס לפרטים של קווים, רק אביע בסיכום את התלונות שקיבלנו ואת התחושות שלנו בקצרה.
יחיאל רודמן: הפעימה הזו לשכונות הצפון – רוממה, מהמ"ג עד סנהדריה, כל אותו אזור – ראשית, לא היתה שום התייעצות, שום שיתוף פעולה.
יחיאל רודמן: הכול נעשה מאחורי הגב.
אורי מקלב: אתם מינהל שכונתי עצמאי, נכון?
יחיאל רודמן: כן.
יחיאל רודמן: הוא מינהל מאוד מרכזי, שיש לו שלוחות בתוך האזורים.
אורי מקלב: יש ארבעה מינהלים חרדיים בירושלים, נכון?
אורי מקלב: הר נוף, רמת שלמה- -
קריאה: עם רמות זה חמש.
אורי מקלב: רמות זה לא מינהל נפרד.
אורי מקלב: או הוא ברמות או הוא בשלוחה של רמת שלמה.
אורי מקלב: יש גם הבוכרים ויש רוממה.
אורי מקלב: אני אומר את זה, כי בשבילי זו באמת הפתעה.
אורי מקלב: ידעתי שיכול להיות שלא היה תיאום מושלם, אבל אני מבין מחלק מהתגובות שהיו גם בעיתונים, שזה נעשה בשיתוף עם התושבים, עם המינהלים הקהילתיים.
יחיאל רודמן: היתה בקשה אחת מצדנו, שהיושב ראש שלנו הופיע שם.
יחיאל רודמן: מצדנו לא היה שיתוף פעולה.
יחיאל רודמן: אנו מרגישים שניסו לגלגל את התושבים בשני אוטובוסים – דבר שאנו, כמובן, מתנגדים אליו מכל וכול.
יחיאל רודמן: הוא דבר לא מעשי, ופירטנו את זה במכתב, יש את זה לכל אחד, למה מעבר בין אוטובוסים הוא דבר לא מעשי בשלב הזה, וביטלו לנו קווים, ואמרו: נבדוק את זה ונחזיר את זה תוך כדי – דבר שאנו גם זועקים עליו מרה.
יחיאל רודמן: לא מבטלים ואחרי זה בודקים אם צריך להחזיר או לא.
יחיאל רודמן: אנו לא רוצים שיעשו עלינו ניסויים, ואני לא אחזור על הדימויים שהבאתי בהתחלה.
יחיאל רודמן: יש אוטובוס שעובד טוב.
יחיאל רודמן: רוצים לשנות אותו – צריך לעשות סקרים מדויקים, צריך לעשות שינויים במקביל, ולא חותכים דברים בלי להתייעץ, ולא שאנשים יסבלו.
אורי מקלב: גם בשכונה שלכם בעצם הסיטו קווים או לא מגיעים למקומות שהיו רגילים להגיע.
אורי מקלב: כלומר יש אזורים שלמים, נניח מרכז העיר לא מגיעים לרוממה?
אורי מקלב: היו דברים כאלה כמו שהיה ברמת שלמה?
יחיאל רודמן: ניתקו אותנו מרמות.
יחיאל רודמן: דבר אחד שסודר זה קו 2, שביטלו את הקו שלו.
אורי מקלב: אילו שינויים דרמטיים נעשו בשכונה?
יחיאל רודמן: לא היו שינויים דרמטיים מבחינת כל הקווים.
יחיאל רודמן: השינוי הדרמטי היה 16- -
יצחק ברנר: אבל אסור לשכוח שהפעימה הזו היא פעימה ראשונה בחלק מירושלים.
יצחק ברנר: עוד לא הגיעה לחלק שלהם גם.
יחיאל רודמן: קיבלנו חוברת שלמה של הפעימות הקרובות, ואנו רואים שזה תחילתו של תהליך, לכן נזדעקנו, כדי לעצור, ואני באמת מבקש, נבחרי הציבור, לדאוג לנו, האזרחים, שנוכל לנסוע באוטובוס.
יחיאל רודמן: זה כל מה שאנו מבקשים.
ברוך ברנדווין: כיום יש לנו גישה לכל פינה בירושלים.
ברוך ברנדווין: אנו מבקשים - אין צורך שום שינוי, אך ורק תדירות.
ברוך ברנדווין: זה מה שאנו מבקשים.
ברוך ברנדווין: 16 – בפעימה הראשונה, שאין שום קשר, קיצצו.
ברוך ברנדווין: זה מאוד מכאיב.
אורי מקלב: אני מבין ששכונות צפון זה רמות.
אורי מקלב: כשהוא אומר: ניתוק, היעד האחרון זה רמות, אבל לפני זה – ניתוק משכונת צפון זה רמות.
ברוך ברנדווין: דבר נוסף, אנחנו גם כן, הכולל, זה האזור שלנו.
ברוך ברנדווין: קיצצו את 40 להיכנס פנימה, 16 קוצץ, וגם 3 בקושי מגיע.
אורי מקלב: נעבור למינהלת רמות.
יצחק טרכטינגוט: דבר ראשון, אני רוצה להודות על הישיבה לרב מקלב.
אורי מקלב: דיברנו כבר שאחד הודה בשביל כולם, ואני השבתי תודות לכולם.
אורי מקלב: אני מרגיש שזו חובתנו הציבורית, ונמשיך ללוות את זה יחד עם חבריי.
אורי מקלב: הנושא חשוב, אנו לא מתכוונים להתנער ממנו.
יצחק טרכטינגוט: התגובות מהפעימה הנוכחית ומהפעימות הקודמות באמת הוכיחו שאולי מוטב לישיבות כאלה, שייערכו גם לפני הפעימה ולא רק לאחריה.
יצחק טרכטינגוט: אולי כדאי שהוועדה תיקח זאת לתשומת לב, ויתקנו זאת בפעימות הבאות.
יצחק טרכטינגוט: רמות היא השכונה ששונתה בצורה הכי קיצונית בפעימה הזו.
יצחק טרכטינגוט: כמעט כל קו השתנה לנו.
יצחק טרכטינגוט: כל הדברים לא נשארו אותו דבר.
יצחק טרכטינגוט: רמות – מדובר בשכונה עם אוכלוסייה מהמעמד הסוציו אקונומי נמוך יחסית, משפחות מרובות ילדים.
יצחק טרכטינגוט: מדובר בשכונה שצורכת הרבה תחבורה ציבורית.
יצחק טרכטינגוט: אולי בניגוד לשכונות אחרות שהוזכרו קודם, ברמות גם אנו כוועדת תחבורה חרדית, גם המינהל החילוני היינו מעורבים בכל המהלכים של הפעימה.
יצחק טרכטינגוט: עדכנו אותנו קודם, הכול היה ברור.
יצחק טרכטינגוט: ישנה רק בעיה אחת שהעיבה ומעיבה בצורה מאוד משמעותית על הפעימה הזאת; הפעימה הזו דומה למתנה שניתנה בעטיפה מאוד גרועה.
יצחק טרכטינגוט: אני לא נכנס כרגע לשאלה, האם תפיסת התחבורה החדשה של משרד התחבורה, כל הנושא של הרכבת הקלה, האם זה טוב או לא – זו עובדה, ואנו עמדנו בפניה כשתכננו את הקווים החדשים.
יצחק טרכטינגוט: בגדול, התכנון של הקווים החדשים ברמות היה תכנון אופטימלי במצב שניתן.