GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוכי אילוז: לקמחא דפסחא, שלי מזון ובתי תמחוי.
יוכי אילוז: זה 1.33 לכל פרויקט.
אורי מקלב: עמותה נותנת שוברים לקנייה.
אורי מקלב: 150 שקל או 200 שקל.
אורי מקלב: זה לא מכספי העיזבונות.
אורי מקלב: רק לאלה שמחלקים מזון בפועל.
אורי מקלב: לחלק מזון זה עלות.
אורי מקלב: לחלק שוברים העלות היא הרבה יותר נמוכה.
קריאה: זה גם פחות משפיל.
אורי מקלב: זה גם פחות משפיל.
אורי מקלב: את צודקת מאוד בחלק הזה של הנתינה בעין יפה בצורה מכובדת בהחלט.
אורי מקלב: זה גם יותר מוסתר.
אורי מקלב: אני אעבור למר ברקוביץ הדובר הבא.
אורי מקלב: את מי אתה מייצג אני לא יודע.
יצחק ברקוביץ: מפעל חיים, מאיר פנים, הכוח לתת.
יצחק ברקוביץ: אנחנו למעשה עושים כ-4 פרויקטים עיקריים.
יצחק ברקוביץ: מאיר פנים זו רשת של מסעדות, כ-14 בכל חלקי הארץ, מהצפון לדרום.
יצחק ברקוביץ: אנחנו מחלקים 4000 ארוחות מדי יום במסעדות.
יצחק ברקוביץ: הן במסעדה והן שאנחנו מוצאים החוצה.
יצחק ברקוביץ: הנהנים הם, בין היתר יש לנו גם ניצולי שואה שאנחנו מספקים להם ארוחות הן במסעדה והן שולחים אליהם הביתה.
יצחק ברקוביץ: "הכוח לתת" זה מחסני ציוד, 8 ברחבי הארץ.
יצחק ברקוביץ: למעשה מיועד לאנשים שזקוקים לציוד ביתי, מקררים, כל הציוד הביתי שאנשים זקוקים לו ואין להם את האפשרות לקנות אותו.
יצחק ברקוביץ: הם מופנים אלינו על ידי לשכות הרווחה ברחבי הארץ, מגיעים למחסן, בוחרים את הציוד שהם צריכים ואנחנו מובילים את זה אליהם הביתה.
אורי מקלב: אתם גם מתקנים ומשפצים?
יצחק ברקוביץ: בוודאי ובוודאי.
אורי מקלב: באיזה היקפים התקציב שלכם?
יצחק ברקוביץ: התקציב שלנו הוא 40 מיליון שקל בסך הכול כאשר סכום די נכבד מזה, מדובר בשווה כסף.
יצחק ברקוביץ: כיוון שהם מקבלים מוצרי מזון בתרומה וגם הנושא של הציוד הביתי הם מקבלים אותו כתרומה.
יצחק ברקוביץ: יש לנו 6 משאיות.
יצחק ברקוביץ: אנחנו פרושים בכל הארץ.
יצחק ברקוביץ: יש לנו סניפים בחצור הגלילית, צפת, טבריה, עכו, אור עקיבא.
אורי מקלב: מה היקף התמיכה ממשרדי הממשלה?
יצחק ברקוביץ: העיקר אנחנו מקבלים מועידת העיזבונות לניצולי שואה.
יצחק ברקוביץ: זה התקציב העיקרי שאנחנו נהנים ממנו דרך משרדי הממשלה.
יצחק ברקוביץ: כמדומני שהשנה לא השתתפנו בסלי מזון בקמחא דפסחא.
אורי מקלב: למה לא השתתפתם?
יצחק ברקוביץ: השנה לא עשינו.
יצחק ברקוביץ: רק ברשותך, מה שכן עשינו השנה, אנחנו עושים את זה כבר כמה שנים אבל השנה בצורה מאוד רחבה זה כרטיסי מזון שחילקנו דרך 32 מועצות, עיריות, דרך לשכות הרווחה.
יצחק ברקוביץ: העברנו להם כרטיסי מזון ואת כרטיסי המזון הם חילקו לפי איך שהם הבינו באותה רשות.
יצחק ברקוביץ: כרטיסי המזון היו בערך של 250 שקל לכל כרטיס מזון.
יצחק ברקוביץ: זה היה בראש השנה האחרון ברשתות המזון.
יצחק ברקוביץ: אדם הלך עם כרטיס המזון הזה.
יצחק ברקוביץ: יכול היה לרכוש מוצרים מה שרצה.
יצחק ברקוביץ: מלבד סיגריות ומשקאות חריפים.
יצחק ברקוביץ: מאיר פנים.
אורי מקלב: אתה יכול לציין את הקושי שבו אתם נתקלים?
יצחק ברקוביץ: אם יש קושי נאמר סכום התמיכה הוא מועט.
יצחק ברקוביץ: בשנים האחרונות קשה יותר לאסוף תרומות בגלל המצב הכלכלי הקשה בארץ.
יצחק ברקוביץ: בסך הכול הארגון שלנו מסייע בתקציב באמת גדול וענק אפילו.
יצחק ברקוביץ: לכן קשה לנו.
אורי מקלב: אנחנו נעבור לארגון נכי ישראל.
אורי מקלב: שלמה נקוה, היושב ראש.
שלמה נקוה: שלום לך אדוני היושב ראש.
שלמה נקוה: שמי שלמה נקוה.
שלמה נקוה: אני יושב ראש ארגון נכי ישראל, עמותה שהוקמה לפני 12 שנה.
שלמה נקוה: למעשה העמותה קמה כדי ליצור שוויון בין הנכים לחברה ולסלול דרך ל-700 אלף נכים כדי שישתלבו בחברה.
שלמה נקוה: במהלך השנים האלה גילינו אלפי משפחות שחיות בתת תזונה.
שלמה נקוה: נכים שגרים במקומות שלא הייתי קורא לזה בתים, מוזנחים.
שלמה נקוה: באמת אין אף יד שבאה לחבק או לעזור.
שלמה נקוה: מבין כל עשרות אלפים האלה יש לנו 4000 משפחות שאיתם אנחנו עובדים יום יום, שבוע שבוע, מספקים להם מזון, ציוד בתי ספר, יעוץ משפטי חינם, כל דבר בירוקרטי שעומד נגדם כל הארגון עומד לרשותם.
שלמה נקוה: אנחנו 43 חברים מתנדבים בארגון.
שלמה נקוה: מאות מתנדבים פזורים בארץ.
שלמה נקוה: אני בא לפה ושומע את הוועדה לפניות הציבור, המאבק בעוני.
שלמה נקוה: אני חושב שמשרדי הממשלה נאבקים בנו, לא בעוני.
שלמה נקוה: הם נאבקים בעמותות.
שלמה נקוה: השבוע נפגשנו עם גברת יוכי אילוז שבאמת עשתה הכול להגיע ולתת לנו את החומר.
שלמה נקוה: באמת על כך מגיעה לה תודה.
שלמה נקוה: אבל נתנו לנו חומר כאילו אנחנו באים לבנות מדינה חדשה.
שלמה נקוה: המדינה צריכה לעזור לנו.
שלמה נקוה: ההשתתפות של הרווחה 10 שקלי, סל מזון לכלב עולה מאה שקל.
שלמה נקוה: איך קוראים לזה סל מזון לחג?
שלמה נקוה: מי עושה סל מזון במאה שקל?
שלמה נקוה: איזו משפחה מתקיימת מ-70 שקל או מאה שקל או מאתיים שקל?
שלמה נקוה: משפחה עם 3 או 4 ילדים.
שלמה נקוה: המדינה הזאת צריכה לעשות מהלך ואני רוצה מאוד לקוות שהדברים האלה יפלו על אוזניים קשובות.
שלמה נקוה: אני לא רואה פה למשל משפחה אחת מהמשפחות שאנחנו מטפלים בהן.
שלמה נקוה: לא פעם אמרתי לאנשים, לכל העמותות, בואו נעצור חודש אחד את חלוקת המזון.
שלמה נקוה: בואו ניקח את הקטסטרופה הזאת, נביא אותה לכנסת.
שלמה נקוה: לא יכול להיות שאנחנו נגן בגופנו על משרדי הממשלה שמבזבזים מיליונים בסלונים ובאוויר ובמוטלים ובבתי מלון ואנחנו המסכנים שלנו שזועקים השמיימה אין להם פה ואין להם מי שייצג אותם.
שלמה נקוה: אין להם פה לובי.
שלמה נקוה: אין להם אוכל.
שלמה נקוה: אין להם תרופות.
שלמה נקוה: אנשים בלי שיניים.
שלמה נקוה: אנשים אוכלים מבלי ללעוס.
שלמה נקוה: מה הרווחה?
שלמה נקוה: למה אתם קוראים לזה רווחה?
שלמה נקוה: איזו רווחה יש פה?
שלמה נקוה: יש פה עוני של ציבור ענק שזו פצצה מתקתקת.
שלמה נקוה: זה מחר יהיה בדלתות שלכם.
שלמה נקוה: העניים האלה הם פצצות מתקתקות.
שלמה נקוה: הם יכולים לעשות שלום עם החמאס.
שלמה נקוה: העניים זה דבר כואב.
שלמה נקוה: ילד שלא מקבל את התנאים שלו, הוא רואה מישהו שנועל נעלי אדידס ממקום אחר הוא מתגרה איתו סתם רק בשביל להרביץ לו, להגיד לו איך הגעת לדבר כזה?
שלמה נקוה: חייבים לתת לנו לעזור.
שלמה נקוה: תרדפו אחרי העמותות.
שלמה נקוה: אני לא אומר אחרי כל העמותות.
שלמה נקוה: אבל עמותה שקיימת 10 שנים, עמותה שעומדת בקריטריונים האלה, תרוצו לעזור לה.
שלמה נקוה: מה אנחנו באים?
שלמה נקוה: פגישות חודשים.
שלמה נקוה: טפסים שנים.
שלמה נקוה: ומה מקבלים?
שלמה נקוה: גרוש וחצי.
שלמה נקוה: כל יום אנחנו עומדים לבקש נדבות מהעשירים שיבואו לעזור לנו להאכיל פה רעבים.
שלמה נקוה: אנחנו צריכים שהרווחה תעזור לנו.
שלמה נקוה: אם למשל הסל מובנה שצריך להיות 100 גרם תפוח אדמה, חתיכת עוף.
שלמה נקוה: אם אין עוף אז אתה נפסלת.
שלמה נקוה: אז תפוח אדמה אני גם יודע מה זה רעב.
שלמה נקוה: אני גם ילד שאכלתי לחם וטבלתי אותו בשמן.
שלמה נקוה: אז מה שיש זה סל מזון.
שלמה נקוה: לא לפסול מזון שהגישה 4 מוצרים ואין לה גזר אז זה לא נחשב.
שלמה נקוה: אני אומר לכם, אנחנו מגישים בקשה.
שלמה נקוה: לא ימלאו את הבקשות שלנו, אנחנו נפנה לכל האגודות לעצור את חלוקת המזון ואת כל האנשים האלה היפים שפה והחברה הטובה שיושבת פה שיתנו לעניים להגיע לרחובות ויראו את הקטסטרופה שכאן החברים פה מונעים בגופם ובנפשם ונותנים את החיים שלהם למען המולדת שתיראה קצת יפה.
אורי מקלב: רק תגיד לנו באיזה היקף לפני שחברת הכנסת שמאלו רוצה להוסיף בעניין הזה.
אורי מקלב: בכמה משפחות אתם מטפלים?
שלמה נקוה: אנחנו מטפלים בכל ציבור הנכים.
שלמה נקוה: אבל במקרה הזה של הדיון פה אנחנו מטפלים ב-4000 משפחות.
שלמה נקוה: חברת הכנסת שמאלוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת, יכול להיות שאני מדברת קצת לפני הזמן אבל אני חושבת שהבעיה היא הרבה יותר רחבה ממה שאנחנו מטפלים בה כרגע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדינת רווחה מהי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת מה זה מדינת רווחה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אין לנו ברחובות עניים בזכות אותם האנשים הנפלאים שעושים עבודה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרבה פעמים אנחנו שואלים איך מדינת ישראל עדיין מתקיימת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הרי אנחנו בכאוס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לנו המון בעיות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בכל מקום שאנחנו נוגעים אדוני היושב ראש נוגע בנקודה, רקוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך אנחנו מתקיימים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עדיין מדינת ישראל קיימת, זה בגלל האנשים האלה, בגלל העמותות שלוקחות על עצמן את האחריות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני שואלת אם לא כדאי להתחיל דווקא מאיתנו, מכאן, מהוועדה הזאת, לבדוק את היחסיות של מה שהממשלה אמורה לעשות מול מה שעמותות אמורות לעשות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עמותה אמורה להיות לעזר לממשלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שאני מרגישה כבר הרבה מאוד שנים ואני שמחה שהיום לי את האפשרות להגיד את זה גם, זה שהאחריות עברה לעמותות ולא מספיק שהאחריות עברה לעמותות, זה שאם אתם לא תעשו את העבודה שלכם כמו שצריך אז נו נו נו לכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה איזה טירוף שחייבים לעצור אותו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מאוד אשמח אם אנחנו נוביל איתך את התהליך הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מבינה מה זה מדינת רווחה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא מבינה בכלל האם אני רוצה שהעמותות האלה יחלקו את המזון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: איך הגענו למצב שיותר ויותר אנשים דורשים מזון?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואיך קמו כל בתי התמחוי האלה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האחריות היא גם עלינו כחברי כנסת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה בעצם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש מי שמחלק מזון אז הם כבר יאכלו, וצריך להשאיר את האנשים האלה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: להגדיל את מספרם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא מיליון, נהיה מליון 600 אלף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לדעתי זה גם הרבה יותר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא כולם מוכנים ללכת ולהיחשף ולהגיד שמצבם קשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מסכימה שאנחנו צריכים לטפל מה שנקרא אד הוק כרגע איך אנחנו עוזרים לעמותות שקיימות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל איפה בכלל האחריות של הממשלה ומה זה העמותות האלה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צריך לשים להם שטיח אדום.
אורי מקלב: זה מה שאנחנו עושים.
אורי מקלב: אנחנו שמים להם שטיח אדום וגם אנחנו רוצים לשמוע מה הבעיות שלהם.
אורי מקלב: שכל אחד יספר פה את הקשיים שלו כדי שאנחנו נגדיר את זה כדי שנדע איפה אנחנו יכולים לפעול.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התחושה היא לא רק פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: התחושה שולטת בכל הארץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מצד אחד אנחנו נורא רוצים התנדבות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל ברגע שמישהו מתחיל להתנדב אז זהו, האחריות עליו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז למה שאנשים יתנדבו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם בסופו של דבר קורה מצב שהאחריות כולה נופלת על המתנדבים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על העמותות?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה בקי יותר ממני.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לאן אנחנו צריכים להוביל את זה.
אורי מקלב: אנחנו באמת רואים שבמקום שהעמותות ישענו על המדינה זה קורה הפוך שהמדינה נשענת על העמותות.
אורי מקלב: המדינה גם מכבידה.
אורי מקלב: זה אנחנו רוצים לשמוע מהם איפה ההכבדה.
אורי מקלב: יש הרבה כאלה שגם לא מגישים בקשות ופועלים בלי העזרה של המדינה.
אורי מקלב: אין הצאר שווה בנזק המלך.
אורי מקלב: הם גם לא יכולים לעמוד בנטל כמו שכאן אמרו.
אורי מקלב: אנחנו נשמע את כולם וננסה לראות את כל התמונה.
אורי מקלב: גברתי את רוצה לדבר?
חגית נבו: שמי חגית נבו.
חגית נבו: אני מייצגת את ארגון "לתת".
חגית נבו: ארגון "לתת" הוא בעצם ארגון גג של 120 עמותות וארגונים שמחלקים מזון ברחבי הארץ.
חגית נבו: אנחנו מפעילים 3 בנקים אזוריים בצפון, במרכז ובדרום.
חגית נבו: פועלים ב-80 ישובים ומסייעים ביחד עם העמותות לקרוב ל-50 אלף משפחות בשנה על בסיס חודשי.
חגית נבו: היקף הגיוס שלנו קרוב ל-40 מיליון שקל ש-26 מיליון שקל מגיעים מתעשיית המזון במה שנקרא שווה כסף.
חגית נבו: אנחנו עובדים עם חברות המזון הגדולות שמספקות לנו את המזון הבסיסי שאנחנו מחלקים לעמותות.
חגית נבו: סל מזון שאנחנו מחלקים הוא שווה 150 שקל.
חגית נבו: זה בעיקר מוצרים יבשים.
חגית נבו: אנחנו מחלקים 3000 טון מזון בשנה.
חגית נבו: ביחד עם העמותות אנחנו מגיעים לעשרת אלפים טון מזון בשנה.
חגית נבו: האמת שעד היום בגלל שאנחנו ארגון א-פוליטי, א-מפלגתי ונורא רוצים להישאר במקום הזה לא ביקשנו כסף מהממשלה למעט הקשר שיש לנו עם משרד הרווחה וזו בעצם התרומה היחידה שארגון לתת מקבל מהממשלה.
חגית נבו: הקשר שלנו עם משרד הרווחה הוא אחת לשנה.
חגית נבו: אנחנו מגישים בקשה לסיוע ומקבלים מהם תרומה אחת לשנה.
חגית נבו: זו התרומה היחידה שאנחנו מקבלים ממשרדי הממשלה אחרי שאנחנו מגישים בקשה מדי שנה בנושא של סלי מזון.
אורי מקלב: מתוך ה-40 מיליון מה היקף התרומה של הממשלה?
חגית נבו: היקף התרומה שלה הוא יחסית נמוך.
חגית נבו: פחות מ-5%.
חגית נבו: 40 מיליון רק ארגון לתת מגייס.
חגית נבו: כל עמותה יכולה לקבל עד 15% מהמדינה.
חגית נבו: מתוך מגמה עד היום לא עשינו את זה אבל היום פשוט אין לנו הרבה ברירה כי גם יש לנו ירידה בהיקף של 30% בתרומות, בעיקר מתעשיית המזון וגם דרישה גוברת של העמותות לספק יותר מזון והרבה אנשים חדשים שהצטרפו למעגל העוני בשנה האחרונה, אז יש לנו מין קונפליקט כזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה קורה במקרה כזה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אם המדינה שמה אחריות על לתת ואת אומרת שיש לכם 30% ירידה אז איפה האנשים האלה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לאן הם הלכו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי יש בעיה תרומה כי המצב הכלכלי קשה, אז מה קורה?
אורי מקלב: לידיעתי הירידה בתרומות הרבה יותר גדולה כי היו הרבה עמותות שהיו מבססים את ההכנסות שלהן על תרומות מחוץ לארץ.
אורי מקלב: יש עמותות שצמצמו את הפעילות כאשר מנגד רבים נכנסו למעגל המבקשים.
אורי מקלב: נתוני העוני של הביטוח הלאומי שאם זה היה החצי האחרון של 2008, זה מתמשך ל-2009.
אורי מקלב: חלק ממעמד הביניים הצטרף למעגל העוני.
אורי מקלב: מה שנראה בשטח זה הרבה יותר גרוע.
חגית נבו: אני רוצה לחזק את הדברים של חברת הכנסת ביחס לארגון לתת.
חגית נבו: רוב גיוס המשאבים נעשה בתוך ישראל.
חגית נבו: 95% מגיע מתוך ישראל וזה באמת להציג את החברה האזרחית היפה שיש פה שלולא החברה האזרחית הזו יכול להיות שהרבה אנשים היו יוצאים לרחובות ועושים דברים הרבה יותר שערורייתיים מאיך שזה נראה היום.
אורי מקלב: הרב יהודה אזרד "כרמי העיר".
יהודה אזרד: אני דווקא אנצל את ההזדמנות בראשית דבריי להודות לגברת אילוז על העזרה לאורך כל השנים לארגון שלנו.
יהודה אזרד: ארגון "כרמי העיר" ממוקם בסמוך מאוד לפה, ברחוב אגריפס, ליד שוק מחנה יהודה, מפעיל גם בית תמחוי, מסעדה שמזינה מדי יום 600 איש.
יהודה אזרד: אנחנו מפעילים חנות בגדים שמחלקת ביגוד חדש שמתקבל כתרומה מארצות הברית, ופרויקטים נוספים של עזרה, סלי מזון.
יהודה אזרד: אנחנו מתוקצבים על ידי משרד הרווחה גם בסלי מזון וגם בקמחא דפסחא וגם בבית תמחוי.
יהודה אזרד: אני מחזיק כאן את הניירת של התקצוב שקיבלנו.
יהודה אזרד: אחרי הדברים שלה לא צריך הרבה להוסיף.
יהודה אזרד: רק בהגשה האחרונה של סלי מזון בשנת 2009 כשביקשנו על 400 סלי מזון שבועיים שאנחנו מחלקים בעזרה מהמשרד אז קיבלנו עזרה ב-400 סלי מזון חד פעמי שנתי.
יהודה אזרד: הפער הוא מובן.
יהודה אזרד: המשרד דורש מאיתנו לשלם 150 שקל לסל מזון שלנו לפחות עולה 300 עד 400 שקל כשבסופו של דבר העזרה היא 37 שקל על סל מזון זה מזערי ביותר.
יהודה אזרד: אני אגיד עוד יותר עמותת כרמי העיר מקבלת בתרומה מדי חודש מיכלים של בגדים מארצות הברית.
יהודה אזרד: אנחנו נאלצים לשלם עליהם מס כמו סוחרים של בגדים.
יהודה אזרד: כדי לשחרר את הקונטיינר אנחנו אמורים לשלם מס ומע"מ תשלום.
יהודה אזרד: אנחנו מדברים רק על בגדים חדשים.
יהודה אזרד: המוטו של הארגון זה לתת בכבוד.
יהודה אזרד: במסעדה מלצריות מגישות את האוכל כל יום.
יהודה אזרד: חנות בגדים שמשפחה נכנסת עם האישור שהיא קיבלה ביגוד כללי.
יהודה אזרד: אם במסעדה זה בבחינת כל דיכפין ייתי וייכול, המקום פתוח לכל אחד, זה גם המקום שהוא חדר המיון שלנו שבו אנחנו מזהים את האנשים.
יהודה אזרד: עשינו את המסעדה בקונספט של מסעדה.
יהודה אזרד: גם כרמי העיר זה נשמע לא נשמע משהו שאומר בית תמחוי.
יהודה אזרד: אפשר להסתיר את זה.
יהודה אזרד: אנחנו משתדלים להביא סוחרים מן השוק שבאמת עוזרים לנו מאוד בירקות ומוצרי מזון לאכול במסעדה כדי גם לאפשר למשפחות שרוצות להיכנס ולאכול.
יהודה אזרד: יש קופה בקצה המסעדה.
יהודה אזרד: כל אחד יכול לשים שקל או מכתב תודה.
אורי מקלב: אם אני משקף את דבריך אז המיקום של העמותה שלכם הוא לא סתם שמה.
אורי מקלב: גם כדי לקבל מהעודפים שיש בשוק מהסוחרים, להכניס את האנשים שתורמים, מצד שני גם לשרת את אלה שמסתובבים מסביב לשוק, במקום שיחטטו בצורה לא מכובדת בפחי זבל מקבלים אצלכם ארוחה בצורה מכובדת.
אורי מקלב: זה לא מקרי המיקום שלכם.
יהודה אזרד: בהחלט בחרנו במקום הזה ליד השוק גם כי השוק מחלק את ירושלים בין הצד החרדי שלה לשאר העיר.
יהודה אזרד: באמת הצד החרדי מלא בארגוני חסד ובתי תמחוי ועזרה.
יהודה אזרד: השוק הוא המקום שבו אדם רעב מגיע ראשון.
יהודה אזרד: הוא בא לחפש את ארגז הירקות שהניחו ולא לקחו אותו.
יהודה אזרד: זה באמת זה מקום שנותן לא אפשרות להיכנס, לאכול, לשבוע.
יהודה אזרד: אפשר לראות אימהות שמגיעות עם הילדים לאכול את ארוחת הצהריים הקבועה או זקנים וזקנות שבאים ואוכלים.
יהודה אזרד: אנחנו מדברים על ארוחת צהריים מדי יום.
יהודה אזרד: אנחנו המסעדה הכשרה היחידה שפתוחה גם בשבתות וחגים.
יהודה אזרד: אנחנו קיימים 5 שנים.
אורי מקלב: תהליך הבקשה, היא עוברת קשיים מול המשרדים הממשלתיים בקבלת תקציבים?
יהודה אזרד: בסופו של דבר הדרישות הן סבירות.
יהודה אזרד: לפחות לגבינו זה עובד בסדר.
יהודה אזרד: מבקשים מאיתנו למלא טפסים.
יהודה אזרד: אנחנו ממלאים טפסים.
יהודה אזרד: בחלק הזה אין לנו תלונות ואם יש לנו קושי מסוים אז באמת המשרד נותן לנו תמיכה מדהימה.
יהודה אזרד: הקושי האמיתי הוא, אם לפני כשנתיים ידענו שמה שנקבל מהמדינה נגיד תודה אבל בסופו של דבר ניסע ויהדות התפוצות תעזור לנו לגייס כל עזרה שנצטרך לקבל.
יהודה אזרד: בשנתיים האחרונות הקושי הוא גדול מאוד.
יהודה אזרד: להביא את הכסף מרחבי העולם הרבה יותר קשה מאשר היה פעם ולכן אנחנו מתייחסים לגרושים האלה ומנסים לראות אולי אפשר לתת איזשהו כוח ודחיפה נוספת.
אורי מקלב: אתם מרגישים שכמות הפניות גדלה?
יהודה אזרד: בהחלט בשנתיים האחרונות יש תחושה שיש יותר פניות.
יהודה אזרד: זה עולה ויורד.
יהודה אזרד: אני לא יודע אם יש איזה מדד מדויק.
יהודה אזרד: אבל בהחלט בשנתיים האחרונות יותר.
יהודה אזרד: אנחנו מנסים בעקבות זה להיעזר בגיוס תרומות מזון בארץ.
יהודה אזרד: יש לנו עגלות בכל סניפי רמי לוי.
יהודה אזרד: עוד יהודי צדיק שנתן לנו אפשרות.
יהודה אזרד: עגלה כזאת יכולה להאכיל 50 משפחות מדי שבוע.
יהודה אזרד: זה בא בתרומות.
אורי מקלב: ואנחנו נעבור לרב ישראל הלוי מעמותת "קרן החסד".
ישראל הלוי: אנחנו בשונה מעמותות אחרות עמותה מקומית בעיר מודיעין עילית החרדית שמככבת הרבה בנתוני הלמ"ס בין השאר.
ישראל הלוי: נתונים לא מחמיאים במיוחד, מדי פעם, גם לאחרונה.
ישראל הלוי: העמותה שלי מתרכזת בעזרה מקומית לציבור בכל המישורים.
ישראל הלוי: בעיקר מזון, ביגוד, תרופות.
ישראל הלוי: בעצם כמו לשכת רווחה.
ישראל הלוי: עזרה כספית, עזרה בסלי מזון, ומלבד זאת יש לנו עמותה נוספת שהיא בעצם פרויקט שזה קמחא דפסחא זה חגים, זה בהיקפים גדולים יותר לכל תושבי העיר.
ישראל הלוי: כל תושבי העיר אלו שאינם נצרכים בכל ימות השנה אבל יש להם משפחות ברוכות ילדים וכשמגיעים לחג הם צריכים המון המון עזרה.
אורי מקלב: אולי תציין את נתוני הלמ"ס.
ישראל הלוי: נתוני הלמ"ס אנחנו מככבים במיעוט ההכנסות.
ישראל הלוי: יש טעות קטנה.
ישראל הלוי: תמיד בני ברק וירושלים מככבות בעוני או בשכר נמוך אבל בנתונים האחרונים, אני רואה את זה תמיד,זה באותיות הקטנות, ביתר עילית ומודיעין עילית מככבות תמיד לצד עוד כמה ישובים ערביים ואנחנו לצערי מככבים תמיד בראש הרשימה עם עוד כמה אחוזים בודדים.
ישראל הלוי: אצלנו הקהל הוא עני מאוד, חלקו מתוך בחירה, חלקו הגדול מתוך שמחה, וזה עניין לדיון אחר.
אורי מקלב: אני אתקן אותך הרב לוי.
אורי מקלב: לפי נתוני הביטוח הלאומי קרוב ל-50% מאלה שנמצאים בתוך קו העוני הם משפחות שעובדות.
אורי מקלב: זה לא משפחות שלא עובדות.
אורי מקלב: זאת אומרת 50% מתוך הנתונים הקשים האלה שכל ילד שלישי נמצא בתוך קו העוני או כל אדם רביעי, קרוב ל-50% זה משפחות שעובדות.
אורי מקלב: הן עובדות ועדיין לא מצליחות לפרנס את משפחותיהן.
אורי מקלב: תמשיך הלאה בסקירה על הפעילות שלכם.
ישראל הלוי: עכשיו הפעילות שלנו היא מקומית והיא רב מערכתית.
ישראל הלוי: היא בעצם גוף מקומי שמטפל בכול, שלאחרונה הוא יכול לטפל רק בדברים הבוערים יותר שזה מזון, ביגוד מינימאלי, תרופות, טיפולי שיניים וסלי מזון.
ישראל הלוי: אנחנו והרבה עמותות דומות לנו גוף התנדבותי כולו.
ישראל הלוי: אין לנו השכלה ניהולית.
ישראל הלוי: זה לא העיסוק שלנו.
ישראל הלוי: יש לנו עיסוקים אחרים שבהם אנחנו מקיימים את בתינו.
ישראל הלוי: יש לנו לב טוב ואנחנו עושים את מה שלדעתנו כמו שדיברו פה לא אנו צריכים לעשות אלא אחרים צריכים לעשות, הממסד אמור לעשות, אבל אנחנו משתדלים שלא יישאר יהודי רעב באזורנו.
ישראל הלוי: אנחנו נותנים את העזרה המקומית עד כמה שידינו משגת.
ישראל הלוי: אנחנו מגייסים את התרומות בעיקר מבפנים.
ישראל הלוי: אין הבור מתמלא מחולייתו אבל אצלנו החוליה איכשהו מתמלאת ומשתדלים גם מחוץ לארץ, ארצות הברית, אירופה, שזה מיובש כמעט לחלוטין במה שנוגע לאזורים שאנחנו היינו עוסקים בהם.
אורי מקלב: מה אחוז התמיכות שאתם מקבלים מהממשלה.
ישראל הלוי: אני תיכף אגיע לזה.
ישראל הלוי: אני רוצה רק עוד מילה אחת.
ישראל הלוי: קודם דיברו בתקציבים.
ישראל הלוי: אני אתמקד יותר בקשיים.
ישראל הלוי: אם נדבר על התקציב שלנו, אנחנו הגשנו פעם אחת בקשה לוועדת העיזבונות.
ישראל הלוי: יש לי מכתב משנת 2006.
ישראל הלוי: אחרי שאנחנו עברנו ים של בירוקרטיה של מילוי טפסים שעמותות לא צריכות שיהיה להן תחת ידיהן, לא הטפסים הרגילים, היינו צריכים לשבת עם רואת חשבון פעם ופעמיים ושלוש ועוד טפסים ועוד טפסים.
ישראל הלוי: הוגש לנו אישור בשעה טובה.
ישראל הלוי: אושרו לנו 500 סלי מזון.
ישראל הלוי: זה היה בזמנו.
ישראל הלוי: אני לא אלאה אתכם אבל אחרי הרבה זמן הגישו לנו 3500 שקל ל-500 משפחות.
ישראל הלוי: זאת אומרת 7 שקל לסל.
ישראל הלוי: זה בשנת 2006.
ישראל הלוי: ייתכן שמאז זה השתפר.
ישראל הלוי: אני לא כל כך בטוח.
ישראל הלוי: בחלוקה שעשינו באותה שנה שזה היה 800 שקל לסל זה היה פחות מאחוז בנושא של קמחא דפסחא.
ישראל הלוי: מעבר לזה לא קיבלנו ולו שקל אחד של תקציב.
שלומית אבינח: כמה שנים אתם פעילים?
ישראל הלוי: אנחנו פעילים מזה 10 שנים.
ישראל הלוי: אנחנו בעבר לא רצינו להגיש.
ישראל הלוי: ניסינו פעם אחת.
ישראל הלוי: היה לי מנהל חרוץ חדש מתנדב.
ישראל הלוי: הוא אמר אני אכנס לזה.
ישראל הלוי: חודש נכנסנו לזה.
ישראל הלוי: עבדנו במלוא הקיטור.
ישראל הלוי: הזנחנו דברים אחרים.
ישראל הלוי: בסופו של דבר האישור הגיע אחרי החלוקה כמובן.
ישראל הלוי: קודם תחלקו לפי כל מיני נהלים שנגיד לכם ואז ניתן לכם את התקציב.
ישראל הלוי: אחרי שחילקנו את הכול נדרשנו להביא עוד טפסים ועוד טפסים ועוד חשבוניות.
ישראל הלוי: כשעבדנו הכול לפי התקן ויש לנו ניהול תקין, הכול, החלטנו בסוף המרוץ לפרוש ואת הכסף לא לקחנו.
ישראל הלוי: אנחנו לא מעוניינים בו.
ישראל הלוי: אם אני משתגע במשך כל כך הרבה זמן בשביל 3500 שקל ביום אחד של עבודה מאומצת, של פרסום, של גיוס כספים, אולי אני אעבור מדלת לדלת עם קופת צדקה אני אעשה הרבה יותר.
ישראל הלוי: לכן אני מבחינתי, והרבה עמותות שעובדות בסגנון הזה אין לנו בכלל כמעט ציפיות לתקצוב.
ישראל הלוי: אנחנו עובדים בעבודה אמיתית של לתת.
ישראל הלוי: בתקצוב אנחנו לא רואים בכלל את האפשרויות.
ישראל הלוי: אנחנו מיואשים.
ישראל הלוי: מה שכן ופה אני רוצה להתמקד, מלבד זה שלא נותנים לנו כסף אנחנו מתמודדים עם קשיים של בירוקרטיה.
ישראל הלוי: לדוגמה עכשיו הייתי צריך לחדש 46.
ישראל הלוי: שזה באמת הכופתה המרכזית שהמדינה נותנת לעמותות.
ישראל הלוי: סעיף 46 אומר החזר מס על תרומות עד תקרה מסוימת 30% בשנה.
ישראל הלוי: זה מקובל באירופה, מקובל בארצות הברית, מקובל בקנדה, מקובל גם בישראל.
ישראל הלוי: כל עמותה שפועלת 5 שנים מגישה טפסים ומקבלת אחרי שהיא עוברת כל מיני מבחנים היא מקבלת את התמיכה הזו וזה באמת מכשיר עצום להגברת התמיכה שיש לנו, גם מבפנים, גם מבחוץ.
ישראל הלוי: עכשיו אנחנו כעמותה היה לנו אישור לשנתיים.
ישראל הלוי: בתום שנתיים לא קיבלנו שום מכתב שהאישור אמור להיגמר.
ישראל הלוי: מרוב עבודה אף פעם לא היתה לנו הזדמנות להציץ באינטרנט לראות את האישור הרשמי.
ישראל הלוי: חשבנו לתומנו שזה כמו מלכ"ר.
ישראל הלוי: בחודש השלישי השנה פתאום תורם אלמוני גילה לנו שהוא בדק במחשב והאישור פג תוקפו.
ישראל הלוי: מיד פנינו לרואת חשבון.
ישראל הלוי: היא אמרה לנו נכון.
ישראל הלוי: באמת הייתם צריכים לדעת.
ישראל הלוי: לקחנו את הטפסים, בתוך שבוע הטפסים היו במס הכנסה.
ישראל הלוי: ואז חיכינו, חיכינו חודש וחצי.
ישראל הלוי: חודש וחצי לא היה עם מי לדבר בכלל.
ישראל הלוי: אחרי חודש וחצי של לחץ עם ועדת הכספים, עם הרבה אנשים טובים שלחצו התברר לנו שחסרים טפסים.
ישראל הלוי: קיבלנו לידינו את מה שחסר.
ישראל הלוי: בתוך יומיים היו המסמכים.
ישראל הלוי: אז החל מרוץ שדים של שלושה או ארבעה חודשים כשהרב אבינועם כל יום או יומיים מתקשר ומנסה לאתר.
ישראל הלוי: נוצר קשר טוב עם הפקידים.
ישראל הלוי: כל עבודתו היתה ליצור.
ישראל הלוי: הפקיד הזה אומר לו, עכשיו אני עובד על זה.
ישראל הלוי: זה אצלי על השולחן.
ישראל הלוי: זה בראש הערימה.
ישראל הלוי: זה בתחתית הערימה.
ישראל הלוי: עוד שבוע שבועיים אני אגיע אל זה.
אורי מקלב: בנושא הזה אנחנו מקיימים בקרוב דיון מיוחד רשם העמותות ובודקים את כל ההתנהלות.
ישראל הלוי: בסופו של דבר אחרי הרבה לחץ ואחרי הרבה עוגמת נפש לפני שבועיים אושר לנו האישור המיוחד , אחרי 5 או 6 חודשים של טירוף מוחלט כשבעבר רואת חשבון שלנו אמרה לנו בהתחלה זה עניין של שבועיים.
ישראל הלוי: משבועיים זה גדל לחצי שנה ואנחנו מתקשים מאוד.
ישראל הלוי: עכשיו, בכלל אנחנו אומרים, אנחנו העמותות הקטנות, אולי העמותות הגדולות יש להן את האפשרויות למנכ"לים ואנשים מתמחים בכל מיני תחומים של הגשת בקשות.
ישראל הלוי: אנחנו עסוקים בעבודה.
ישראל הלוי: אין לנו את הכוחות, אין לנו את הידע, אין לנו את האנרגיה להשקיע את כל כולנו בדבר הזה.
ישראל הלוי: אנחנו משקיעים בגיוס כספים ובחלוקה ובטיפול במשפחות.
ישראל הלוי: אנחנו עמותה מרכזית בעיר שלמה.
ישראל הלוי: יש עוד עמותות מקומיות.
אורי מקלב: אתה יכול להגיד מה מביא אנשים להתנדב ולפעול בצורה המופלאה שאתה דיברת עליה?
ישראל הלוי: אני אסביר אולי בקלישאה.
ישראל הלוי: מפעל חיים זו קלישאה.
ישראל הלוי: היה לי פעם יהודי שביקשתי ממנו לפני פסח להכין לי רשימה לצורך קבלת תמיכה, רציתי שהוא יכין לי רשימה של אנשים שהוא מתמקצע איתם שהוא מתעסק איתם, שיכין לי רשימה מסודרת.
ישראל הלוי: לא היתה לו את האפשרות ולא היה לו את הזמן.
ישראל הלוי: הוא שאל אותי כמה כסף, זה בחינם?
ישראל הלוי: אמרתי לו כן.
ישראל הלוי: הוא אמר לי, בחינם בערב פסח?
ישראל הלוי: אמרתי לו, מה אתה חושב?
ישראל הלוי: אני לא בחינם?
ישראל הלוי: אז הוא אמר לי, אתה זה מפעל חיים.
ישראל הלוי: יש את רוח ההתנדבות, יש את מפעל החיים.
ישראל הלוי: לא רק אנשים כמוני שנמצאים בראש פירמידה מסוימת של לחלק ולתת שזה מאוד נעים.
ישראל הלוי: גם ביל גייטס אוהב לתת.
ישראל הלוי: ההיזון החוזר שאנחנו מקבלים הוא טוב, להתעסק עם ציבור.
ישראל הלוי: אנשים כל כך במצוקה שאין להם את היכולת גם להודות.
ישראל הלוי: אין להם את היכולת להכיר טובה.
ישראל הלוי: הם רק נתלים עלינו.
אורי מקלב: לפי דבריך זה כמעט בהגדרה של חסד של אמת.
אורי מקלב: חסד של אמת, לא מקבלים אפילו תודה.
ישראל הלוי: העמותות הקטנות, יש פה שני מישורים.
ישראל הלוי: אנחנו רוצים שיצרו כמו שאמר היושב ראש בהתחלה איזשהם מנגנונים קלים יותר, זמינים יותר לקבלת סיוע למה שאנחנו עושים.
ישראל הלוי: כי אנשים אצלנו לא מקבלים סיוע מהעמותות האחרות המצוינות פה.
ישראל הלוי: זה דבר ראשון ודבר שני, כשאתם לא נותנים לפחות תתנו לנו לחיות.
ישראל הלוי: כתוב, "אלמלא מוראה של מלכות איש את רעהו חיים בלעו".
ישראל הלוי: אני וחבריי מכבדים חוק ושומרים חוק.
ישראל הלוי: אבל תקלו מעלינו את הבירוקרטיה.