GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמחה קנטר: אז במקום לרדת למטה לאוטו לאמצע הרחוב ולראות את הילד באוטו למה שלא ישלחו לבית רופאים?
שמחה קנטר: אם הם לא באים לישיבה של הוועדה כאן שהיא לא פחות חשובה אז שאולי יבואו לטפל במה שבאמת הם צריכים ומקבלים על זה משכורת במקום לטלטל את הנכה וההורים.
שמחה קנטר: המוסד לביטוח לאומי שהוא מנהל את העניינים צריך לתת את הדעת בזה שקובעים גודל רכב אחרי שראו את הילד ויש מסמכים שהוא צמח והוא זקוק לבלון חמצן, לא צריך להתיש את ההורים שיוותרו על רכב ולסחוב אותם לשם.
אורי מקלב: מבחן הניידות עצמו גם צריך לבוא או שזה עושים בבית?
שמחה קנטר: מבחן הניידות לא.
שמחה קנטר: משרד הבריאות בירושלים קבעו שהוא מוגבל בניידות על פי המסמכים הרפואיים.
שמחה קנטר: היו"ר אורי מקלב: יש מקרים שלא צריכים לעבור ועדה בניידות?
שרה מילר: יש מקרים שמותר למנהל הוועדות הרפואיות לקבוע שבמקרה כזה הוא יכול להחליט בלי נוכחות.
שרה מילר: הועדה הרפואית שקובעת את אחוזי המוגבלות יש לה את המנדט לקבוע במקרים כאשר מסמכים רפואיים מעידים מעל לכל ספק והם יכולים לקבוע החלטות ללא נוכחות הם עושים את זה במקרים בודדים מאוד.
קריאות מכל עבר: זה לא נכון.
שרה מילר: שוב, את התשובות האלה יצטרך לתת פרופסור רוטשטיין שהוא נותן את ההיתר באילו מקרים הוא מתיר לקיים ועדה ללא נוכחות על פי מסמכים רפואיים.
אורי מקלב: נניח שבן אדם לא ביקש גמלת ניידות.
אורי מקלב: הוא הגיע לגיל 18 וקיבל שר"ם.
אורי מקלב: עכשיו הוא מתחיל לבקש גם את הניידות.
אורי מקלב: במקרה הזה יבקשו ממנו לבוא או אם יש שר"ם באופן אוטמטי נותנים לו ניידות?
שרה מילר: יבקשו ממנו לבוא כיוון שהמבחנים של שר"ם שונים ממבחני ניידות לחלוטין.
שרה מילר: יכול להיות מישהו להיות מאה אחוז בשר"ם ובעצם אין לו נכות ברגליים בכלל.
שרה מילר: ולהיפך, הוא יכול להיות מאה אחוז בניידות, הוא מסוגל להתלבש ולהתרחץ, ויגידו ששר"ם הוא לא צריך.
יום טוב כהן: אני רוצה להתנצל שפגעתי בכבודך ושצעקתי בוועדה הקודמת.
יום טוב כהן: וללימור לוריא אני רוצה לברך אותך על תפקידך החדש ואני מקווה שיהיה לנו שיתוף פעולה פורה ותוכלי לתקן את כל העוולות.
יום טוב כהן: זה בשם ארגון נכי ישראל.
יום טוב כהן: עקב ניסיוני בארגון נכי ישראל, אני מקבל הרבה תלונות של נכים שדופקים לנו בדלת ואנחנו מטפלים בהם באופן אישי ופרטני.
יום טוב כהן: אנחנו מקבלים מכל מיני סוגים של נכויות כמו ניוון שרירים, זו מחלה ממארת.
יום טוב כהן: לא עלינו זה כמו סרטן רק סרטן יותר איטי.
יום טוב כהן: קוראים להם לוועדות חוזרות ונשנות.
יום טוב כהן: הביטוח הלאומי מערער על החלטות הוועדות לניידות ושולח להם בלשים.
יום טוב כהן: יש לי אנשים שסובלים ממחלת טרשת נפוצה שהולכים עם סקוטר.
יום טוב כהן: בכדי ללכת עם מכשיר כזה צריך להרים אותם, להקים אותם ורק אז הם מסוגלים לעמוד.
יום טוב כהן: ברגע שהוא מסוגל לעמוד אחרי שהרמת אותו והוא הלך עם הדבר הזה נקבע לו בועדת ניידות רגילה מאה אחוז, ביטוח לאומי צילם אותו והוריד לו את הנכות ל-70% בערר.
יום טוב כהן: הוא הגיש עוד פעם אחרי כמה חודשים החמרת מצב, קיבל עוד פעם מאה אחוז ועוד פעם ביטוח לאומי הוריד לו את זה.
יום טוב כהן: ככה הבן אדם כבר שלוש שנים נלחם עם ביטוח לאומי.
יום טוב כהן: עכשיו ברוך השם הוא קיבל מאה אחוז.
יום טוב כהן: ביטוח לאומי רואה נייר.
יום טוב כהן: הבן אדם לא קיים.
יום טוב כהן: הוא ראה את זה, הסתכל על הנתונים.
יום טוב כהן: יש להם רופא לביטוח לאומי.
יום טוב כהן: זה לא הפקידות של ביטוח לאומי.
יום טוב כהן: הרופא רואה נייר.
יום טוב כהן: הוא לא רואה את הבן אדם, לא מכיר.
יום טוב כהן: הוא לא מזמין אותו להסתכלות.
יום טוב כהן: רופא של ביטוח לאומי ראה את הנייר, החליט אוקיי, נגיש ערעור.
יום טוב כהן: מגישים ערעור.
יום טוב כהן: זהו.
יום טוב כהן: אני רוצה לחדד את הנושא של ניוון שרירים וטרשת נפוצה.
יום טוב כהן: טרשת נפוצה זה בעצבים וניוון שרירים זה חולשה בשרירים.
יום טוב כהן: יש גם ALS.
יום טוב כהן: זה יותר ממארת מהכול.
יום טוב כהן: שנה, שנתיים.
יום טוב כהן: שיהיו בריאים.
יום טוב כהן: אנחנו מטפלים גם באנשים האלו.
יום טוב כהן: מה שעושים לנכים האלו, מתעללים בהם בצורה איומה.
יום טוב כהן: זה משהו אכזרי.
יום טוב כהן: האנשים האלה רוצים משהו לעשות עם עצמם ומקווים שהמחלה לא תדרדר.
יום טוב כהן: הם לא כל כך להוטים על הרכב.
יום טוב כהן: הם מתאמצים להראות את היכולת שלהם.
יום טוב כהן: דופקים אותם.
אורי מקלב: האם יש מקרים של נכים שקובעים שהם לצמיתות ואז הם לא צריכים לחזור ולהיבדק?
שלמה נקווה: היות וביטוח לאומי משלם עד היום קצבאות לאנשים שמתו לפני מאה שנה אז באותו מוסד צמיתות לא נחשב צמיתות.
שלמה נקווה: זה נותן לך תשובה על המוסד הזה.
יום טוב כהן: הם מחזיקים שמה רופאים זקנים מבוגרים שמקבלים על כל בדיקה כסף.
יום טוב כהן: אין להם כבר סבלנות.
אורי מקלב: אני העברתי חוק ועבר בקריאה שנייה ושלישית.
אורי מקלב: זה כבר חוק שנמצא שבועיים במדינה שלדבר על אדם זקן בקונוטציה שלילית זו עבירה על החוק.
יאיר שמעון: אני רוצה לספר סיפור קצר.
יאיר שמעון: אני הייתי בוועדה לפני 20 שנה.
יאיר שמעון: הזמינו אותי לוועדה.
יאיר שמעון: הרופאה הוציאה, בלי קשר למוצא שלה, אבל היא היתה רופאה רוסיה בסביבות כמעט 70.
יאיר שמעון: היא רצתה לבדוק את מידת החשמל בזרועות שלי.
יאיר שמעון: היא הוציאה מתוך קופסת המשקפיים שלה מחט ורצתה לבדוק אותי.
יאיר שמעון: אני לא הסכמתי.
יאיר שמעון: חצי שנה חיכיתי לוועדה נוספת כי לא הסכמתי שהיא תדקור אותי במחט חלודה.
יאיר שמעון: אלה דברים שקיימים.
יאיר שמעון: אי אפשר להתעלם מהם.
יאיר שמעון: זה קורה גם עכשיו.
יום טוב כהן: הרופאים האלו עם העבר המפואר שלהם שהם עבדו בבתי חולים, אין להם סבלנות לשמוע.
שלמה נקווה: אתה יכול לבדוק למשל כמה נכים קיבלו 74%.
שלמה נקווה: תיכנס לסטטיסטיקה.
שלמה נקווה: למה לא 75%?
שלמה נקווה: כי 75% נכות יש לו זכות.
שלמה נקווה: תראה לי את גדול הרופאים בעולם שיושב מול בן אדם ולא בודק אותו בפנים הגוף ולא מחוץ אלא רק בשיחה, אומר לו 74% אחוזי נכות ולא 75%.
שלמה נקווה: ריבק מסתיר מידע וביטוח לאומי מסתיר מידע.
שלמה נקווה: ויושב ראש רוצה לדעת.
שלמה נקווה: אז אנחנו פה בשביל לעזור לו וליידע אותו.
יום טוב כהן: גם בניידות קיים אותו דבר.
יום טוב כהן: נותנים לו 79%.
יום טוב כהן: כי אם הוא יגיע ל-80%, 80% זה מאה אחוז.
אורי מקלב: התחלתי להבין.
דפנה סידיס כהן: שן עקורה מזכה באחוז נכות אחד.
דפנה סידיס כהן: עכשיו למה זה חשוב?
דפנה סידיס כהן: כי דווקא אותו אחוז יכול לזכות כאשר מוסיפים אותו ל-74%.
ששון עוזר: אני מארגון הנכים בהרצלייה, אזור השרון.
ששון עוזר: בוועדת ערר קבעו לי אותו דבר.
ששון עוזר: אני מדבר על ניידות.
ששון עוזר: מפנים אותי לבית דין.
ששון עוזר: בבית דין תמיד מחזירים אותך חזרה לוועדה.
ששון עוזר: למה הטרטור של שנה?
ששון עוזר: הביטוח הלאומי לוקח אוויר.
ששון עוזר: למה לקחת את האוויר?
ששון עוזר: אתה מערער, אתה הולך לבית משפט.
ששון עוזר: זה זמן, זה הכול.
ששון עוזר: למה לא תקום שם ועדה ציבורית?
לימור לוריא: הביטוח הלאומי תוך 30 חייבים להגיש את הערר.
לימור לוריא: למבוטח זה 90 יום.
אורי מקלב: בית הדין לעבודה זה אחרי הערר.
יום טוב כהן: הוא מוותר על בית הדין לעבודה.
יום טוב כהן: הוא מחכה 6 חודשים.
יום טוב כהן: ואז הוא עושה חמרת מצב.
ששון עוזר: עם כל הכבוד לרופא בוועדה רפואית בניידות או החלטה על גודל רכב יש לפעמים מקרים יותר סבוכים.
ששון עוזר: אדם שהוא קטוע רגל, לא רק קטוע רגל, הוא קטוע חצי אגן, גם את המותן.
ששון עוזר: הם לא יודעים לבחון את זה.
ששון עוזר: הם לא מכירים את הדבר הזה.
ששון עוזר: יש בסך הכול ארבעה או חמישה נכים כאלה בארץ.
ששון עוזר: לא יודעים לבחון אותם, באיזה רמה הם.
ששון עוזר: אדם בקושי זז.
ששון עוזר: קובעים לו החלטה לא נכונה.
ששון עוזר: האם תהיה ועדה ציבורית שיכולה לבחון את זה?
שלומית אבינח: לא צריך ועדה ציבורית.
שלומית אבינח: זו החלטת מנכ"לית ביטוח לאומי.
אבנר עורקבי: אני מפנה את דבריי ללימור לוריא.
אבנר עורקבי: אנחנו כבר למעלה משנתיים מחפשים את האבא של הועדות הרפואיות של ניידות בביטוח לאומי.
אבנר עורקבי: לאחרונה דיברתי עם כבוד סגן השר ליצמן ושאלתי אותו מי כאן האחראי?
אבנר עורקבי: כמה פעמים אמרו לנו שביטוח לאומי הוא האחראי על הוועדות הרפואיות.
אבנר עורקבי: לא לשקר אותנו.
לימור לוריא: זה תקציב המדינה.
לימור לוריא: זה אפילו לא תקציב הביטוח הלאומי.
דפנה סידיס כהן: הוא דיבר פה על אבא ואימא לוועדות הניידות ויש פה משהו נכון.
דפנה סידיס כהן: צודקים השניים וזו הבעיה.
דפנה סידיס כהן: מצד אחד כמו שהם הסבירו הדיון הראשוני שמגיע לוועדת ניידות שהיא תחת האכסניה של משרד הבריאות, הערר הוא באכסניה גם של משרד הבריאות אבל ההטבות ניתנות מהמשרד לביטוח לאומי.
דפנה סידיס כהן: נוצר פה מנגנון שמקשה על כתובת אחידה בפני הנכים.
דפנה סידיס כהן: חד משמעית.
יאיר שמעון: מי משלם את המשכורת של הרופאים האלה?
אורי מקלב: המדינה.
אורי מקלב: יאיר שמעון: ביטוח לאומי מעביר להם.
אורי מקלב: זה כסף שהם מקציבים מתוך התקציב שלהם באישור משרד האוצר אבל הם מחליטים.
שמחה: מי שמושך בחוטים זה ביטוח לאומי והם עושי דברם.
אבנר עורקבי: ביטוח לאומי אחראי על כל הדרגים של הועדות לניידות.
דפנה סידיס כהן: הרופאים נקבעים על ידי רשימה של שר העבודה והרווחה.
דפנה סידיס כהן: בואו לא נערבב.
דפנה סידיס כהן: נעשה אבחנה.
דפנה סידיס כהן: ועדת הניידות שהיא של משרד הבריאות קובעת את שיעורי המוגבלות בניידות ואם מדובר בליקוי לצמיתות או שלא.
דפנה סידיס כהן: המוסד לביטוח לאומי על סמך ההחלטה של ועדת הניידות קובע גמלת ניידות והטבות שנגזרות ממנה.
דפנה סידיס כהן: המנגנון הזה של פיצול ההחלטות שהם לא נמצאים באכסניה אחת גורמות לכך שמר אבנר עורקבי יגיע לפה וייצג אוכלוסיה שלמה של נכים ויגיד אין לנושא הזה אבא ואימא ברורים.
דפנה סידיס כהן: כי משרד הבריאות אתה תפנה אליהם בבעיה, יגידו לך סליחה.
דפנה סידיס כהן: אם יש צורך להחליט על גמלת ניידות והטבות, תפנה למשרד לביטוח לאומי.
דפנה סידיס כהן: אנחנו רק קובעים שיעור אחוזים.
דפנה סידיס כהן: אתה פונה למוסד לביטוח לאומי, הם יגידו לך סליחה.
דפנה סידיס כהן: קביעה רפואית זה הרופאים של משרד הבריאות.
דפנה סידיס כהן: אין פה אימא ואבא ברורים.
אבי סולומה: בוועדה אומרים לך אתה אפס.
אבי סולומה: במיוחד אם אין לך רכב אתה אפס.
אבי סולומה: הוא אומר הבן שלי ינהג ברכב.
אבי סולומה: הבן שלי עוזר לי.
אבי סולומה: לא נענים לו.
אבי סולומה: אני מדבר על חייל שחוזר הביתה יום יום בצהריים כדי לטפל באבא.
לימור לוריא: גם את זה אנחנו מבקשים לתקן.
לימור לוריא: לנושא החייל אנחנו בהחלט רואים אותו כמי שגר בבית הנכה אם הוא חוזר יום יום הביתה ויש אישור רפואי ואם יש מקרה שלא נהגו כך באיזה סניף בבקשה תעביר לי את הפרטים.
לימור לוריא: אנחנו נבדוק אותם.
לימור לוריא: חייל שמגיע יום יום הביתה מבחינתנו הוא כמו כל בן אדם שיוצא לעבודה ואנחנו לא דוחים אותו בגלל זה.
אבי סולומה: יש עוד דבר.
אבי סולומה: יותר חמור.
אבי סולומה: אדם נכה, לא נותנים לו רכב.
אבי סולומה: דוחים אותו כבר 20 שנה.
אבי סולומה: למה?
לימור לוריא: יש שלושה רכבים עם אבזור מיוחד לנכים במוסד לביטוח לאומי ושם הם נותנים שיעורי נהיגה גם.
אבי סולומה: עוד בעיה אחת.
אבי סולומה: אישה נכה, יש לה רכב.
אבי סולומה: היא עובדת מצאת החמה עד צאת הנשמה.
אבי סולומה: אין כיסוי לרכב שלה.
אורי מקלב: לא נותנים שני רכבים למשפחה.
אבי סולומה: אם הם נכים למה לא?
שרה מילר: עניין אחר.
שרה מילר: אם יש לך מקרה שחרג אני אשמח לטפל בו ולבדוק מה קרה.
שרה מילר: לגבי הקצבה לחסר רכב, מוגבלים בניידות בשיעור של 80% ומעלה כשהם עונים על מספר קריטריונים זכאים לקצבת חסר רכב שהיא זהה לקצבת רכב 1800 , קצבה די גבוהה, מעל 2000 שקל חודשי.
שרה מילר: אם הוא חסר רכב אז לא צריך להיות רישיון נהיגה בכלל.
שרה מילר: שלוש קבוצות נכנסות לקטגוריה הזאת.
שרה מילר: קבוצה אחת זו הקבוצה של אלה שמשתכרים והם לא מקבלים נכות כללית.
שרה מילר: אם הם משתכרים מעל לממוצע במשק הם יכולים לקבל קצבת חסר רכב, אם יש להם 80% מוגבלות לפחות.
שרה מילר: קבוצה גדולה אחרת שמקבלת היא שהחליטו לגביהם בגלל שהם מוגבלים בניידות מאוד קשים.
שרה מילר: עבור מישהו שהוא 80% מוגבל בניידות או שהוא משתמש בכיסא גלגלים אבל גם אובחן כנכה מאוד קשה ומקבל שר"ם הוא זכאי לקצבת חסר רכב.
שרה מילר: וקבוצה שלישית של מאושפזים שיוצאים את המוסד לפחות 6 פעמים בחודש.
שרה מילר: גם הם זכאים לקצבת חסר רכב.
שרה מילר: ביטוח לאומי מגיש בקשות לשינוי בהסכם הניידות ואחד הדברים שאנחנו הכי רוצים לקדם ואנחנו יוזמים אותו ולא נכים יזמו אותו שאנחנו רוצים לאפשר מתן קצבת חסר רכב שלא קשורה לשר"ם ולא קשורה לנכים הקשים.
אבי סולומה: ולמה מונעים את זה מהאישה?
שרה מילר: רגע, זו שאלה אחרת.
שרה מילר: אנחנו עונים על שאלת חסר רכב.
שרה מילר: אבי, הבטחתי תשובות לכל השאלות שלך, כולן שאלות מאוד טובות ומאוד חשובות ואנחנו משתדלים לשפר את כל הסוגיות האלה ככל שאנחנו יכולים.
שרה מילר: הנושא של חסר רכב הוא נושא מאוד חשוב, אין לי מי שינהג עבורו, והוא לא מסוגל לקנות רכב וכולי, והוא נכה קשה, ראוי שתהיה לו קצבה חודשית.
שרה מילר: הלוואי שנצליח להעביר את זה בתיקוני ההסכם הקרובים.
שרה מילר: לימודי נהיגה.
שרה מילר: לימודי נהיגה בכלל לא היו במנדט של הסכם הניידות בכלל.
שרה מילר: מתי זה התחיל?
שרה מילר: זה התחיל ממצב שנכים מאוד קשים שרתוקים לכיסא גלגלים ועם מגבלות אינסופיות שמחייבות להתאים להם רכב כדי ללמוד נהיגה, על ידי בג"ץ, וזה הגיע לביטוח לאומי ואנחנו מאוד שמחים על זה.
שרה מילר: זה לא היה לגיטימציה של ביטוח לאומי.
שרה מילר: הלך דוידוביץ שהיה נכה מאוד קשה ואמר, איך אני אצליח לקנות רכב אם אני לא יכול ללמוד נהיגה כי אף מורה נהיגה אין לו רכב שמתאים לי.
שרה מילר: ואכן ביטוח לאומי קיבל את הבג"ץ, קנה רכבים מיוחדים לנכים הקשים ביותר.
שרה מילר: התפקיד של ביטוח לאומי הוא לא לממן שיעורי נהיגה רגילים לרכבים פרטיים.
שרה מילר: לנכים הקשים שאין אפשרות שילכו לכל בית ספר לנהיגה כי אין רכבים מתאימים להם ביטוח לאומי רכש 3 רכבים והם מסתובבים בכל הארץ וניתנים שיעורי נהיגה חינם עד שהם עוברים את הטסטים.
שרה מילר: זה לעניין לימודי נהיגה.
שלומית אבינח: יש משך זמן ארוך עד שמגיעים לזה?
שרה מילר: לפני שנים זה באמת לקח הרבה.
שרה מילר: היום משתדלים לספק את הצורך.
שרה מילר: אלה רכבים עם כל המכשור האפשרי.
שרה מילר: מכוניות מסוג van, זה מכוניות שעולים איתם עם כיסא גלגלים.
שרה מילר: לעניין הרכבים ומצמידים נכה לאישה.
שרה מילר: הסכם הניידות אומר שאם שניים נכים הם בעלי רישיון נהיגה, אם יש כמה נכים בבית, כל אחד זכאי לקנות את הרכב לעצמו ואין הגבלה.
שרה מילר: מה הסכם הניידות אומר?
שרה מילר: למקרה שיש שני לא נוהגים בבית, שניהם חסרי רישיון נהיגה ומישהו נוהג עבורם, או שיש אחד שהוא בעל רישיון נהיגה והשני אין לו רישיון נהיגה, ככלל צריך לאשר למשפחה רכב אחד ולא שניים.
שרה מילר: אנחנו רק צריכים לקחת בחשבון שלפעמים אנחנו מדברים על רכבים של נכים שעולים למדינה 500 אלף שקל או 600 אלף שקל, או 700 אלף שקל.
שרה מילר: אז אם יש שני ילדים קטנים בבית ובאים ואומרים יש לי שני ילדים נכים, אני רוצה לקבל שני רכבים עליהם.
שרה מילר: אז אנחנו אומרים, אם יש צורך אמיתי.
שרה מילר: מתי יש צורך אמיתי?
שרה מילר: אם לשני המוגבלים בניידות יש צרכים שונים והם לא יכולים להסתדר ברכב אחד.
שרה מילר: בדוגמה שאתה נותן אם האישה עובדת ולבן הזוג שלה יש צורך אחר כי הוא עובד במקום אחר ומתפקד וצריך גם רכב במקרה כזה אנחנו נותנים לפעמים שני רכבים.
שרה מילר: אבל באמת אנחנו בודקים את הצרכים האמיתיים כי זה לא נכון, גם בבית פרטי, אף אחד לא ילך לקנות שני רכבים לשני ילדים בגיל 3 כי המדינה מממנת.
שרה מילר: ככלל אנחנו אומרים שאם שני המוגבלים בניידות הם חסרי רישיון נהיגה או אחד מהם חסר רישיון נהיגה אנחנו נותנים רכב אחד ואנחנו אומרים זה ישרת את שניהם.
אורי מקלב: נניח יש המקרה, המקרה שהוא דיבר עליו, לאחד יש רישיון נהיגה, לשני אין.
שרה מילר: אני לא מכירה את המקרה הזה.
שרה מילר: במקרים שאנחנו יודעים שהוא לא יכול לתת שירות לנכה השני אנחנו מאשרים שני רכבים.
שרה מילר: לא מקרים רבים.
שרה מילר: רק כשאנחנו בודקים ומשתכנעים שיש צורך בשני רכבים.
שרה מילר: בהרבה מקרים אנשים מבקשים.
שרה מילר: כי לקבל רכב שכמעט כולו לא עולה לנכה שום דבר והמדינה מממנת שני רכבים אז לא פעם מבקשים שני רכבים שהמדינה תממן.
שרה מילר: אם יש לזה הצדקה בהחלט ניתנים שני רכבים.
שם טוב כהן: יש שני אחים.
שם טוב כהן: אחד נוהג, השני לא נוהג.
שם טוב כהן: הם גרים באותו בית.
שם טוב כהן: זה שנוהג יש לו את החיים שלו.
שם טוב כהן: הוא הולך לישיבה כל יום.
שם טוב כהן: האוטו צמוד אליו.
שם טוב כהן: הם גרים עם ההורים.
שם טוב כהן: האבא לא יכול לקנות אוטו לנכה שבבית מהסיבה כי יש לו אח עם אוטו.
שם טוב כהן: לא מאשרים לו רכב.
שרה מילר: אמרתי.
שרה מילר: אם הנכה השני נמצא בבית והוא לא לומד והוא לא עובד, שאח שלו ייקח אותו.
אורי מקלב: מה השוני בין מקרה של שני אחים, אחד לומד או עובד והשני נמצא בבית ובין המקרה השני שאבי הזכיר, שהסכמת שנניח האישה עובדת והבעל נמצא בבית, גם אם אין לו רישיון, הוא רוצה גם כן רכב.
שרה מילר: ובלבד שיש לו צרכים שאנחנו יודעים שהוא חייב רכב.
שם טוב כהן: את שוללת לו את החיים?
שרה מילר: אז צריך לתקן את החוק ולהגיד שמדינת ישראל תיתן 5 רכבים.
יאיר שמעון: יש בן אדם בלי צרכים?
שרה מילר: לא.
שרה מילר: כולם עם צרכים.
יאיר שמעון: אז איך את אומרת משפט כזה?
שרה מילר: אני אתחיל מזה שהחוק אמר לתת רכב אחד למשפחה.
שרה מילר: אתה רוצה לשנות את החוק.
שרה מילר: בבקשה תשנה אותו.
שם טוב כהן: לא.
שם טוב כהן: אבל החוק נתן לך את הכוח להיות המחליטה אם כן לתת או לא לתת.
שם טוב כהן: זו הנוסחה בחוק.
דפנה סידיס כהן: יש שתי נקודות חשובות.
דפנה סידיס כהן: הן עלו בפניה של עורקבי.
דפנה סידיס כהן: משום מה הן לא באות לדיון פה והן מאוד מהותיות.
דפנה סידיס כהן: ראוי שגם אותן נעלה.
דפנה סידיס כהן: אחת, זה שאתה הצעת הצעה לפיו המוסד לביטוח לאומי הסתמך על הצהרה שלך או של רופא מטפל בקשר לזה שאין שינוי עדכני במצב הרפואי שלך.
דפנה סידיס כהן: המוסד לביטוח לאומי בתשובה שהוא מסר לנו עולה שהוא מסכים להצעה הזאת, להציג מסמך רפואי עדכני מהרופא המטפל בלבד מבלי שיידרש לבדיקות נוספות או לחוות דעת, במידה והדבר מנומק.
דפנה סידיס כהן: שיידעו את אנשי השטח.
לימור לוריא: זה מה שאנחנו עושים בפועל בעצם.
לימור לוריא: לגבי הקריטריונים.
לימור לוריא: אני אתייחס למה שהיה בוועדה הקודמת שבעקבותיה בחנו את הנושא מחדש.
לימור לוריא: הכנסנו קבוצה נוספת של ילדים שלא נקרא להם, לא רק שלא נקרא להם, גם נקבל החלטה בפעם הראשונה על סמך מסמכים כדי שלא יידרשו לבוא בכלל.
לימור לוריא: זה דבר אחד שעשינו.
לימור לוריא: בעקבות הוועדה הקודמת אנחנו עשינו בדק בית.
לימור לוריא: הוספנו לרשימת הילדים שאנחנו לא קוראים להם שוב ילדים נוספים.
לימור לוריא: ילדים שהיו קוראים להם ואני הבנתי מההורים, אחת לשנה, ריווחנו את זה כדי שלא יקראו להם ובכל מקרה קבענו החלטה מנהלית שילדים נכים לא יוזמנו במהלך חייהם מ-3 עד 18 יותר משלוש פעמים.
לימור לוריא: זהו.
לימור לוריא: אי אפשר כל הזמן לזמן אותם.
לימור לוריא: זה דבר אחד.
לימור לוריא: אנחנו ניתן את הנוהל.
אורי מקלב: סיכמנו גם לגבי הטבה במס.
לימור לוריא: למיטב זכרוני עמדתה של גברת דומיניסיני המנכ"לית היתה שאנחנו מציעים ואנחנו תומכים בהצעה שמס הכנסה ייתן הטבות להורים על סמך זה שהילד מקבל גמלה או לא מקבל גמלה.
לימור לוריא: ואז זה ייתר את הצורך בוועדה נוספת.
לימור לוריא: לגבי ועדות ניידות, ההחלטה היא החלטה של הרופאים בוועדות של משרד הבריאות.
לימור לוריא: הם קובעים האם זה צמית או לא צמית.
לימור לוריא: במידה וזה צמית המבוטחים לא נדרשים להגיע שוב לוועדה אלא אם הם מבקשים לשנות את הרכב לרכב אחר ואז על מנת לראות אם יש החמרה במצבם, אם זה באמת מוצדק, הם נקראים לוועדה נוספת.
שרה מילר: בעיקרון כשוועדה רפואית קובעת שהנכות היא צמיתה וביטוח לאומי לא ערער על ההחלטה הזאת אנחנו לא שולחים לוועדות חוזרות, גם כשהוא רוצה להחליף רכב.
שרה מילר: ישנם מקרים שיש מידע חדש שסותר את ההחלטה שבזמנו הפכה להיות חלוטה.
שרה מילר: מתקבל מידע שנניח מישהו שהיה רתוק לכיסא גלגלים ומקבלים מידע שהבן אדם הזה מתהלך חופשי, זאת דוגמה חריגה, זה בודדים.
שרה מילר: ובאמת מספר המקרים שנקראו צמיתות על ידי ועדה רפואית ואנחנו הפננו אותם לוועדה רפואית חוזרת הוא מאוד קטן.
שרה מילר: יתרה מזאת, ישנם מקרים שהוועדה לא כותבת שהמקרה הוא צמית ולעומת זאת רופא המוסד שלנו כאשר הוא בודק אומר, אני חושב שהמקרה הזה הוא ליקוי שהוא לא הפיך עד שהוא לא יעבור ניתוח או משהו כזה, אז אנחנו גם לא מפנים אותו.
שרה מילר: לקראת ההחלפה אנחנו מבקשים מסמכים רפואיים מהמוגבל בניידות.
אורי מקלב: כמו שהתקדמנו בנושא הילדים שלא קוראים להם לוועדה חוזרת האם אפשר גם להתקדם בתוך ההגדרות שלכם בוועדת הניידות?
שרה מילר: בניידות משרד הבריאות אמור לליקוי שהוא לא הפיך לקבוע את המילה צמיתות.
אורי מקלב: נכה קטוע בשתי רגליים זה לצמיתות?
שרה מילר: זה לצמיתות.
שרה מילר: אין קטיעות רגליים שהם לא צמיתות למעט מקרה שיש ליקוי שהוא לא רק קטוע רגליים, לא ניתן להתקין לו פרוטזה שאם הוא נקבע בסמוך לקטיעה, זאת אומרת קטיעה חדשה והרופאים חושבים שבעצם כרגע לא ניתן להתקין פרוטזה ויכול להיות שבעתיד כן אפשר אז הם מזמנים אותו לבדיקה.
שרה מילר: זה מקנה לו עוד אחוזי מוגבלות בגלל האי אפשרות להתקין לו פרוטזה.
אורי מקלב: השאלה היא אם אפשר להרחיב את ההגדרות?
שרה מילר: זו שאלה למשרד הבריאות.
שרה מילר: הרופאים הם אלה שהם אינסטנציה להחליט.
שרה מילר: ביטוח לאומי לא נותן לרופאים שום הנחיות.
שרה מילר: זו החלטה שלהם.
דפנה סידיס כהן: האם יש למוסד סמכות במקרה שהרופא המייעץ קבע אחרת לגבי ההכרה בצמיתות?
דפנה סידיס כהן: כלומר הרופא המייעץ אמר זה כן לצמיתות למרות שוועדת הניידות קבעה אחרת?
דפנה סידיס כהן: לא רק שבנוהל תתנהגו אחרת, האם יש למוסד לקבוע לו במקרה הזה כליקוי לצמיתות?
שרה מילר: אבל קבענו את זה.
שרה מילר: זה צמית מבחינתי.
שרה מילר: אני מתייחסת לזה בדיוק כמו שהוועדה קבעה.
שם טוב כהן: יש לי מקרים של אנשים שלובשים פרוטזות שהם סובלים ממחלת סכרת.
שם טוב כהן: סכרת ברגע שהוא מקבל פצע לחץ, פצע הלחץ לא מגליד.
שם טוב כהן: אז הוא למעשה לא משתמש בפרוטזה.
שם טוב כהן: מחשיבים אותו כמתהלך עם פרוטזה.
שם טוב כהן: היה מקרה לפני 3 חודשים.
שם טוב כהן: בן אדם קטעו לו רגל שמאל מתחת לברך, קטעו לו חצי כף רגל ברגל ימין.
שם טוב כהן: נתנו לו 40% נכות בניידות.
שם טוב כהן: תוך כדי בירורים ומכתבים לביטוח לאומי על החמרת מצב שלחו אותו לעשות בדיקות, החליטו לחתוך לו את כף הרגל.
שם טוב כהן: אני יעצתי לו, אני שם את זה כאן על השולחן, יעצתי לו לבקש מהרופא שיחתוך יותר כדי שהוא יקבל אחוזי נכות גבוהים יותר 80%.
שם טוב כהן: כי זה מה שאתם גורמים לאנשים.
שם טוב כהן: אני מוכן לקחת את זה למשפט.
שם טוב כהן: וחתכו לו את הרגל.
שם טוב כהן: ועכשיו הוא 80% נכות.
שם טוב כהן: לזה אתם רוצים להגיע?
שרה מילר: אני לא רופאה.
שרה מילר: אני לא קובעת אחוזי נכות.
שלומית אבינח: אבל זה הרופאים שלכם.
דפנה סידיס כהן: מצד אחד אומרים בצדק המוסד לביטוח לאומי ההחלטות הרפואיות נמצאות במשרד הבריאות ולא אצלנו.
דפנה סידיס כהן: מצד שני נמצא פה שמעון.
יאיר שמעון: לא.
יאיר שמעון: מה שאמרתי לך זה off the record.
יאיר שמעון: אבל מה שאני אומר זה, הרי אף פעם הרופא לא לבד.
יאיר שמעון: יש פקידים שלכם שיושבים איתו.
יאיר שמעון: הפקידים האלה לוחשים לו באוזן.
יאיר שמעון: הפקידים האלה מדברים איתו כשאנחנו לא נוכחים בחדר.
שרה מילר: אנחנו מדברים על ניידות.
שרה מילר: בניידות אין אף פקיד שלנו שמה.
שרה מילר: אתה מדבר על נכות כללית.
שרה מילר: חבל שאתם מבלבלים בין שתי ועדות שונות.
יאיר שמעון: שרה אני אסביר לך משהו.
יאיר שמעון: הוא נלחם כבר איזה שנה בשביל שיגישו הצעת חוק שתיקח את הוועדות מתוך הביטוח הלאומי.
יאיר שמעון: לא החוצה.
מיכל גלין: משהו שאנחנו מנסים לעשות ועכשיו אנחנו במגעים.
מיכל גלין: אנחנו רוצים לשנות את שיטת התשלום ממשרד הבריאות באופן שיגרום להם לשפר את השירות.
מיכל גלין: בין היתר שיקצרו משכי זמן טיפול.
אורי מקלב: זה משרד האוצר משלם.
מיכל גלין: בסדר.
מיכל גלין: באמצעות המשרד על פי מספר הנבדקים שמגיעים.
לימור לוריא: אנחנו צינור מדובר במשרד האוצר.
לימור לוריא: זה הסכם לפי סעיף 9.
לימור לוריא: זה לא מכספי הביטוח הלאומי.
לימור לוריא: זה כספי האוצר לצורך העניין.
לימור לוריא: אנחנו גם דורשים במסגרת ההתקשרות מחדש שיהיה אבא לוועדות הרפואיות.
לימור לוריא: פרופסור שני המליץ שזה יהיה פרופסור רוטשטיין שאחראי על ועדות ערר וועדות דרג ראשון.
לימור לוריא: זה מה שהוא הציע.
לימור לוריא: זה החלטה של משרד הבריאות.
לימור לוריא: אבל אנחנו באמת דרשנו שתהיה כתובת.
אורי מקלב: מה שנסכם בעניין הזה, אני אפנה אליך במכתב על הועדות שלכם, הועדות הרפואיות.
אורי מקלב: שיאמצו את המודל הזה.
אורי מקלב: אני מבין שאין טענות פה לועדות הרפואיות של הביטוח הלאומי .
לימור לוריא: שוב פעם.
לימור לוריא: תלונות ספציפיות אנחנו נשמח לקבל כדי ללמוד מהם ולשפר את המצב.
דפנה סידיס כהן: הגיעה העת לבחון מחדש את רשימת הליקויים.
דפנה סידיס כהן: הסכם משנת 1977, אני מזכירה לוועדה.
דפנה סידיס כהן: יש רשימת ליקויים שבגינם נקבע שיעור המוגבלות בניידות.
דפנה סידיס כהן: ההסכם הזה נקבע ב-1977.
דפנה סידיס כהן: מבקר המדינה בשנת 2006 אמר שרשימת הליקויים הזאת היא חלקית, היא ישנה, שראוי לבחון אותה מחדש.
אבנר עורקבי: עשו שינוי בהסכמת האוצר בסעיף א7.
דפנה סידיס כהן: יש עוד רשימה של ליקויים רפואיים שיש להם השלכה חד משמעית על היכולת בניידות של אדם שלא נמצאים היום ברשימת הליקויים הזאת.
אורי מקלב: מי צריך לאשר את זה?
דפנה סידיס כהן: משרד הבריאות.
דפנה סידיס כהן: האוצר התנגד אבל זה גם משהו שצריך להגיע לא רק מהמוסד לביטוח לאומי.
דפנה סידיס כהן: זה משהו שצריך להגיע גם ממשרד הבריאות.
אבנר עורקבי: אני שואל, האם הם מתכוונים כמו שהם מצהירים פה גם על נכות לא צמיתה.
אבנר עורקבי: יש הרבה נכים פה שהם לא צמיתים.
שם טוב כהן: הפקידה בביטוח לאומי היא זאת שממליצה לשלוח לוועדת ניידות ברגע שאתה בא לבקש רכב.
אבנר עורקבי: אני רוצה לומר לוועדה שיש בידיי מזכרים פנימיים לוועדות הרפואיות שבמקרה נפלו לידיים שלי מהתיק שלי.
אבנר עורקבי: אני לא אוציא אותם לראווה אבל יש לי אותם.
אבנר עורקבי: הם אומרים לוועדה איך לעבוד.
שלמה נקוה): אדוני היושב ראש, זאת לא וועדה ראשונה וגם לא אחרונה.
שלמה נקוה): תחושת חבריי ותחושתי היא שאתה מנהל את הדברים בצורה עניינית.
שלמה נקוה): חשוב מאוד שאנחנו נעקוב אחרי הדברים האלה כי אם לא נעקוב נותיר באר עמוקה עמוקה.
שלמה נקוה): אנחנו נשמח לשתף פעולה לעיתים קרובות.
שלמה נקוה): כמו שפניתי לפרופסור ריבק אני גם פונה לביטוח לאומי, לכל המחלקות שמה, לקיים דיונים עם אנשים שנוגעים בעניין כדי לקדם את ענייני הנכים.
שלמה נקוה): אני מאמין בדו שיח ואני מאמין בלהעלות דברים בנחת.
שלמה נקוה): ביטוח לאומי הוא מקום שמטפל בנו.
שלמה נקוה): אנחנו המטופלים.
שלמה נקוה): אנחנו יכולים לעזור לכם לעזור לנו.
אורי מקלב: אנחנו נמשיך לעקוב.
אורי מקלב: יש גם שיפורים.
אורי מקלב: העקביות היא מפתח.
אורי מקלב: לא ללימור ולא לשרה יש את הכוח.
אורי מקלב: צריך הרבה לטחון כדי שזה יעבור למעלה.
אורי מקלב: משרד הבריאות חסר פה.
אורי מקלב: אנחנו גם נרצה את האוצר במעורבות יותר גדולה.
אורי מקלב: אני אומר לכולם תודה רבה וצהריים טובים.
משה גליק: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
משה גליק: על סדר היום דיון מהיר בנושא פיצוי היישובים המוקפאים, מספר 1702, של חבר הכנסת כרמל שאמה.
משה גליק: ראיתי בסדר היום שהוועדה לפניות הציבור בראשות חבר הכנסת אורי מקלב היתה אמורה לקיים דיון בעניין דומה, שנוגע לא רק לרשויות המקומיות אלא גם לאנשים הפרטיים.
משה גליק: לכן ביקשתי ממנו שנקיים דיון משותף בכדי שלא ידונו שתי ועדות באותו נושא.
משה גליק: חבר הכנסת מקלב נעתר לבקשתי, ואני מודה לו על כך.
זאב אלקין: מפתיע מאוד שהצלחתם להגיע להבנות ...
שי חרמש: זה נדיר בבית הזה.
משה גליק: עם כל הכבוד, דגל התורה זה לא הליכוד.
ציון פיניאן: היינו תלמידים טובים.
שי חרמש: אלה איתותים ראשונים למשבר בקואליציה?
שי חרמש: ...
משה גליק: אין שום משבר בקואליציה.
שי חרמש: עכשיו אני שקט ...
זאב אלקין: על יהדות התורה אתה כבר לא יכול להגיד את זה.