GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה כץ: לכן הבעיה היא יותר מורכבת.
שלמה כץ: מעבר לזה שהבריכה היא כולה פליטות לא מוקדיות ולכן אי אפשר ככה להתייחס לזה כפליטות כאלה.
שלמה כץ: אבל גם אלדד, מיליון שקל, שזה הרבה פחות לדעתי, זה לא סכום משמעותי למפעל כזה.
שלמה כץ: אני אומר לך מיליון שקל זה הרבה יותר ממה שנדרש וחבל שנציג התאחדות התעשיינים יצא מפה, אני אומר לכם שאפשר היה לפתור את זה.
שלמה כץ: כמו שזה נפתר בשבוע, מה שמשכו שנה.
שלמה כץ: אפשר לפתור גם את הבוצה היום ואפשר להתקין את הסקרברים עד סוף השבוע או עד סוף החודש ולסגור את האטימות כמו שצריך ולעבוד בצורה כזאת שהמפעל לא יסרטן.
נתן בן דהן: למה להגיד לסגור מפעל?
נתן בן דהן: הכול מקובל שלמה.
נתן בן דהן: תגידו מה לעשות נעשה.
שלמה כץ: אמרנו מה לעשות אבל לא עשיתם.
דב חנין: אדוני היושב ראש אני רק רוצה לנצל את ההזדמנות כדי, אני חושב שגם בשמך אדוני היושב ראש כדי לברך אותך שלמה על הדברים הברורים, החדים, החשובים האלה שהמשרד להגנת הסביבה אומר ואנחנו מחזקים את ידיכם ונעמוד לצידכם ומאחוריכם במערכה הזו להגן גם על הציבור וגם על העובדים, על הבריאות של כולנו כמו שצריך.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לסכם את הדבר הזה.
אורי מקלב: גם אחרי מה שאמר שלמה אתם עוד רוצים?
שחף פישמן: שני דברים ממש קצרים.
שחף פישמן: אחד, ניסו להציג אותנו בתור אנשים ירוקים, לא עובדים, אין לנו מה לעשות, נדל"ניסטים, כל מיני דברים.
אורי מקלב: אמרו לי ואני אומר את זה בשקיפות מלאה, אמרו לי שאחד מהפעילים יש לו מגרש צמוד למפעל.
שחף פישמן: אז קודם כל אין לנו מגרשים.
שחף פישמן: אני בכלל לא ירוק.
שחף פישמן: זה דבר ראשון.
שחף פישמן: דבר שני, אנחנו אף אחד, אני מעולם לא אמרתי שיש לנו מנטרה לסגור מפעל, שאני בלילה מתעורר שטוף זיעה, אני חייב לסגור את המפעל.
שחף פישמן: בחיים לא.
שחף פישמן: לא רוצה לסגור שום מפעל.
שחף פישמן: אבל אני רוצה לדבר על איזה דבר.
שחף פישמן: הבת שלי נמצאת בגן שמרוחק 300 מטר מהמפעל.
שחף פישמן: קו אווירי.
שחף פישמן: ולי זה מאוד קשה באופן אישי לשבת מול אנשים ואני יודע מה זה פרנסה, אני גם מעסיק אנשים, תאמין לי זה לא בא בשוויון נפש.
שחף פישמן: אני כבר לא יכול לישון בלילה כשאני יודע שבסביבה איפה שהבת שלי נמצאת יום יום יש זיהום אוויר.
שחף פישמן: אני לא יכול.
שחף פישמן: לא מעניין אותי כלום.
שחף פישמן: מצידי ימות העולם.
גדעון בצלאל: משפט אחד שחייב להיאמר למנהל המחוז החדש.
גדעון בצלאל: במשך 10 השנים שאני עובד בהתנדבות בנושא הסביבתי עם דגש על ההתנדבות אני התעסקתי עם הרבה נושאים.
גדעון בצלאל: זו הפעם הראשונה שאני מרגיש שיש לי עם מי לדבר במשרד להגנת הסביבה ואני מבקש שהוועדה תתמוך ותחזק הן את השר עם הרוח החדשה.
נתן בן דהן: יושב ראש הוועדה כמו שהציגו לך תמונות של הטענות, אני רוצה להשמיע לך הקלטות ואולי להביא את זה גם לידיעת שלמה כץ יושב ראש המחוז, מאיפה מגיע הפורמלדהיד לעתלית.
נתן בן דהן: שלמה אני באתי אליך לישיבת הוועד האחרונה.
נתן בן דהן: היו ענייני כספים אני נכנסתי בעניין איכות הסביבה.
עמית רבין: בקשה לחברי הכנסת.
עמית רבין: זה בנוגע למה שנאמר פה, זה משרד הבריאות ומשרד לאיכות הסביבה.
עמית רבין: אני מאמין שיש פה מקום לחקיקה לחזק את הנושא הזה של קשרים, להקים את המכון לאיכות סביבה או איך שיקראו לזה מכיוון שאם יש מצב שבו יש רישיונות עסק שצריכים לקבל אישור של סקר השפעה על הסביבה, אז כן, צריך לשבת ואני מבקש ממשרד הבריאות.
עמית רבין: חייבים.
מוחמד מראענה: המפעל קיים אצלנו מזה 40 שנה.
מוחמד מראענה: איפה החבר'ה היו לפני 20 שנה?
מוחמד מראענה: איכות הסביבה איפה היתה לפני 20 שנה?
מוחמד מראענה: אני עובד משנת 73.
אורי מקלב: לא היה איכות סביבה.
אורי מקלב: אתה צודק מה שאתה אומר.
אורי מקלב: זה דברים שדיברו פה.
אורי מקלב: דברים השתנו.
מוחמד מראענה: נכון השתנו.
מוחמד מראענה: אני עובד משנת 72.
מוחמד מראענה: בערך 30 שנה.
מוחמד מראענה: הייתי נוער כשהתחלתי לעבוד במפעל.
מוחמד מראענה: אני כבר מבוגר.
מוחמד מראענה: אני לא יכול לעמוד על הרגליים שלי.
מוחמד מראענה: אני מתפרנס מהמפעל.
מוחמד מראענה: שלושה ילדים שלי עובדים במפעל.
מוחמד מראענה: אבא שלי נהיה חולה.
מוחמד מראענה: הייתי קטן, הייתי נוער.
מוחמד מראענה: גידלתי את כל המשפחה שלי, את האחים שלי.
מוחמד מראענה: כולם התחתנו.
מוחמד מראענה: אחר כך אני התחתנתי.
מוחמד מראענה: אני גם בניתי בית.
מוחמד מראענה: כל הילדים שלי התחתנו.
מוחמד מראענה: ברוך השם יש לנו בעל בית טוב.
מוחמד מראענה: עזר לנו הרבה.
מוחמד מראענה: אני מתפרנס מהמפעל וכל הילדים שלי מתפרנסים מהמפעל.
מוחמד מראענה: אנחנו מתקיימים מהמפעל עד עכשיו באמונה.
מוחמד מראענה: אני בחור ערבי.
מוחמד מראענה: כשכולם הולכים לצבא הבאתי את הילדים שלי למפעל וכל המשפחה כאילו שזה מפעל שלי.
מוחמד מראענה: המפעל מתפקד.
מוחמד מראענה: כולם חיים בסדר.
מוחמד מראענה: יש יהודים חיים בסדר.
מוחמד מראענה: גם ערבים חיים בסדר.
מוחמד מראענה: אני מנהל משמרת שמה.
מוחמד מראענה: גם על יהודים גם על ערבים.
מוחמד מראענה: כולם חיים בסדר שמה.
מוחמד מראענה: כולם אוכלים שמה.
מוחמד מראענה: זו הפרנסה שלנו, זה הלחם שלנו המפעל.
מוחמד מראענה: אנחנו כולנו משפחה אחת עד עכשיו.
אורי מקלב: תודה מוחמד.
אורי מקלב: אנחנו באמת התרשמנו מהדברים.
אורי מקלב: אולי לא מספיק ביטאנו את הדאגה שלנו לעובדים.
אורי מקלב: כשעובדים עובדים כל כך הרבה שנים במפעל אחד זה מראה את הקשר שיש להם למפעל.
מוחמד מראענה: מתקשרים אלינו למפעל.
מוחמד מראענה: כולם מאיימים.
מוחמד מראענה: אומרים לי יש ריח במפעל.
מוחמד מראענה: אין שום דבר.
מוחמד מראענה: לא נשפך שום דבר.
מוחמד מראענה: אין שום ריח.
מוחמד מראענה: ואנשים שמתקשרים הם לא בעתלית, הם מחוץ לעתלית, הם מחיפה.
מוחמד מראענה: יש ריח בחיפה?
מוחמד מראענה: רוב האנשים שמתקשרים הם מחיפה.
אורי מקלב: רבותיי, שמענו את כולם.
אורי מקלב: נתנו את האפשרות לכולם לדבר.
אורי מקלב: הגיע הזמן לסיים.
אורי מקלב: קודם כל אני רוצה להתחיל במפעל.
אורי מקלב: אנחנו התרשמנו שאתם פועלים ואין לכם רצון להפריע לתושבים.
אורי מקלב: אתם מרגישים שאתם נמצאים במפעל שקיים לפני שהתושבים הגיעו, מייצר, מעסיק עובדים.
אורי מקלב: אתם קשורים למפעל.
אורי מקלב: אבל אנחנו יודעים שזה לא רק שאלה של איכות חיים, זו שאלה שאלת חיים.
אורי מקלב: חומרים מסוכנים, פעם לא ידעו, אבל היום יודעים, היום יש יותר מידע, ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שמפעל יזיק לסביבה.
אורי מקלב: אכן אתם דואגים לפרנסתכם.
אורי מקלב: איך אמרת, אני לא רוצה למות מרעב.
אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו רוצים שתהיה גם פרנסה טובה וגם פרנסה בריאה.
אורי מקלב: צריך לפעול מיידית בכל הנושאים שדיברנו עליהם שהם מזיקים עכשיו.
אורי מקלב: גם נושא הבוצה וגם נושא הסקרבר.
ארז הרפז: לוחות זמנים.
אורי מקלב: אני מניח שיתנו לכם לוחות זמנים סבירים.
אורי מקלב: יש לחץ.
אורי מקלב: אנחנו שמחים שהמשרד לאיכות הסביבה עורך את כל הבדיקות הפתאומיות.
אורי מקלב: אנחנו התרשמנו שלקחנו את הנושא הזה אליכם לטיפול אינטנסיבי מיידי.
אורי מקלב: גם שיתוף הפעולה של המועצה חשוב פה.
אורי מקלב: המועצה מקשרת בין המפעל לתושבים.
אורי מקלב: התושבים יודעים למה הם רוצים להגיע.
אורי מקלב: המפעל צריך לדעת שהוא חייב לעמוד בתקנים.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים מהמועצה וגם מטילים על המועצה שתתערב בעניין הזה להקים שולחן עגול.
אורי מקלב: עכשיו מגיעה שאלת רישיון העסק.
אורי מקלב: צריך לעבוד עם המשרד להגנת הסביבה.
אורי מקלב: יש מפגעים בטיחותיים שצריכים לקבל מענה.
אורי מקלב: אנחנו לא נכנסים לנושא השפכים, בריכת האידוי.
אורי מקלב: מה קורה כשיש תקלה?
אורי מקלב: גם זה צריך היום לקבל מענה.
אורי מקלב: הנושא של רישיון עסק אנחנו חושבים יכול לפתור הרבה בעיות וגם להרגיע את התושבים, ושיהיה תזכיר של בריאות.
אורי מקלב: אנחנו נקיים מעקב אחרי הדברים ובמידת הצורך נקיים ישיבת מעקב.
אורי מקלב: אני מודה לכולם והישיבה נעולה.
אורי מקלב: אני פותח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור והפעם אנחנו מקיימים דיון בנושא פניות ציבור לגבי פעילות מחצבת הנסון, מצפון לישוב אלעד, דיון שמתקיים במסגרת יום איכות הסביבה הבינלאומי כאשר בכנסת אנחנו מייחדים את רוב ישיבות הוועדות שלנו לנושא איכות הסביבה.
אורי מקלב: נדמה שהנושא הוא נושא שהתחיל רק בעשרים, שלושים, ארבעים שנים האחרונות אבל לא כך הוא.
אורי מקלב: הדברים הם מהמקורות ולפני הכל.
אורי מקלב: יש מדרש שאומר שהקדוש ברוך הוא הראה לאדם הראשון את עולמו שברא ואמר לו שיראה כמה יפים מעשיי וכמה מתוקנים מעשיי, אבל ביקש מהאדם הראשון לתת דעתו שלא יקלקל את עולמו של הקדוש ברוך הוא.
אורי מקלב: כנראה הוא ידע מה הולך לקרות.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שמעטים המקומות שרגל אדם דרכה בהם ושלא השתנו אלא נשארו כפי שהיו בעת בריאתם.
אורי מקלב: זאת ההזדמנות שלי לומר שכאשר למדנו תלמוד, המסכתות הראשונות בעיקר היו בנושא של שכנים ויחסי שכנות.
אורי מקלב: יש הלכות מוגדרות, מפורשות ורחבות מאוד לגבי המרחק שאדם גר מהשני, מה מותר לו לעשות, מה אסור לו לעשות, איזה רעשים מותר לעשות, מה מידת הרעשים וכדומה.
אורי מקלב: יש תלי תלים של הלכות וכולן בנושא צורת החיים שלנו, מה שאנחנו מגדירים היום כאיכות הסביבה.
אורי מקלב: במשנה יש אפילו התייחסות מפורשת לסביבה.
אורי מקלב: מרחיקים את האילן 25 אמה מהעיר והפירוש היא שמסביב לעיר צריכה להיות מה שנקרא חגורה יהודית.
אורי מקלב: בהלכה יש משנה ממש מפורשת בנושא הזה.
אורי מקלב: אני יודע שיש דימוי לא נכון בעניין הזה, במיוחד כאשר זה מגיע לחרדים כאילו חרדים וסביבה זה מושג חדש.
אורי מקלב: נשמע שאנשים דתיים לא קשורים לזה, אבל נהפוך הוא, הם מאוד מאוד קשורים.
אורי מקלב: כמו שאמר אחד האחרונים שלא יכול להיות אדם שחושש ופועל לניקיון נשמתו ואיכותו ושהוא לא דואג גם לסביבה שלו.
אורי מקלב: אדם שומר על ניקיון גופו וניקיון סביבתי.
אורי מקלב: הדברים הולכים ביחד.
אורי מקלב: דרך אגב, אצלנו בתורה כתוב שהיה המחנך הקדוש, קדוש הוא הסיכום, אבל החלק מהקדוש אלה גם הדברים שאנחנו מדברים על ניקיון ממש והסיכום הוא והיה המחנך הקדוש.
אורי מקלב: אנשים שלא יודעים מתווכחים אתנו כל הזמן על שנת שמיטה, אבל שנת שמיטה, מצווה של התורה, אומרת מנוחה של האדמה למשך שנה אחת.
אורי מקלב: המקור של המצווה והחיוב הזה הוא שנת מנוחה לקרקע, לא לעבד אותה אלא לתת לה חופש ולא דברים אחרים.
אורי מקלב: לא רק עבד אחרי שש שנים יוצא לחופשי, אלא גם האדמה יוצאת לחופש.
אורי מקלב: זה נאמר כפתיחה ליום איכות הסביבה.
אורי מקלב: באופן מעשי, הנושאים האלה מורחבים ומוגדרים מאוד.
אורי מקלב: איכות הסביבה נוגעים בהפרעות ממש או דברים כמו חור באוזון והגורמים לכך, דברים שלא יודעים ולא יודעים, דברים שלא מרגישים, מה קורה בכל העולם, מה קורה לכל אחד במקום מגוריו וכולי.
אורי מקלב: לא פעם אנחנו נתקלים בהפרעות או במטרדים שידועים כדברים מסוכנים אבל לא מרגישים אותם, כאשר מדובר בחומרים כאלה ואחרים ואלה הם חומרים מסרטנים וחומרים שמאוד מסוכנים לסביבה אבל הסביבה לא מרגישה בהם אלא אנחנו רק יודעים עליהם.
אורי מקלב: אמרתי שלכל אחד בסביבה שלו יש הרבה מטרדים.
אורי מקלב: אני יודע שמתחת לביתי יש שני פחי האשפה – ובירושלים יש מכולות ענק – אבל מבחינתי זה בסדר ואין לי שום בעיה.
אורי מקלב: אני יודע שאני גם גר בצמוד למסוף ענק של "אגד" שנמצא בעלייה ואני רואה את העשן.
אורי מקלב: מבחינתי המטרד הכי גדול היום אלה הבימבות עליהן הילדים נוסעים בהן בשבת ואני אומר שמטוס ג'מבו לא גורם לרעש כזה כמו שהם גורמים וזה ברצף ובהתמדה כאשר כמעט עשרות בימבות נוסעות בירידה של הכביש.
אורי מקלב: מבחינתי זה בסדר.
אורי מקלב: כל זמן שהילדים נהנים מזה, זה בסדר.
אורי מקלב: אנחנו דנים היום בפניות הציבור ובאופן מעשי אנשים מרגישים שבמקום מגוריהם יש להם מטרד אמיתי.
אורי מקלב: הם מרגישים שהם גרים בסביבה ובאזור בו יש הטרדה קבועה, גם אם זה לא מטריד אותם באותה דקה.
אורי מקלב: אני משקף את הפנייה שנעשתה אלינו.
אורי מקלב: אנשים אמרו שאם על עלי הפרחים יש שכבה של אבק, שכבה לבנה וגם אחרי שיורד גשם שוב הם רואים את אותה שכבה, הם אומרים שאם זה כך, הרי שהאבק הזה נמצא גם בריאות הילדים וכי זה מה שהילדים שלהם והם נושמים.
אורי מקלב: הרגשה של אנשים, ואולי גם ידיעה, היא שיש ילדים שסובלים מקשיי נשימה בסביבת המגורים הקרובה למחצבה שנמצאת מצד אחד 500 מטרים מגבעת A באלעד לבין קיבוץ נחשונים, נושק למועצת דרום השרון.
אורי מקלב: האנשים שומעים פיצוצים שונים ולהרגשתם הם גרים במקום שהוא מהווה מטרד מאוד חמור עבורם.
אורי מקלב: מצד שני אנחנו יודעים שעם הקמת העיר לעד - המחצבה הייתה ראשונה במקום – קבעו מרחקים שאני מבין שנבדקו ותוכננו במדדים מקצועיים, כך שהרחיקו את השכונה הכי קרובה שגובל במחצבה ובנו אותה במרחק מסוים, אם זה 500 מטרים או מרחק אחר, מהמחצבה.
אורי מקלב: אנחנו רוצים לבדוק איך המחצבה פועלת, לפי איזה קריטריונים היא פועלת, לפי איזה סמכות ולפי איזה תקנות.
אורי מקלב: אנחנו נשמע את המתלוננים, לאחר מכן יתייחסו לנושא נציגי משרדי הממשלה ולאחר מכן ניתן את רשות הדיבור לנציגי המחצבה.
אביבה קינר: אנחנו טוענים שבעצם לא יתכן מצב שאנשים גרים, פותחים את החלון, רואים אבק על העלים ונושמים אותו.
אביבה קינר: הפעילות של המחצבה – למרות שהבנו שהייתה איזושהי בדיקת ניטור באיזשהו יום וכנראה בדיוק באותו יום אולי המחצבה לא עבדה במלוא המרץ – גורמת לאנשים לסבול.
אביבה קינר: אני חייבת לומר לכם שיהודה שהוא מנכ"ל העמותה וגר בפתח-תקווה אומר לי שהוא רואה את ענני האבק שעולים מהאזור הזה כאשר הוא פותח את החלון אצלו בבית.
אביבה קינר: זאת אומרת, יש כאן איזושהי קרבה יתרה.
אביבה קינר: לפי התוכנית היו אמורים לעשות כל מיני מתקנים כמו מתקנים אקוסטיים, אבל הם לא נעשו.
אביבה קינר: יש כאן פשוט קרבה בלתי הגיונית בין תושבים לבין אזור חציבה.
אביבה קינר: זאת הטענה המרכזית שלנו והיא שבגדול צריך להרחיק או את התושבים או את המחצבה, אבל צריך להחליט מה עושים, אבל צריך להפריד קצת את הכוחות כי זה יותר מדיי קרוב.
אביבה קינר: אני באופן אישי חייבת לומר שאני בוגרת העיר חיפה וסבלתי את אותו הדבר בנשר בזמנו.
אביבה קינר: כמובן אין מה להשוות כי היום בכל זאת המתקנים קצת השתנו, אבל התופעות האלו של ילדים חולים היו גם אז.
אביבה קינר: לא בטוח שיש כרגע סטטיסטיקות מצטברות כי אלה דברים שלוקחים זמן, אבל ברור שאנשים שם סובלים, אנשים סובלים מהרעש, אנשים סובלים מהזעזועים, אנשים סובלים מהאבק.
אביבה קינר: אלה תנאים שנראים לנו לא מתאימים וצריך למצוא לזה פתרונות, או פתרונות טכניים או פתרונות תפעוליים.
מיכל בורשטיין: אני יכולה לדווח על מספר מאוד גדול של פניות שמגיעות אלי על בסיס קבוע.
אורי מקלב: איפה אתם יושבים?
מיכל בורשטיין: אנחנו יושבים בבני ברק.
מיכל בורשטיין: כל הזמן אני מקבלת טלפונים.
מיכל בורשטיין: ככל שהארגון שלנו יותר מוכר, ככל שאנשים יותר נחשפים אליו, כך גם מספר הפניות עולה.
מיכל בורשטיין: אני מקבלת כמעט כל יום פניות ובדרך כלל הן מאנשים באלעד שרובם אפילו חוששים לומר לי את שמם כי הם קצת פוחדים מכל הסיפור הזה.
אורי מקלב: ממה הם חרדים?
אורי מקלב: למה הם פוחדים לומר את שמם?
מיכל בורשטיין: אני לא יודעת למה.
מיכל בורשטיין: אני לא גרה באלעד ואני לא יודעת מה קורה, אבל הם כנראה חוששים.
מיכל בורשטיין: אני לא יודעת ממה בדיוק הם חוששים, אבל אני יודעת שאני מקבלת כמות מאוד מאוד גדולה של תלונות באותם נושאים, על זעזועים בקרקע, על בעיות באיכות האוויר, על כמות גדולה של אבק, הרבה אנשים אומרים לי – אין לי כרגע נתונים סטטיסטיים כך שאני לא יכולה לחתום על זה – שבאלעד מדברים על אחוז תחלואה יותר גבוה של ילדים בכל מיני מחלות נשימה כמו אסטמה, מתלוננים על רעש לא סביר באזור המגורים שלהם.
אורי מקלב: בהמשך נגיע למועצה כדי לראות אם יש דברים יותר בדוקים בנושא הבריאות או מחלת האסטמה, האם נעשה מחקר או בדיקה כלשהי.
אליהו שפס: אני תושב פתח-תקווה, בגני הדר.
אליהו שפס: אנחנו בדרך כלל שומעים את הקידוחים.
אליהו שפס: החלון של הבית שלי נושק לכיוון המחצבה.
אורי מקלב: מה המרחק האווירי?
אליהו שפס: יש מרחק.
אליהו שפס: קילומטרים, אבל אנחנו עדיין שומעים את הקידוחים ואת הרעש.
אליהו שפס: אחרי שיש את הכביש והכל פתוח שם, אנחנו עדיין שומעים את הקידוחים.
אילן אידלמן: אין סיכוי.
אליהו שפס: אני אומר לך שאני שומע.
אליהו שפס: זה יותר בשעות הבוקר.
אילן אידלמן: אתה לא יכול לשמוע בחיים כיוון שכיוון הרוח במדינת ישראל הוא ממערב למזרח.
אליהו שפס: מדי פעם שומעים את זה.
אילן אידלמן: בחיים אתה לא יכול לשמוע רעש בהפרש של עשרה קילומטרים.
אליהו שפס: אני שומע מדי פעם את הקידוחים.
אילן אידלמן: אני אקח אותך לקיבוץ נחשונים וגם שם אתה לא תשמע.
מנחם שם-טוב: אנחנו גרים באלעד כבר 11 שנים ואנחנו מבינים שהגענו לאלעד אחרי שהמחצבה הזאת נמצאת במקום וכנראה שהיא גם מפרנסת כמה משפחות ואנחנו מאחלים להם להמשיך להתפרנס אבל החיים שלנו, 40 אלף תושבים באלעד, הפכו להיות חיים שהם לא חיים.
מנחם שם-טוב: דובר כאן על כיוון הרוח ואני רוצה לסגור את החלון הזה של כיוון הרוח ואפתיע את נכבדי לגבי כיוון הרוח.
מנחם שם-טוב: בבתי הכנסת שלנו בימי הקיץ אנחנו סובלים מריח שמגיע מהרפת של נחשונים ואם כיוון הרוח הוא כמו שאתה טוען, לעולם לא נריח את הרפת.
מנחם שם-טוב: מצאנו לזה פתרונות בצורת בושם כי הרי אי אפשר להתפלל במקום בו יש ריח.
מנחם שם-טוב: עובדתית, לא משנה איך הרוח מגיעה ולא משנה מה הכיוון שלה, אנחנו מריחים את הרפת.
מנחם שם-טוב: הזעזועים אחת לשבוע לפחות, פיצוצים אימתניים שמי שלא מורגל אליהם, היו לנו שלושה אנשים שהיו במצב של אירוע לב, שלושה תיירים שהגיעו לעיר והיו בטוחים שמדובר בטיל שנפל שם או ברעידת אדמה.
מנחם שם-טוב: מהנתונים של המכון הססמולוגי אנחנו מבינים שיש רישום לפחות חד-שבועי של זעזועים בקרקע בישוב אלעד.
מנחם שם-טוב: האבק שמגיע אלינו, ושוב, אני לא אכנס עכשיו למדידת עוצמת הרוח וכיוונה, המציאות היא שאחוז הילדים החולים באסטמה בעיר אלעד הוא גבוה יותר מאשר בכל אזור המרכז.
מנחם שם-טוב: זה לא משנה מה הסיבה וכיוון הרוח, ולא ניכנס לזה.
מנחם שם-טוב: יכול להיות שהאבק מוצא דרך להגיע גם בלי הרוח.
מנחם שם-טוב: המציאות היא כזאת שיש אובדן ימי עבודה של אימהות שצריכות להישאר בבית כיוון שהילדים חולים.
מנחם שם-טוב: אני לא ממעט ממה שאני אומר מצער הילדים, ולא רק זה אלא מהעובדה המציאותית שילד חולה אסטמה ימשיך עם המחלה הזאת עד יומו האחרון על הפלנטה.
מנחם שם-טוב: זאת לא אסטמה בגיל מבוגר שאתה יכול גם להיפטר ממנה.
מנחם שם-טוב: ילד שחלה במחלה בגיל צעיר, ממשיך אתה עד הסוף.
מנחם שם-טוב: אני גם לא נכנס לעלויות למשלם המסים בגין הטיפול הרפואי לאותם ילדים.
מנחם שם-טוב: אני לא מדבר על הצער להורים ועל העובדה שהאימא צריכה להישאר בבית ולהפסיד ימי עבודה יקרים בישוב במצב סוציו-אקונומי כפי שהוא, עם תל"ג ומצב כלל-עולמי היום שבו האימא צריכה לשבת בבית ולטפל בילדים החולים הללו.
מנחם שם-טוב: אנחנו בוודאי לא עוצמים את עינינו ויודעים שהעובדים במפעל הזה צריכים להמשיך להתפרנס אבל המציאות בה אנחנו חיים היא מציאות שלא נוכל להמשיך לחיות אתה.
מנחם שם-טוב: אנחנו מבקשים מהוועדה של הכנסת, מאחר שאנחנו נטולי אמצעים, להיכנס לעומק הדברים.
מנחם שם-טוב: קודם כל למדוד באמצעים מקצועיים על ידי ועדת חקירה את השינויים הגיאו-פיזיים שמתבצעים שם, את עומק החפירות ויש סכנה לזיהום מי התהום עקב מי הגשמים שמתנקזים לתוך הבורות.
מנחם שם-טוב: אני רואה שידידי הניצב מולי בזווית 48 מעלות מחייך למשמע הדברים שאני אומר, ואני שמח שאני גורם לו לחייך כי לא באנו לכאן לריב.
מנחם שם-טוב: המציאות היא שחיינו אינם חיים.
מנחם שם-טוב: הדבר הבולט ביותר והמעיק ביותר הוא החולי של ילדי העיר.
אורי מקלב: יש לכם נתונים בעניין הזה?
מנחם שם-טוב: יש לנו את הנתונים מהמוקד הרפואי ולפיהם אנחנו עולים ב-40 אחוזים על הממוצע באזור המרכז וזה נתון מדהים.
מנחם שם-טוב: אנחנו גם רואים את זה.
מנחם שם-טוב: אין בית שאין בו נפל.
שלומית אבינח: מדובר בילדים?
מנחם שם-טוב: בעיקר בילדים.
מנחם שם-טוב: יש עובדת עירייה ששני ילדיה חולים באסטמה.
מנחם שם-טוב: סטטיסטית לא מסתבר שיקרה דבר כזה, מה עוד שאין להם עבר תורשתי.
אורי מקלב: יש יותר בגבעת A מאשר בשאר המקומות?
אורי מקלב: כשאתה מדבר על אלעד, אתה מדבר על כל אלעד או שאתה מדבר על גבעת A?
מנחם שם-טוב: העיקר נמצא בגבעה העליונה.
מנחם שם-טוב: זה גם ההדף של הפיצוצים.
מנחם שם-טוב: העיקר בגבעה העליונה, בואך רשבי או רבי עקיבא במזרח אבל האבק מגיע גם לאזורים אחרים.
מנחם שם-טוב: אני לא נכנס למציאות של עומק החפירה כי לכאורה זה לא כל כך מעניין את תושבי אלעד, אבל זה כן מעניין אותנו כי השיקום אחר כך לאותו אזור יהיה כמעט בלתי אפשרי כיוון שעומק החפירה הוא הרבה יותר מההיתרים שניתנו למקום הזה.
אורי מקלב: יש אצלכם גם רעש או שאתה מדבר רק על הפיצוצים?
מנחם שם-טוב: אני מדבר על אבק, על פיצוצים והתושבים שגרים שומעים את הרעש של העבודה היום-יומית.
מנחם שם-טוב: זה לא יכול להיות מהקיבוץ, כי הקיבוץ הוא די פסטורלי שם.
מנחם שם-טוב: אני מניח שלא היו כאן התנגדויות כי בקיבוץ גרים בין עשרה לעשרים משפחות.
מנחם שם-טוב: באלעד גרים 40 אלף תושבים ממש בסמוך, ברדיוס של קילומטרים בודדים והחיים הם לא חיים שם.
מנחם שם-טוב: אנחנו מאוד נשמח אם תצא מכאן החלטה להקים ועדת חקירה.
אורי מקלב: מה עשיתם עד היום בעניין הזה?
מנחם שם-טוב: פנינו לכל מי שרק אפשר אבל זאת הישיבה המקצועית הרצינית הראשונה שאנחנו מקווים שמכאן תצא ועדת חקירה שתמומן על ידי הוועדה הזאת כדי לבדוק לעומקם את הדברים ולא רק באישור או בעדות כזאת או אחרת אלא שבאמת תהיה בדיקת עומק, שגם חברינו מהמפעל יהיו רגועים וסמוכים שזה נבדק על ידי גוף נייטרלי ולא על ידי צד כזה או אחר.
אורי מקלב: לא היו לכם ישיבות משותפות עם המפעל.
מנחם שם-טוב: לא.
חזי חנונו: אני אתן את מילות הפתיחה לפני שהגברת אינה תתייחס.
אורי מקלב: אתה תושב אלעד?
חזי חנונו: לא.
חזי חנונו: למעשה אני מלווה את העיר אלעד מזה כשבע שנים.
חזי חנונו: עדיין לא הגענו לרוב C ולרובע D למעלה.
אורי מקלב: היום בונים באלעד?
חזי חנונו: כן.
חזי חנונו: אינה ממלאת מקום מהנדסת העיר והיא מלווה את העיר אלעד מאז הקמתה, כבר במשך 11 שנים.
חזי חנונו: היא מלווה את כל הפרוייקטים בכל האזורים והיא תדבר גם על קו ה-500 אליו הגענו ובוודאי החברים יודעים על מה אני מדבר, שזאת הנגזרת של ההתפתחות של אלעד.
חזי חנונו: הבעיה עלתה וצפה – ודנו בה - עוד בשנת 2004 ובהמשך בשנת 2006, אז עשינו את המחקר עם המכשיר המיוחד שהציבו שם כדי לבדוק את הרעש, את האוויר, את הזיהום וכולי, ומזה נגזרה גם התפתחות אלעד, עד איפה מותר לנו לבדוק.
חזי חנונו: אחר כך יש את שטח האדמה וכולי.
חזי חנונו: יש לנו כאן מפה שמראה לנו את הקרבה למחצבות שהיא מאוד קרובה.
חזי חנונו: אני מציג אותה ליושב-ראש.
אינה קיסילנקו: כל זה, זה אזור A.
חזי חנונו: והמחצבה ממש פה.
אביבה קינר: המחצבה מגיעה עד לקו נחשונים.
אביבה קינר: לא רואים את זה בתמונה.
אינה קיסילנקו: נכון.
אינה קיסילנקו: יש תצלום אחר שמראה את זה.
אורי מקלב: המחצבה הפעילה או מחצבה שבעבר?
אילן אידלמן: הפעילה.
אורי מקלב: איפה החלק הפעיל שלכם?
אילן אידלמן: אני אראה לך.
אילן אידלמן: יש את החלק של המתקנים.
אורי מקלב: המתקנים הם המגרסות למיניהן?
רן גלעד: המגרסות.
רן גלעד: אני אנצל את ההזדמנות עכשיו לומר שאנחנו כבר שנים רוצים להעביר אותן למטה לתוך הבור.
אורי מקלב: איך שלא יהיה, הם יותר קרובים לנחשונים ומרוחקים הרבה יותר מקו ה-500.
רן גלעד: כן.
רן גלעד: הם יותר קרובים לנחשונים.
רן גלעד: העבודה של החציבה מתבצעת בעיקר באזור היותר מזרחי.
שלומית אבינח: יותר קרוב ל-A.
רן גלעד: יותר קרוב ל-A.
רן גלעד: שם מתבצעת עבודת החציבה ובחלק המערבי אלה המתקנים.
אורי מקלב: מה הבעיה היותר גדולה, המתקנים או החציבה?
שלומית אבינח: החציבה.
אורי מקלב: נראה לי שהמתקנים יותר.
רן גלעד: זה תלוי.
אורי מקלב: המחצבה לוקחת אבנים.
רן גלעד: לוקחת אבנים מהפיצוץ, ואנחנו משתדלים שיהיו כמה שיותר קטנות יחסית, אבל לפעמים קורה שאבנים קצת יותר גדולות נכנסות, היא לוקחת אותן לאזור המתקנים לגריסה ראשונה ומהגריסה הראשונה זה עובר לגריסה שנייה ואם צרי לשלישית.
רן גלעד: המתקנים הם בגובה פחות או יותר של אלעד, קצת יותר נמוכים.
אורי מקלב: אני מציע שנחכה עם הסקירה שלך ונקבל אותה מאוחר יותר.
חזי חנונו: בוא נאמר שהדברים ידועים ועלו על השולחן מספר פעמים ודנו בהם.
חזי חנונו: היו מספר מחשבות כאלו ואחרות, שהמחצבה תזוז יותר לכאן, כך שהיום בעצם הם אומרים שזה כן זז ויש עניין גם לרדת יותר לעומק.
חזי חנונו: כולנו מודעים ובעניין הזה אני חושב שיש לנו הסכמה ברורה ושיתוף פעולה מלא גם מצד החברה, גם מצד ההכרה בסבל, וגם מצד העניין הזה שרוצים ללכת לקראת.
חזי חנונו: אני חושב שלמעשה הדיון כולו צריך להיות בסופו על הפתרון או על המצוקה ולראות איך אנחנו מגיעים לאחדות.
חזי חנונו: אני מבין שיש להם עוד 17 שנים בערך.
אורי מקלב: אתה אומר שהמצב בסדר?
אינה קיסילנקו: בכלל לא בסדר.
אורי מקלב: אתה אומר שהמצב בסדר מבחינת שיתוף הפעולה שיש לכם.
חזי חנונו: אנחנו מבינים אחד את השני.
חזי חנונו: אנחנו צריכים למצוא את הפתרונות לבעיות הקשות.
חזי חנונו: תכף אינה תציג את הבעיות מבחינה הנדסית ותראה כמה הן קשות.
אורי מקלב: יש לכם דיאלוג קבוע?
חזי חנונו: אין לנו דיאלוג קבוע.
אינה קיסילנקו: יש לנו מכתבים שהם מודיעים לנו שהם עומדים לבצע פיצוץ.
אינה קיסילנקו: זה כל הדיאלוג שיש לנו אתם.
חזי חנונו: יעיד על כך יהודה כהן שביתו נסדק והוא פונה.
חזי חנונו: בבדיקות שעשו לא ידעו על מה מדובר, אבל היו סדקים בקירות והתברר שזה מהפיצוץ.
אורי מקלב: הבית הפרטי שלו?
אינה קיסילנקו: זה בית משותף שבשנת 2006 אחרי שהיה אכלוס ראשון של בניינים ברובע A פתאום קיבלנו טלפונים למוקד והודיעו שיש זעזוע והבניינים נסדקו.
אינה קיסילנקו: נאלצנו לפנות בית אחד.
שלומית אבינח: בית או בניין?
אינה קיסילנקו: בניין.
אינה קיסילנקו: בניין משותף.
אורי מקלב: כמה משפחות.
אינה קיסילנקו: כן.
אינה קיסילנקו: זה בית עם שש-שבע קומות.
שלומית אבינח: כ-24 דיירים.
אינה קיסילנקו: ביצענו פינוי בערב שבת.
אינה קיסילנקו: אנשים הלכו לבתי מלון.
אינה קיסילנקו: זה היה בשנת 2006.
חזי חנונו: לא לבתי מלון אלא לרחובות.
אורי מקלב: איך שאני מכיר את העיר אלעד, חוץ מארגון אלעד הירוקה, יש לכם ארגוני חסד שאני מניח שאירחו את האנשים ורבו עליהם.
קריאה: עד שהם הגיעו ליעד, הם היו ברחוב.
אורי מקלב: באלעד לא משאירים אף אחד ברחוב.
אינה קיסילנקו: באותו מקרה התקשרנו למחצבה ואמרו לנו שהם לא ביצעו כלום אבל ביום ראשון, אחרי בדיקות, הם הודו שזה היה פיצוץ.
שלומית אבינח: ביום שישי עשו את הפיצוץ?
אורי מקלב: מה היה מאז טיפלתם בנושא ועד היום?
אורי מקלב: האם היו שינויים והתקדמות כלשהי מבחינתכם?
אורי מקלב: אחר כך נשמע את המפעל.
אינה קיסילנקו: לפי סיכום עם המפעל אנחנו מקבלים הודעה מראש.
אורי מקלב: הפיצוצים האלה התמעטו או שהתרגלו אליהם.
אינה קיסילנקו: כל שבוע אנחנו מקבלים הודעה על פיצוץ.
אינה קיסילנקו: בכל מקרה, האנשים לא מתרגלים לזה.
אורי מקלב: ההסדרים פסקו וזה היה רק מקרה אחד?
אורי מקלב: אנשים עדיין נבהלים מהפיצוצים?
אינה קיסילנקו: אנשים לא נבהלים ואנחנו כבר לא נכנסים לבניינים לפנות אותם.
אינה קיסילנקו: אני לא יכולה לומר שהרעש פסק.
אינה קיסילנקו: לא.
אינה קיסילנקו: אנחנו מרגישים גם בשכונות למטה פיצוצים בעוצמה די גדולה.
אורי מקלב: יותר מערבה?
אינה קיסילנקו: זה חלק מהעיר שנבנה ונקרא לב א'.
אינה קיסילנקו: המשרדים שלנו נמצאים בשלב א' של אלעד.
אינה קיסילנקו: אמרתי שקודם הרגשנו את זה רק ברובע A בעוצמה חזקה, אבל עכשיו גם בעוצמה חזקה אנחנו מרגישים את זה ברובעים הרחוקים יותר וגם למטה.
אורי מקלב: מזרחיים יותר.
אורי מקלב: מוקד הבעיה הוא בחלק הכי מערבי שלכם.
חזי חנונו: זה בניין העירייה.
חזי חנונו: ביום ראשון האחרון, היינו בטוחים שמדובר ברעידת אדמה.
שלומית אבינח: זה קורה כל פעם באותו יום?
אינה קיסילנקו: זה פתאומי.
אורי מקלב: מה עשיתם מבחינת שיתוף פעולה, משרדים, בדיקות וכולי?
אורי מקלב: איפה זה עומד?
אינה קיסילנקו: אני יודעת שהיו בדיקות משותפות בשנת 2006 ואנחנו עשינו בדיקות על ידי אוניברסיטת תל-אביב.
אינה קיסילנקו: שמו איזה שהם מכשירים מיוחדים לבדיקה.
אורי מקלב: בהזמנה שלכם?
אינה קיסילנקו: בהזמנה שלנו.
שלומית אבינח: מה התגלה בבדיקות?
אינה קיסילנקו: שבאמת יש זעזוע של בניינים, אבל זה לא משפיע על היסודות.