GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סופה לנדבר: אנחנו ניהלנו ישיבה על טיפולים לאנשים סיעודיים, שצריכים מטפלת בבית.
סופה לנדבר: 52% מקבלים סירוב.
סופה לנדבר: מתברר שביטוח לאומי מקבל לזה תקציב של שניים וחצי מיליארד שקלים, כאשר מיליארד וחצי שקלים הולך לחברות כוח אדם.
סופה לנדבר: היום אני הנחתי את החקיקה, ואני אומרת להפסיק את הביזיון הזה.
סופה לנדבר: למה מישהו צריך להרוויח מצרות של האנשים.
סופה לנדבר: צריך לאפשר לאנשים לקבל ישירות מטפלת.
סופה לנדבר: איך יכול להיות דבר כזה?
סופה לנדבר: איך יכול להיות שמכון לואיס פועל ללא מכרז?
סופה לנדבר: אני רוצה שתתייחסי למקרה הספציפי ששמענו, ולשאלה איך זה קורה שמעבירים אנשים לגריאטריה במקום לשיקום?
סופה לנדבר: קיבלנו מכל הקופות, חוץ מהכללית, שזה לא קורה.
חיים רייזלר: המכתב שהבאתי לך הוא מכללית.
נעמי סיוון: אני אשמח ללמוד את המקרה ולעזור, כי אני חושבת שהיא צריכה לקבל שיקום.
נעמי סיוון: זה עומד בקריטריונים שלנו.
נעמי סיוון: הקדשנו לזה הרבה מחשבה, ובנינו סל שיקום שלא מופיע בחוק.
נעמי סיוון: בזמן חקיקת החוק היה מדובר על שיקום באשפוז.
נעמי סיוון: אנחנו מדברים על שיקום גם מעבר לאשפוז, למרות שבית חולים שיקומי עדיין נחשב לשיקום.
נעמי סיוון: לכן, נעשה שיקום בבית.
נעמי סיוון: אנחנו פותחים גם יחידות שיקום במחוזות.
נעמי סיוון: זה שמשקמים במכונים, זאת לא מילה גסה.
חיים רייזלר: אני לא מדבר על קטיעות ופגיעה בעמוד השדרה.
סיגלית צפריר: את מיפה את התמונה.
סיגלית צפריר: אני הייתי שייכת ליחידה להמשך טיפול.
סיגלית צפריר: הפיזיותרפיסטית אמרה בפירוש שאני חייבת ללכת לשיקום.
סיגלית צפריר: כולם יושבים שם, ואומרים שהם לא יכולים לעזור לי.
נעמי סיוון: אני אעזור לך.
חיים רייזלר: המקרה הזה הוא פרטני.
חיים רייזלר: מה עם שאר המקרים?
סופה לנדבר: במקרה הזה גם נושא פרטני, הוא דבר חשוב מאוד.
סופה לנדבר: בוועדה שלנו אנחנו עושים דברים כלליים, אבל גם מטפלים בפרט.
סופה לנדבר: פרט היא לא מילה גסה.
סופה לנדבר: בכנסת יושבים חברי כנסת שאיכפת להם מהציבור.
סופה לנדבר: אנחנו מטפלים בפרט.
סופה לנדבר: לעיתים אדם אחד זקוק לטיפול של שעות וימים, כי יש אנשים שנופלים בין הכיסאות.
נעמי סיוון: אנחנו מתייחסים בכבוד רב לנושא של השיקום.
נעמי סיוון: פתחנו את התחום הזה מעבר למה שכתוב בחוק.
נעמי סיוון: אנחנו נותנים זמני שיקום ארוכים במידת הצורך.
נעמי סיוון: קשה לי להתייחס למקרה, כי אני לא מכירה אותו, אבל אני אשמח לטפל בו באופן אישי.
נעמי סיוון: אני מטפלת בהרבה מקרים שמגיעים למשרדי, ואני תורמת את תרומתי לנושא של השיקום.
נעמי סיוון: אני כל השנים עובדת מול הגיבורים שנמצאים פה, ואני מכירה טוב את הבעיות.
נעמי סיוון: לכן, אני אומרת שהקופה מקדישה לזה הרבה מחשבה.
נעמי סיוון: היא בנתה את המסלול הזה של סל שיקום, שיכול להגיע גם עד 9 חודשים במידת הצורך.
חיים רייזלר: בהשתתפות של החולה.
חיים רייזלר: אחרי 3 חודשים הוא נדרש לשלם.
נעמי סיוון: לא.
נעמי סיוון: אין תשלום.
נעמי סיוון: שלושה חודשים, עוד שלושה חודשים באישור מחוזי ועוד שלושה חודשים באישור שלנו.
חיים רייזלר: אני לא מכיר מישהו שקיבל את זה.
נעמי סיוון: אני מכירה.
חיים רייזלר: אז הוא בודד.
חיים רייזלר: אני מכיר הרבה אנשים, שהיו צריכים לשלם על כך.
סופה לנדבר: כמה אנשים נמצאים במצב כזה?
נעמי סיוון: אני לא מכירה את כל המקרים בארץ.
נעמי סיוון: לא כל המקרים מגיעים אלי.
נעמי סיוון: מגיעות אלי בעיות שלא נפתרות בתוך המחוזות השונים.
נעמי סיוון: אני מעריכה שבעיות שלא מגיעות אלינו, כן נפתרות ברמה המחוזית.
סופה לנדבר: אני רוצה שתטפלי בגברת, תחזרי לוועדה ותגידי לנו שהיא נמצאת כבר בשיקום.
חיים רייזלר: איך את מסבירה ששולחים אנשים לשפרעם?
נעמי סיוון: כי הם מבקשים את זה.
חיים רייזלר: אף אחד לא מבקש את שפרעם.
חיים רייזלר: מי שגר בחיפה לא מבקש את שפרעם אלא את פלימן.
חיים רייזלר: אל תתני תשובה כזאת.
רוני שכטר: אני רציתי לספר על מקרה שמראה, שהפרט מדבר על הכלל.
רוני שכטר: אצלנו במשרד מתנדבת נערה שסובלת מנכות דואלית.
רוני שכטר: היא גם נכה פיזית וגם נכה נפשית.
רוני שכטר: במהלך היומיום היא נזקקת לבקר פעמיים בחודש במחלקה הפסיכיאטרית בתל השומר.
רוני שכטר: זה מאזן אותה ונותן לה את האפשרות להיות חלק מהמארג החברתי.
רוני שכטר: לצערנו, לפני שבועיים היא יצאה מהעבודה שלה אצלנו, שברה את עצם הירך והגיעה למחלקה אורתופדית בבית חולים תל השומר.
רוני שכטר: עשו לה ניתוח והיא צריכה ללכת לשיקום.
רוני שכטר: היא ביקשה להמשיך את תהליך השיקום שלה בבית החולים תל השומר, כיוון שהיא צריכה להיות שם פעמיים בשבוע לצורך קבלת טיפולים נפשיים.
רוני שכטר: הבקרית של קופת חולים כללית הודיעה לה שבשום אופן היא לא תקבל את זה.
רוני שכטר: היתה חוות דעת של העובדת הסוציאלית, של הרופאים שטיפלו בה, וגם ניסיון פנייה שלי לקופת חולים.
רוני שכטר: סופה שהיא הועברה לבית חולים רעות.
רוני שכטר: אני לא מתווכח על טיב השיקום של בית חולים רעות, האם זה מיועד לאנשים נכים או קשישים.
רוני שכטר: אני חושב, שמי שהפריד אותה מהשורש הזה של המחלקה הפסיכיאטרית של תל השומר, הוא אטום.
רוני שכטר: היא שוכבת עם רגל שבורה בבית חולים רעות, והיא צריכה פעמיים בשבוע להיות במחלקה הפסיכיאטרית של תל השומר.
רוני שכטר: אני לא מדבר על המקרה הפרטי, אלא על הגישה ועל אטימות הלב.
רוני שכטר: במקום לראות את הבן אדם שמאחורי הגרוש, אנחנו רואים את החור שבגרוש.
משה נקווה: אני פעמיים בשנה רותם את כל המשפחה וכמה חברים לימים נוראים שאנחנו עברנו בתולדות העם היהודי, ימי השואה.
משה נקווה: אני לא הייתי שם ולא המשפחה שלי.
משה נקווה: אני בן העדה המרוקאית ואשתי מצרייה, ואנחנו אוהבים מאוד את המדינה ואת העם שלנו.
משה נקווה: היום השני, הוא יום הגבורה של חיילי צה"ל.
משה נקווה: אני שואל, האם אלה לא אותם אנשים שבאו מהתופת באירופה.
משה נקווה: אני צפיתי בכל סרט המתעד את השואה.
משה נקווה: אני יושב עם משפחתי כדי שיראו את זה.
משה נקווה: אני רואה בזה שליחות לדורות הבאים.
משה נקווה: ילדי שואלים אותי, האם אלה לא האנשים שבאו מאירופה.
משה נקווה: רוב הצאצאים של האנשים האלה יושבים פה היום בכנסת.
משה נקווה: גברתי היושבת ראש, אם אני אקח אותך איתי לבתים, את לא תוכלי לעמוד בזה.
משה נקווה: אני מחלק מזון למשפחות נזקקות ונלחם על זכויות הנכים.
משה נקווה: 7 שנים אנחנו פועלים להרים את חומת הזכוכית הזאת.
משה נקווה: יש פה רשעות, יש פה זלזול, יש פה הפקרות, יש פה אטימות, יש פה אכזריות.
משה נקווה: לכל המילים שאני אומר כאן צריך להיות תרגום אנגלי, בשביל שידע העולם.
משה נקווה: שיידעו עכשיו בארה"ב, כמה הכסף יכל למנוע סבל, בכי ואהבת הארץ.
משה נקווה: הבן שלי קצין ביחידה מובחרת, והוא רואה אותי זרוק במיטה.
משה נקווה: איזו מוטיבציה תהיה לו?
משה נקווה: הוא יראה שברגע שהוא נפגע, הוא נזרק.
משה נקווה: יושבות פה ועדות מרושעות, ופוסלות אותנו.
משה נקווה: מאז שהובלנו את מאבק הנכים, הפכנו להיות אוזן קשובה למאות אלפי.
משה נקווה: מגיעים אלינו נכים שאמרו לי, פסלו אותי בוועדה.
משה נקווה: אני אומר לרופאה שפסלה, שיהיה לה אחד כזה במשפחה.
משה נקווה: איך את פוסלת את זה.
משה נקווה: מגיעה אישה נמוכת קומה, שבחיים לא פנתה לביטוח הלאומי, ואומרת שפסלו אותה.
משה נקווה: אני לא מדבר כיו"ר ארגון.
משה נקווה: לי יש אח קטוע רגל 56 שנה, שבגלל שנתנו לו פרותזה לא טובה הוא יושב היום בבית.
משה נקווה: הוא עיקם את כל עמוד השדרה.
משה נקווה: אני אח ל-3 אחיות שנפטרו בצעירותן.
משה נקווה: אף אחד לא מבין את המילים שאני אומר פה היום.
משה נקווה: אנחנו היום פה דנים בדיני נפשות.
משה נקווה: אנחנו מדברים על אנשים, על חיים, על בתים.
משה נקווה: אם אתם תחתכו את הגזע הזה, אנחנו נחזור לאירופה.
משה נקווה: אם כל אחד פה לא ייתן יד כדי שהמדינה הזאת לא תתמוטט, זה יהיה נורא.
משה נקווה: כל יום אנחנו שומעים אסונות, אבל יש גם צד אחר של אהבת המולדת.
משה נקווה: יש פה מגמה לא לתת.
משה נקווה: חיים אמר, אני זועק מגרונם של אנשים.
משה נקווה: זה נכון.
משה נקווה: אם זאת לא בושה, תעמידו אותנו בכיכר העיר ותירו בנו.
משה נקווה: אל תהיו חסידי אומות העולם.
משה נקווה: אתם לא כאלה, אתם אנשים רעים.
משה נקווה: אתם פגעתם בנו.
משה נקווה: גברתי היושבת ראש אמרה, כי אנחנו גיבורים.
משה נקווה: גברתי היושבת ראש, החביאו אותנו מאחורי חומות, אבל טיפסנו על הקירות כדי לצאת החוצה.
משה נקווה: בימים הקרובים אני מסיים ספר על חיי, והכל יהיה כתוב שם.
משה נקווה: היום בעידן של ההיי-טק, לא צריך להרים פירמידות של מצרים.
משה נקווה: היום זה הכל כפתורים.
משה נקווה: גם המזכירה שלך יושבת על כיסא גלגלים.
משה נקווה: מהמקום אנחנו יכולים לעשות דברים שאתם לא יכולים לעשות.
משה נקווה: קחו אותנו איתכם.
משה נקווה: 600,000 איש רוצים להשתלב בחברה.
משה נקווה: איך אתם רוצים שאני אציע חברות לאיזו בחורה, כאשר מראים אותי מבקש משקפיים מאיזו עמותה.
משה נקווה: זה בכי לדורות.
משה נקווה: גם בי השתמשו כדי לקבל תרומות.
משה נקווה: איך אני אסתכל לבן שלי בעיניים.
משה נקווה: בשביל הנכדים שלי, סבא זה עולם ומלואו.
משה נקווה: אם לא הייתי הופך את זה להומור, זה לא היה כך.
משה נקווה: אתם גרמתם לי להיות לבד בעולם.
סיגלית צפריר: כל מילה נכונה.
סיגלית צפריר: לאדם נכה יש התמודדות מאוד קשה עם הנכות.
משה נקווה: אנחנו נתקלים באטימות, אבל אנחנו אוהבים את המולדת.
משה נקווה: חברים שלנו מתגייסים למשטרה, מתנדבים לצבא.
משה נקווה: אני אמנה לך פה עשרות אנשים, שתורמים יותר מכל אלה שבחרו אותם לכל מיני דירקטוריונים.
משה נקווה: אנחנו עם יהודי, זאת אבן הפינה.
משה נקווה: אנחנו נשמח לעזור לך, גברתי היושבת ראש.
משה נקווה: אם תרצי להוכיח את הצדק, אנחנו נעמיד פה שובל של נכים, שיתחיל בתל אביב וייגמר בירושלים.
משה נקווה: בקריאת טלפון אנחנו יכולים לארגן עשרות אלפי נכים.
משה נקווה: לרשותך תעמוד פה שורה ארוכה, שתתחיל בכנסת ותיגמר באילת.
משה נקווה: כל אחד מהם יספר לך על הרשעות של המוסדות.
משה נקווה: אני נכה פוליו, שניתחו אותו עשרות ניתוחים סתם.
משה נקווה: כל ילדותי שכבתי בבתי חולים.
משה נקווה: לא דאגו לי למסגרת חלופית, ואולי זאת הזכות שניתנה לנו על ידי בורא עולם, לקום ולהילחם למען הדורות הבאים.
משה נקווה: היום זאת אבן הפינה.
סופה לנדבר: שתדע לך, המילים שלך יצאו מהלב ונכנסו ללב.
סופה לנדבר: לפני מספר שנים הייתי סגנית שר וסגנית יו"ר הכנסת.
סופה לנדבר: לפני זה הייתי יו"ר הוועדה הזאת.
סופה לנדבר: אחרי שסיימתי את התפקיד הזה, הקמתי קרן לנזקקים.
סופה לנדבר: אני נכנסת לבתים ומחלקת מזון.
סופה לנדבר: אני לא אוהבת לבקש נדבות, אבל פעם אחת בשנה אני עושה את זה בטלוויזיה וברדיו.
סופה לנדבר: באחת מהרשתות אמרו, מה פתאום היא חברת כנסת.
סופה לנדבר: אמרתי, שאני מנהלת את הקרן בהתנדבות.
סופה לנדבר: אני נכנסת לבתים ופותחת את המקררים של בני האדם, אני יודעת מה קורה שם.
סופה לנדבר: חבר הכנסת הציע לי להקים מטה מאבק משותף אתכם.
סופה לנדבר: לפני שבוע עשינו כנס נגד ביטול החקיקה שלי על בית חולים באשדוד, שעברה בשנת 2002.
סופה לנדבר: נעשה אותו דבר אתכם.
סופה לנדבר: אנחנו נכריח את מדינת ישראל לשמוע ולהיות רגישים לעניין.
אבנר עורקבי: השאלה שלי, היא למה לתחם את השיקום בזמן?
אבנר עורקבי: שבית החולים השיקומי בעצמו יחליט.
חיים רייזלר: אתם חושבים שנכה צה"ל ייזרק מבית חולים אם הוא יעבור את התקופה הזאת?
אבנר עורקבי: למה יש רק מכון אחד, מכון לואיס?
אבנר עורקבי: למה לא קיימים כמה מכונים כאלה בארץ?
סופה לנדבר: אנחנו נשאל את משרד הבריאות.
סיגלית צפריר: אבל הוא יד אחת עם מכון לואיס.
סופה לנדבר: זה לא יהיה.
דינה פלדמן: אני עובדת בממשלה, ולמרות זאת אני פניתי לשר הבריאות במחאה חריפה נגד העובדה המוכחת, שהשיקום הרפואי, הפרא-רפואי והחברתי הוא ילד חורג של משרד הבריאות.
דינה פלדמן: משרד הבריאות פועל במודל רפואי.
דינה פלדמן: קודם כל מעניין אותו בתי החולים והמוסדות, כאשר היתר זה ילד חורג.
דינה פלדמן: הדברים האלה לידי ביטוי בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
דינה פלדמן: גם שם השיקום הוא ילד חורג.
דינה פלדמן: אין סטנדרטים דומים.
דינה פלדמן: אין יחידה שעומדת בפני עצמה, שמפתחת דיסציפלינה, סטנדרטים, מערכת תקציבית, פועלת ונלחמת כל שנה על התקציב.
דינה פלדמן: זאת תת יחידה של הגריאטריה.
דינה פלדמן: מכאן מתחיל הכל.
דינה פלדמן: לא ייתכן שבמשרד הבריאות לא יכירו בתחום של השיקום הרפואי, הפרא-רפואי והחברתי, ויחביאו את זה מתחת לאיזו יחידה.
דינה פלדמן: אני לא מתפלאת שמפנים אנשים שצריכים להשתקם לגריאטריה.
דינה פלדמן: מי שמטפל בנושא של השיקום, זה הגריאטריה.
דינה פלדמן: אני דרשתי משר הבריאות שיקים יחידת שיקום שעומדת בפני עצמה, שתפתח גאוות יחידה, שתפתח אמצעים לוגיסטיים, שתפתח תקציביים, שתפעיל את קופות החולים.
דינה פלדמן: נציגת קופת החולים, זה פשוט מחריד מה שאת מספרת.
דינה פלדמן: אתם צריכים לפתח סל שיקום שלא כולל בחוק, ואתם צריכים לעשות טובות לחולים.
דינה פלדמן: איזו מן מדינה זאת?
דינה פלדמן: לא יכול להיות דבר כזה.
דינה פלדמן: סל שיקום צריך להיות מוגדר בחוק כמו שיש סל בריאות.
דינה פלדמן: צריך לתקצב אותו ולעשות הערכות, כמו שעושים גדולי מערכת הבריאות בנושא של הבריאות הרפואית.
דינה פלדמן: אני לא רואה שום התקדמות ממשית בנושא, אם לא יקרו שני דברים חשובים ביותר.
דינה פלדמן: האחד, הוא שיהיה חוק ביטוח שיקום ממלכתי, שיגדיר בדיוק סל שירותים בתחום השיקום.
דינה פלדמן: כל אזרח במדינת ישראל, ולא רק נכה צה"ל ונכה תאונות עבודה, יוכל לקבל שיקום ברגע שהוא יזדקק לזה.
דינה פלדמן: היום הם תלויים בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
יצחק זיו: האם יש אפשרות שתעבירי אלינו את הדברים על מנת שנתחיל לעבוד על זה?
דינה פלדמן: אני מוכנה לעשות אתכם עבודה משותפת.
דינה פלדמן: אני אגייס את משרד המשפטים.
דינה פלדמן: יכול להיות שזאת צריכה להיות חקיקה של חברי כנסת ולא של הממשלה.
דינה פלדמן: לא צריך לחכות עד שיהיה חוק.
דינה פלדמן: צריך לקבוע בחקיקה מהירה, להקים מערכת שיקום.
דינה פלדמן: במדינת ישראל יש היום 120 רופאים שיקומיים.
דינה פלדמן: אין להם גאוות יחידה, הם מפחדים לדבר, הם לא מפתחים את התחום, הם שבויים במערכת של משרד הבריאות.
דינה פלדמן: הייתי בכנס ואמרתי להם שיתעוררו, והם אמרו לי שמישהו צריך לבוא מבחוץ.
דינה פלדמן: יש היום 3 יחידות של שיקום שהתחילו להתפתח: תל השומר, רעות, בית לוינשטיין.
דינה פלדמן: אנשים שגרים בצפון ובדרום מנותקים ולא מקבלים שירות.
דינה פלדמן: הקמה של יחידה כזאת, הקמה של רישוי בנושא השיקום, הגיוס של כל המערכת הפרא-רפואית, הם על הפנים.
דינה פלדמן: מתוך הכסף הגדול שמושקע במערכת הבריאות, כל כך מעט מגיע לשם.
דינה פלדמן: אני כנציבת השוויון אומרת, שהגיעה העת לשים לזה סוף, לא בחסד אלא בזכות.
דינה פלדמן: זה לא מתאים למדינה.
דינה פלדמן: מערך ארגוני בתוך מערכת הבריאות, כתיבה של סטנדרטים, התחשבנויות, עדכון הסל, וחקיקה ראשית שתעשה סדר.
דינה פלדמן: אז הכל יבוא על מקומו בשלום, והחברים האלה לא יהיו קורבנות של מערכת אטומה לחלוטין.
דינה פלדמן: אני מסכימה עם כל מילה שנאמרה פה, למרות שאני עובדת מדינה.
סיגלית צפריר: להיות חולה ונכה, זה שני דברים מאוד קשים.
סיגלית צפריר: לא כל בן אדם יכול להתמודד עם זה.
סיגלית צפריר: כאשר כבר מתמודדים עם המחלה והנכות, באה המדינה ולא מאפשרת להרים את הראש.
סיגלית צפריר: דינה פלדמן: היא תשקיע בך ברפואה, אבל בדקה שאת צריכה ללכת לקהילה ולשיקום, אין.
סיגלית צפריר: איך בן אדם כזה יכול להתרומם?
רוני שכטר: הוא לא יכול.
רוני שכטר: כמדינה אנחנו משאירים אותם בחיים, אבל אנחנו לא דואגים להם להמשיך לחיות.
סיגלית צפריר: אני עובדת בחברת אלעל.
סיגלית צפריר: כאשר עברתי את הקטיעה, זאת היתה הטראומה הכי קשה.
סיגלית צפריר: בזכות מקום העבודה שלי אני שוקמתי.
סיגלית צפריר: אני נלחמתי עם המוסדות, ומקום העבודה בא לקראתי.
סיגלית צפריר: היתי באה לשעה, אחרי חודש לעוד שעה ועוד חצי שעה.
סיגלית צפריר: הם שיקמו אותי.
דינה פלדמן: זה שיקום אמיתי.
סיגלית צפריר: בזכות החברה הזאת חזרתי לחיים.
סיגלית צפריר: לא ייתכן שהמדינה פה לא תעזור בשום דבר.
סיגלית צפריר: היום אני לא יכולה לחזור לעבודה.
סיגלית צפריר: אני במצב שאני לא יכולה לעבוד.
סיגלית צפריר: זה מטריף אותי.
סיגלית צפריר: בראש אני נורמאלית ובגוף אני לא.
חיים רייזלר: אם ידאגו לך, את כן תהיי נורמלית.
סיגלית צפריר: היום אני לא יכולה.
סיגלית צפריר: אני באתי לכאן במאמץ מטורף.
סיגלית צפריר: למה בן אדם צריך לעבור את זה.
חיים רייזלר: בישיבה הזאת חסרים שני רופאים.
חיים רייזלר: פרופסור איסקוב, שהוא מורי ורבי בנושא השיקום.
חיים רייזלר: אם לא הבן אדם הזה, לא היו נעשים בכלל שינויים בנושא הזה.
סיגלית צפריר: הוא מנסה להפעיל את הפרוטקציה שלו, כדי שיקבלו אותי לשיקום.
חיים רייזלר: אנחנו הצרכנים.
חיים רייזלר: כדאי שתשמעי גם את הרופאים הללו.
חיים רייזלר: בגלל המהירות שבו נקבע מועד הדיון, לא הספקתי להביא לכאן את הרופאים הללו.
חיים רייזלר: פרופסור מלר, אמר שהוא נותן מיליון דולר לשקם ילד בן 16 ואחרי זה נותנים לו פרותזה ב-12,000 שקלים שהוא לא יכול ללכת איתה.
חיים רייזלר: זה חשוב שהאנשים האלה יהיו פה.
חיים רייזלר: אלה אנשים שהם מלכי הארץ.
חיים רייזלר: אין שני להם בארץ.
חיים רייזלר: הם לא פוחדים מאף אחד.
חיים רייזלר: הוא היה מוכן להגיע לפה.
חיים רייזלר: חשוב שתהיה עוד ישיבה בנושא הזה, כדי שיגיעו בעלי המקצוע האלה.
חיים רייזלר: אני אדאג שהם יבואו.
חיים רייזלר: זה פשוט מזעזע.
יצחק זיו: לעוזר שלי יש ילד אחד פגוע מוחי ברעות, וילד שני בקומה כבר 10 שנים.
יצחק זיו: אני לא מבין איך הוא מתפקד.
יצחק זיו: יש כאלה שאומרים: הוא לא דובר, מה הוא עושה בשבילך.
יצחק זיו: אני לא נותן לאף אחד להוציא מילה, משום שמה שהוא עושה זאת עבודת קודש.
משה נקווה: האלוף יאיר, הוא אחד הלוחמים הנועזים של צה"ל.
משה נקווה: באחד הראיונות הוא סיפר שכאשר הוא הגיע לבתים לבשר את הבשורה המרה, זה היה קשה.
משה נקווה: כאשר דפקו בדלת שלו, ראו איך הוא פרץ בבכי.
משה נקווה: אז הוא הבין כמה זה קשה.
משה נקווה: אני מאחל לכולכם בריאות וחיים ארוכים ושלווים.
משה נקווה: אם אתם נחשפתם לוועדה הזאת, תדעו שזאת ועדה שהיא יותר חשובה מוועדת חוץ וביטחון.
משה נקווה: כולכם תהיו עכשיו השגרירים של הנושא הזה.
משה נקווה: הוועדה הזאת יכולה לשנות את הנושא הבריאותי של מדינת ישראל.
משה נקווה: מכאן אנחנו יכולים להפוך להיות אור לגויים.
משה נקווה: אני שחקן נבחרת כדורסל נכים לשעבר.
משה נקווה: אני מתבייש להתכתב באי מייל עם חברים שלי, יו"ר ארגונים בעולם.
משה נקווה: צריך לראות מה עושים לנכים בעולם.
משה נקווה: כאשר נכה מגיע לתור לדיסנילנד, כולם זזים.
משה נקווה: איזו אדיבות ויופי.
משה נקווה: אם לא מבינים בהסברה, יש חוקים.
משה נקווה: זאת החובה של הוועדה הזאת.
ירון דוזטס: נושא אחד שאני רוצה לדבר עליו כאן, קשור לחניות נכים.
ירון דוזטס: צריך לשנות את החקיקה בנושא הזה.
ירון דוזטס: השיניים של החוק הזה ממש לא חדות.
דינה פלדמן: עכשיו יש עבודת מטה בנושא הזה.
יצחק זיו: ברחוב הירקון יש שלט שלא רואים אותו, ואני חניתי שם.
ירון דוזטס: דובר כאן על מכון לואיס, שאני מכיר אותו באופן אישי.
ירון דוזטס: לטעמי, יש פה פגם בזה שהגורם המקצועי הוא גם הגורם המשלם.
ירון דוזטס: מכון לואיס הוא הגוף המקצועי והמשלם של קופת חולים כללית במקרים של תאונות עבודה.
ירון דוזטס: ביטוח לאומי מעביר לחשב הכללי חבילה של כסף עבור השיקום, וברגע שקופת החולי מקבל את הכסף היא מתחילה לקצץ.
ירון דוזטס: הרווח הזה שנשאר לקופות החולים נובע מההתקשרות עם מכון לואיס.
ירון דוזטס: מכון לואיס מוריד את רמת הפרותזות של הנכים לרמת פרותזות של משרד הבריאות.
ירון דוזטס: פגועי פעולות איבה, אלה אנשים שמגיע להם המון.
ירון דוזטס: אני מוצא את עצמי הרבה פעמים מתווכח ויכוח סרק על מוצרים שלא במחירון.
סופה לנדבר: אנחנו נדון בפעם הבאה בנושא של מכון לואיס.
סופה לנדבר: אני מבטיחה שנפתח את תבת הפנדורה הזאת.
ירון דוזטס: כל יום שני אני יושב במרפאה של מומים מולדים.
ירון דוזטס: 30% מהזמן של הרופא מבוזבז באופן מוחלט על כתיבת מכתבים לקופות חולים, שלא מקבלים טופסי 17.
ירון דוזטס: הרבה פעמים קופות החולים דורשים באופן חוזר.
ירון דוזטס: בגלל שהוועדה היא ועדה ארצית, היא מורכבת מרופא משקם, פסיכולוגית, מרפאות בעיסוק ופיזיותרפיסטית.
ירון דוזטס: קופות החולים מערימות קשיים.
ירון דוזטס: אם בן אדם חוזר כל שנה או שנתיים, זה לא בסדר.
ירון דוזטס: היד לא צומחת בחזרה.
סופה לנדבר: אני לא רוצה להרחיב, כי אני יודעת שיש המון בעיות במערכת הבריאות.
סופה לנדבר: אנחנו הולכים לטפל בדבר נוסף.
סופה לנדבר: אדם שצריך לעבור ניתוח מסובך, הוא לא יכול לבחור מנתח מסוים.
סופה לנדבר: כל החיים הוא שילם והיום הוא רוצה לעבור ניתוח, ולא נותנים לו לבחור רופא.
סופה לנדבר: זה יהיה דיון קשה מאוד, אבל אנחנו נטפל בנושא הזה.
סופה לנדבר: אני חושבת שהחקיקה שאנחנו נעבוד עליה, תתחיל לעזור לאנשים.
סופה לנדבר: נצטרך לפנות לשר הבריאות, כדי לדרוש להקים את המערכת השיקומית.
סופה לנדבר: אני רוצה עכשיו לשמוע את ההתייחסות של הקופות.
סופה לנדבר: תאמרו, מה אתם עושים במקרים הללו, האם קיבלתם פניות, איך אתם מטפלים בהן, האם יש חוברת שמקבל אדם שצריך לעבור שיקום?
דורית להב: אני מכירה יותר את אזור ירושלים.
דורית להב: התפקיד שלי הוא בתחום העבודה הסוציאלית.
דורית להב: בירושלים יש מערכות שיקום, שהקופה שלנו מפנה אליהן: הדסה הר הצופים, בית חולים הרצוג, רעות, וזאת במסגרת של אשפוז, או של אשפוז יום.
דורית להב: הכל נעשה בהתאם להמלצות של הרופאים בבתי החולים.
דורית להב: יש קשר עם רופאת שיקום שיש לנו במחוז, אורה גורדון, שמקבלת את החומר, ולעיתים היא אפילו מגיעה לביקורים בבתי חולים כדי להכיר את אותם חולים.
דורית להב: יש קשר עם בית החולים, עם העובדים הסוציאליים והצוות הרפואי, כדי לחשוב על תוכנית של המשך שיקום.
דורית להב: אם הצוות אומר שמוצו כל האפשרויות אז יש אחר כך המשך בבית במסגרת היחידות לטיפול המשך.
דורית להב: אני כעובדת סוציאלית מפנה הרבה פעמים גם למסגרות שיקום אחרות, מעבר למה שהקופה נותנת, כמו השיקום של יד שרה, שמוכר לאוכלוסייה הצעירה.
דורית להב: מאוד צרם לי לשמוע את מה שאתה אמרת על העובדים הסוציאליים בבתי החולים.
דורית להב: אחד הדברים המרכזיים שאנחנו עושים, זה לעזור בנושא של מיצוי זכויות.
חיים רייזלר: אני מסתובב בבתי חולים, ואם אני לא נותן להם את הזכויות שלהם, הם לא יודעים עליהן.
דורית להב: זה כואב מאוד לשמוע.
דורית להב: במאוחדת יש לנו עובדת סוציאלית בתחום האונקולוגיה.
דורית להב: הוצאנו חוברת של כל הזכויות של החולים האונקולוגים, אם זה בקופה ואם זה בקהילה.
דורית להב: באינטרנט מפורסמות כל הזכויות במסגרת שירותי הבריאות הנוספים.
דורית להב: היום אני מרגישה שלא מנסים להסתיר, ולוקחים אותנו כשגרירות וככאלה שצריכות להפיץ את הידע.
דורית להב: אני מגיעה הרבה פעמים לשיקום בהר הצופים, כדי להשתתף בישיבות רב מקצועיות, כדי לקבל החלטה איך לעזור הלאה כאשר האדם משוחרר.
דורית להב: היו מצבים שבהם היו ויכוחים.
דורית להב: המגמה בקופה, היא כמה שיותר לאפשר שעות שיקום.
דורית להב: לא פניתם אלינו באופן ישיר.
דורית להב: אם יש מקרים של מבוטחי מאוחדת, אני אשמח לשמוע.
חיים רייזלר: הקהל מפחד שייקחו לו גם את המעט שהוא מקבל.
חיים רייזלר: אנשים פוחדים לפתוח את הפה.
חיים רייזלר: פה כל אחד יודע להילחם על הזכויות שלו, אבל יש כאלה שלא יודעים להילחם.
חיים רייזלר: מדובר בחתך הסוציו אקונומי הכי נמוך, בעולים החדשים, באלה שבאים מעיירות פיתוח וכו'.
חיים רייזלר: הם לא יודעים מה הן הזכויות שלהם.
דורית להב: אני רוצה להתייחס להצעה של ד"ר פלדמן.
דורית להב: חוק ביטוח בריאות ממלכתי קיים.
דורית להב: אז מה אין בעיות, אין תלונות?
דורית להב: זה לא הדבר שיפתור את בעיית השיקום.
דורית להב: יש כל כך הרבה תלונות של חולים שפונים שאין תרופות בסל בסל.
דורית להב: כאשר אני נפגשת עם האוכלוסייה הנכה, אומרים לי שההתמודדות עם המחלה היא לעיתים הרבה יותר קלה מאשר ההתמודדות עם הבירוקרטיה.
חיים רייזלר: כמה שאת צודקת.
משה נקווה: הקופה מצפה שאנשים יתייאשו.
סיגלית צפריר: זה גם מה שהרופא המשקם אומר.
סיגלית צפריר: הם מצפים שאנשים יתייאשו בדרך.
דינה פלדמן: בשיקום יש מודל של קייס מנג'ר, שהוא עוזר לאדם ורץ במקומו.
דינה פלדמן: במשרד הבריאות עדיין לא מכירים את המודלים האלה.
דורית להב: לי הרבה פעמים יוצא לי להיות המתווכת בין החולה לבין המערכת.
דורית להב: אם אין הצלחות, צריך להיות יצירתיים ולחשוב מה יש בקהילה.
סופה לנדבר: כאשר אתם מקבלים פניות מחברים, תדעו שאנחנו כאן כדי לטפל טיפול פרטני.
סופה לנדבר: אנחנו לא מתביישים גם להגיד לא.
סופה לנדבר: שבוע שעבר קיבלנו 60 פניות, כאשר כל פנייה מקבלת תשומת לב וטיפול.
סופה לנדבר: אם אדם בעצמו לא יכול לדפוק בדלת כי יש קיר ואטימות, אנחנו כאן כדי לשבור את הקיר.
יורם פרדינרו: בתפקידי אני עוסק בנושא הזה של התקשרויות עם גופים שמספקים בין השאר שירותי שיקום.
יורם פרדינרו: מאז ביצענו מספר התקשרויות עם גופים שעוסקים בנושא הזה של השיקום.
יורם פרדינרו: התנאי הראשון כדי להתקשר עם גוף כזה, הוא העובדה שיש לו רישיון ממשרד הבריאות לבצע את השיקום.
יורם פרדינרו: אם אין רישיון כזה שהוא חד משמעי, אין התקשרות.
יורם פרדינרו: בהתקשרויות שלנו עם הגופים מדובר על מבחן, שמהווה מדד מקובל להתקדמות החולה בנושא השיקום.
יורם פרדינרו: החולה מסיים את הפרוטוקול השיקומי שלו רק לאחר שהוא ענה על אותו מדד.
יורם פרדינרו: אנחנו בקופת חולים לא מפנים שום חולה שיקום למחלקה גריאטרית, בין אם מדובר בחולה צעיר ובין אם מדובר בחולה מבוגר.
יורם פרדינרו: משרד הבריאות הוציא הנחיות חד משמעיות, וקופות החולים נבדקות בעניין הזה.
יורם פרדינרו: באופן חד משמעי, לא מפנים חולים לבצע שיקום במחלקות גריאטריות.
יורם פרדינרו: כרגע אנחנו במשא ומתן מתקדם על מנת לעודד שיקום בבית המטופל.
יורם פרדינרו: בדקנו עם משרד הבריאות את המצבים והמקרים שבהם אפשר לשקם חולה בביתו.
יורם פרדינרו: זה כרוך גם בהסכמת המשפחה ובתנאים פיזיים בבית.
יורם פרדינרו: חלק מהרופאים המשקמים חושבים, כי השיקום בבית המטופל הוא רפואה נכונה.
יורם פרדינרו: אין שום חובה לבצע את השיקום אך ורק במוסדות אשפוזיים.
סופה לנדבר: בזמן שחולה חושב שהוא צריך להישאר בבית חולים, חובה שלא תחסכו עליו.
יורם פרדינרו: זה לא שיקול של כסף, אלא שיקול של רפואה נכונה.
יורם פרדינרו: אם הרופא חושב שזה נכון, המשפחה מאורגנת והחולה רוצה, אלה התנאים המצטברים כדי לעשות את השיקום בבית.
יורם פרדינרו: בחלק מהמקרים מדובר על חולים שעוברים ניתוחים אורתופדיים, שברים בפרק הירך, ואצלם נדרש שיקום ללא דריכה.
יורם פרדינרו: מדובר על שהייה של 6 שבועות במחלקה.
יורם פרדינרו: משרד הבריאות דורש שהשהייה תהיה במחלקה משקמת, למרות שהחולה כמעט לא עושה שום הליך שיקומי באותה תקופה.
יורם פרדינרו: גם בתקופה הזאת אנחנו מאשפזים אך ורק במחלקות שיקומיות.
יורם פרדינרו: הבעיה היא, שאין מספיק מחלקות משקמות.
יורם פרדינרו: ככל שהדבר קשור אלינו, מדובר אך ורק במחלקות משקמות.
ענת פינסטרבוש: כל מקרה נבדק באופן פרטני.
ענת פינסטרבוש: כאשר חולה נמצא עדיין בבית החולים, הולך אליו צוות או איש מקצוע, ואז נקבע איזה שיקום הוא יקבל ובאיזו מסגרת.
ענת פינסטרבוש: זה נעשה תמיד בתיאום עם המשפחה, החולה והרופאים.
ענת פינסטרבוש: אנחנו לא שמענו על תלונות שהגיעו.
ענת פינסטרבוש: אם תהינה, הן תטופלנה.
חיים רייזלר: אני חבר קופת חולים מכבי.
חיים רייזלר: אותי שלחו לאלישע ואני ברחתי משם.
חיים רייזלר: אחרי יומיים נאלצו לקטוע לי את הרגל.
חיים רייזלר: אותי רצו לשלוח לבית עידן בקריית מוצקין.
חיים רייזלר: איזו מחלקה יש שם?
חיים רייזלר: זה בית חולים סיעודי.
חיים רייזלר: אני הייתי בן 50 כאשר זה קרה לי.
ענת פינסטרבוש: אני לא מכירה את מוסדות חיפה.
ענת פינסטרבוש: אומרים לי שיש שם מחלקת שיקום.
חיים רייזלר: זה לאחרונה.
חיים רייזלר: אני מדבר על לפני 3 שנים.
חיים רייזלר: בגלל שיש לי פה, לא שלחו אותי לשם.
חיים רייזלר: את האחרים שולחים לשם על בסיס יומי.
חיים רייזלר: פרופסור שמר יודע על זה, כי אמרתי לו את זה.
חיים רייזלר: אל תנצלו את החולשה של האנשים.
חיים רייזלר: מדובר בחתך סוציו-אקונומי נמוך שאסור לפגוע בו.
חיים רייזלר: אני מצאתי פה אוזן קשבת, אחרי שפניתי לוועדת העבודה והרווחה מיולי.
חיים רייזלר: לא התייחסו למכתב שלי.
סופה לנדבר: זאת ועדה מאוד מלאה.
חיים רייזלר: את ריגשת אותי בצורה כזאת.
חיים רייזלר: מה שלא תעשי, את אלוהים בשבילי.
רבקה אובריציגר: אני מאגף הגריאטריה במשרד הבריאות.
רוני שכטר: תראי איזו נציגה שלח אלינו משרד הבריאות.
רוני שכטר: מה אמרתי קודם?
רוני שכטר: נכות זאת זקנה בטרם עת.