GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: האזרח הקטן אומר שהוא לא יודע כמה זמן הוא דיבר והוא מבקש לקבל את המידע, אבל אתה מסרב לתת לו את המידע מכל מיני שיקולים – ואני מבקש סליחה מאנשי התקשורת – שהם לא לעניין.
יעקב מרגי: המידע מצוי אצלך ואתה מסרב לתת אותו.
יעקב מרגי: לא יזיק אם תשקיעו כסף בפיתוח תוכנה.
עידו יואב: כוונתי לא הייתה לפטור את החברות הסלולריות ואני מסכים אתך שהמידע צריך להיות זמין.
עידו יואב: הבעיה היא שגם אם המידע יהיה זמין, גם אם החשבונות הגיעו אל הצרכן, הוא לא קורא אותם.
סופה לנדבר: יש לנו עוד נושא לדיון והוא תשלום עבור שליחת חדשות מבלי שהלקוח מקבל את המידע שעבור השירות הזה הוא צריך לשלם.
סופה לנדבר: השאלה הנוספת היא מה קורה כאשר השיחה עוברת למשיבון.
מאיר בן-בסט: ביום רביעי שעבר, שר התקשורת, מר אטיאס, התארח בפורום חי ב-YNET וענה לשאלות הגולשים.
מאיר בן-בסט: הופנתה אליו השאלה הבאה: "הרבה פעמים אני מתקשרת וכשאין תשובה בצד השני, לאחר כמה צלצולים, ולפעמים גם ללא צלצולים, אני מגיעה לתא קולי ולא רוצה להשאיר הודעה.
מאיר בן-בסט: אחר כך אני רואה חיובים בחשבון על שיחות קצרות מאוד.
מאיר בן-בסט: למה אני לא יכולה לנתק ולא להיות מחויבת?
מאיר בן-בסט: הופיעה באתר שלכם ביום 11 באפריל 2006 הודעה שאתם יוצאים בשימוע בנושא.
מאיר בן-בסט: למה עוד לא קרה שום דבר?
מאיר בן-בסט: עברו כבר שישה חודשים וזה נושא מאוד חשוב וצרכנים".
מאיר בן-בסט: גברת בשם דנה פנתה לכבוד השר והוא ענה לה כלהלן: "שלום דנה.
מאיר בן-בסט: אני מעריך שעד סוף השנה הנושא יבוא על פתרונו לאחר שסיימנו את השימוע וקיבלנו את התייחסות החברות הנוגעות בדבר".
מאיר בן-בסט: סוף השנה זה 31 בדצמבר 2006 ואנחנו נצטרך לעקוב ולראות שזה אכן מתבצע.
סופה לנדבר: הולכים סחור סחור, אומרים לנו שהשר ענה, השר דיבר, אנחנו נדון, אנחנו נדבר, אבל דבר לא קורה.
מאיר בן-בסט: יניב רונן אמר קודם שהצעת הדרג המקצועי של המשרד היא על שלוש שניות, שתיים פלוס אחת.
יניב רונן: הודעה מקדימה.
מאיר בן-בסט: זו ההצעה של הדרג המקצועי במשרד והיא מונחת על שולחנו של השר.
מאיר בן-בסט: הוא כתב כאן באופן מפורש שעד סוף דצמבר 2006 ייסגר העניין הזה והוא יחליט.
יעקב מרגי: לא עמדת מה עמדתו של השר.
מאיר בן-בסט: לא יודע מה עמדתו.
יעקב מרגי: ההבדל בינינו לבין השר הוא שלך ולי כאזרח אין לוביסט ואילו לחברות הסלולריות יש לוביסטים שמסתובבים בכנסת.
מאיר בן-בסט: הנושא השני שהועלה לדעתי הוא נושא "חם".
מאיר בן-בסט: גם אנחנו מקבלים תלונות לא מעטות על חיובים בחשבון הטלפון של ספקי תוכן חיצוניים.
מאיר בן-בסט: אנשים מקבלים חיובים של עשרות, ולפעמים מאות, שקלים על שירותי תוכן והם לא מבינים מהיכן הם הגיעו.
מאיר בן-בסט: אנחנו חושדים – ושוב, הכול בגדר חשדות – שיש פה מעשי עוקץ של אותם ספקי תוכן חיצוניים שלא צריכים לפעול על-פי רישיון מטעם משרד התקשורת.
מאיר בן-בסט: הם בחרו למשל בי כלקוח של חברה סלולרית מסוימת להיות לקוח שלהם.
מאיר בן-בסט: אני לא ביקשתי מהם שום דבר, אלא הם בחרו בי.
קריאה: ואי-אפשר לבטל את זה.
מאיר בן-בסט: הם מתחילים להזרים לי SMS, כל יום חמישה כאלה, כל SMS הוא בדיחה, כך שיש לי חמש בדיחות יומיות כאשר כל בדיחה עולה חמישה שקלים.
מאיר בן-בסט: אם אני מקבל חמש-שש פעמים, אני משלם 150 שקלים בחודש וזה על שירות שבכלל לא ביקשתי אותו.
מאיר בן-בסט: אנשים לא מתייחסים לזה בכלל, הם פשוט מוחקים את ההודעות, אבל את המכה הם מגלים בחשבון הטלפון שלהם.
מאיר בן-בסט: בימים הקרובים צריך להיכנס תיקון לרישיון של החברות הסלולריות על-פיו בעל רישיון – כלומר, חברה סלולרית – לא תאפשר הספקת שירות בתמורה או שלא בתמורה למנוי שלא ביקש את השירות באופן מפורש, ובנוסף לא תאפשר לספק את השירות לא מטעמה ולא מטעמו של ספק שירות, אותו ספק תוכן חיצוני, אם הצרכן לא ביקש זאת במפורש.
מאיר בן-בסט: זה תיקון שהתבצע בתקופה האחרונה וייכנס בימים הקרובים.
מאיר בן-בסט: אני מקווה שמה שיקרה בעקבות אותו תיקון, אנשים ידעו שיש דבר כזה.
מאיר בן-בסט: יידעו את הצרכן וגם יאפשרו לו לחסום את המכשיר שלו לשירותים האלה כי הוא לא צריך אותם.
אריאל מלאכי: דיברו כאן על חקיקה צרכנית.
אריאל מלאכי: אנחנו מקבלים את העיקרון הזה.
אריאל מלאכי: אם יש אפשרות להסדיר עניין בלי צורך בחקיקה, אנחנו נשמח, אבל הבעיה היא שהתרבות הצרכנית צריכה להתפתח משני כיוונים.
אריאל מלאכי: לא רק לבוא כל הזמן מצד הצרכנים אלא גם החברות הסלולריות צריכות להבין שהן צריכות לנהוג באיזושהי מסגרת של תרבות צרכנית מסוימת.
אריאל מלאכי: הבעיה היא שהן לא עושות זאת והן לא מכירות במסגרת צרכנית נאותה, ולכן מתחילות הבעיות האלה.
אריאל מלאכי: יש עוד נושא והוא הסוכנים.
אריאל מלאכי: הרבה פעמים קורה שסוכנים של החברות – והוזכר כאן שלכל חברה יש עשרות מרכזים ומאות סוכנים – לא תמיד מסבירים לצרכנים את התנאים.
אריאל מלאכי: נתקלנו בתלונות רבות, כאשר לפעמים סוכנים מגיעים לאנשים הביתה ואותם אנשים עושים חוזה עם חברה סלולרית, אבל בסופו של דבר מתברר שהחיובים שונים לחלוטין מכל מה שאותו סוכן הציג קודם לכן.
אריאל מלאכי: בדרך כלל לא מדובר באנשים שגולשים באינטרנט, כי אז הסוכן לא היה צריך להגיע אליהם אלא הם היו מגיעים לחברה כדי לרכוש טלפון.
אריאל מלאכי: מדובר על אותם אנשים מבוגרים או אנשים שיש להם פערים במידע, עולים חדשים, קשישים וכולי, שבאים ומוכרים להם סיפורים.
אריאל מלאכי: אומרים להם שהמחיר שלהם יהיה כזה, אבל בסופו של דבר המחיר שלהם הוא אחר.
אריאל מלאכי: אני לא נכנס לנושא תחנות השירות כי הניסיון שלנו אומר ששם המצב הוא קצת יותר טוב, אבל אם אפשר – ואני מבין שכרגע לא נותר הזמן – הייתי רוצה לשמוע התייחסות לגבי הסוכנים ולדעת האם בכלל יש פיקוח עליהם והאם החברות הסלולריות נכנסות לעניין הזה.
אריאל מלאכי: גם מבחינת הרגולטור שצריך לבדוק אם יש פיקוח על אותם סוכנים שבאים ומוכרים סיפורים לאנשים זקנים.
מאיר בן-בסט: אנחנו לא מפקחים על הסוכנים אלא אנחנו מפקחים על החברות הסלולריות בעלי הרישיון.
מאיר בן-בסט: הסוכנים האלה עובדים מטעם החברות.
מאיר בן-בסט: דרך אגב, אני מכיר את הנושא הזה.
מאיר בן-בסט: אותם סוכנים, זו פרנסתם, וגם אנחנו פגשנו סוכנים שלא מספרים את כל האמת.
מאיר בן-בסט: כשאתה לא מספר את כל האמת, אתה מצליח למכור.
מאיר בן-בסט: אכן אנחנו נתקלים לא פעם במקרים כאלה.
מאיר בן-בסט: הבעיה היא שאנשים מאמינים לסיפורים ומה שקובע בסופו של דבר זה מה שכתוב בנייר.
מאיר בן-בסט: לכן אנחנו כל הזמן אומרים לאנשים לקרוא על מה הם חותמים.
מאיר בן-בסט: כל מה שהסוכן מבטיח, לא שווה כלום אלא צריך לקרוא על מה חותמים.
סופה לנדבר: יודעים שחלק מהלקוחות לא יודעים עברית.
סופה לנדבר: לכן אנחנו צריכים שהנייר יתורגם לכמה שפות כדי שהלקוח יוכל להבין ולדעת על מה הוא חותם.
מאיר בן-בסט: לדעתי הבעיה היא של חברות הסלולר.
מאיר בן-בסט: כשמגיעות יותר מדי תלונות על סוכן מסוים, צריך להפסיק לעבוד אתו.
מאיר בן-בסט: הנושא הזה בידי חברות הסלולר.
צ'יקו דורי: אני רוצה לומר מה לפחות אנחנו עושים.
צ'יקו דורי: בהנחה שלדעתנו השירות ללקוח צריך להיות הכי טוב, אנחנו כן מפקחים על הסוכנים.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שאנחנו צריכים עכשיו לגלוש לשיווק של החברות.
סופה לנדבר: אני אקבל את ההסבר של החברות בנושאים שהעליתי היום.
סופה לנדבר: אני רוצה שהלקוח יקבל לביתו – ואתם תחליט על כך יחד עם משרד התקשורת – את המידע הדרוש.
סופה לנדבר: אם זה לא ייעשה, אני מבקשת התערבות משרד התקשורת.
סופה לנדבר: לקוח צריך לקבל לביתו את הפרסום או ההסבר על שינויים במסלולים תעשו פרסומת לא רק בתקשורת אלא אני כלקוח רוצה לקבל בבית את כל ההסברים והשינויים שקיימים בתעריפי החברה.
סופה לנדבר: אני לא מקבלת את דבריה של נציגת פלאפון.
סופה לנדבר: נכון שיש שינויים והשינויים מהירים, אבל החברה יודעת לדאוג לתקציבים שלה, והיא צריכה לדאוג לכך שהלקוח תמיד יהיה מרוצה.
סופה לנדבר: אנחנו נקיים מעקב ואחרי חודש ימים נקיים ישיבה נוספת.
סופה לנדבר: אני מבקשת ממשרד התקשורת לטפל בנושא במהירות.
סופה לנדבר: אני מבקשת תשובות ברורות שיאמרו לי איך תגרמו לאנשים המדברים פחות מדקה שלא ישלמו עבור דקה שלמה.
סופה לנדבר: אני רוצה לדעת מה החברה עושה ומה עושה משרד התקשורת כאשר שיחה עוברת למשיבון ואיך החברה לא תחייב את הצרכן בגין שיחה שלא ביצע.
סופה לנדבר: אני מודה למר חמי אריאל על שהסב תשומת ליבנו לבעיה מאוד חשובה.
סופה לנדבר: אני רוצה לפתוח ולהגיד שאני ממש מתרגשת.
סופה לנדבר: חיים פנה אלי והיתה לנו שיחה.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד, כי חברי הכנסת הם גם קודם כל בני אדם.
סופה לנדבר: לאף אחד אין מניעה ממה שיכול לקרות בחיים.
סופה לנדבר: לא ראיתי בבת אחת כל כך הרבה גיבורים.
סופה לנדבר: תהליך השיקום הוא כל כך קשה, ואם אתם מסוגלים להתגבר על זה, ללכת ולחזור לחיים הרגילים, אתם גיבורים.
סופה לנדבר: היום אנחנו מצדיעים למה שאתם עברתם בחיים.
סופה לנדבר: אני יושבת ראש הפדרציה הרוסית של דוברי רוסית.
סופה לנדבר: לפני כמה שנים הייתי באיזה אירוע, וגברת אחת התחילה לשיר ומשמעות השיר היתה: במלחמה קטוע רגל התאושש אחרי הרדמה, וכאשר הוא התעורר מההרדמה הוא התעורר מזה שהאחות שטיפלה בו התחילה לבכות והדמעות נפלו עליו.
סופה לנדבר: היא בכתה ממה שעבר על הבחור הצעיר הזה.
סופה לנדבר: הוא פתח את העיניים ומתוך הכאב אמר לה, אל תבכי, אני עוד אקום וארקוד יחד איתך.
סופה לנדבר: זה היה קטוע רגל שקם ועבר את הסיפור הזה.
סופה לנדבר: זה היה סיפור מהחיים ומישהו כתב על זה שיר.
סופה לנדבר: אני מרגישה צורך לטפל בכם.
סופה לנדבר: אנחנו נעשה הכל כדי להקל עליכם.
סופה לנדבר: יכול להיות שזאת תהיה הישיבה הראשונה, אבל לא אחרונה.
סופה לנדבר: אני אבקש מכם להציג את עצמכם, ואחר כך אנחנו נתחיל לנהל את הישיבה.
יצחק זיו: אני מכיר את סיגי מאז שנולדה ואת הוריה.
יצחק זיו: אני מכיר כמעט את כל התהליך.
יצחק זיו: אני אישית גם עברתי מצבים לא קלים.
יצחק זיו: יש לי בן קטוע רגל ממחלה.
יצחק זיו: אשתי, ז"ל, נפטרה מהמחלה.
יצחק זיו: אני כאן כדי לעזור לכם.
סופה לנדבר: אני מתארת לעצמי שהגעתם לכאן כי מתחת לגג של כל אחד יש צרות משלו.
סופה לנדבר: לנו יש את כל הסבלנות, ואנחנו ניתן לכולם לדבר.
יצחק זיו: בשבוע שעבר היה טקס הענקת מדליות לספורט הנכים בספיבק.
יצחק זיו: אני הייתי בכנס, ואני אתמוך ואעשה כל מה שאפשר.
יצחק זיו: אני לא מבין, למה בכלל צריך לקרות הדבר הזה.
חיים רייזלר: למה יש הבדל בין נכה לנכה במדינת ישראל?
יצחק זיו: אני לא מבין את זה בכלל.
דינה פלדמן: לך יש את העבודה הכי קשה, כי שר הבריאות הוא מהמפלגה שלך.
סופה לנדבר: יניב ממרכז מידע ומחקר של הכנסת הכין לנו מחקר.
סופה לנדבר: מהמסמך עולה כי נכים מתלוננים על ירידה באיכות השירותים של שיקום.
סופה לנדבר: המסמך מתייחס לנכים שזקוקים לטיפולים, ובמקום להפנות אותם למחלקות המתאימות בבתי חולים מפנים אותם לגריאטריה.
סופה לנדבר: אנחנו למדנו מהמסמך שיניב הכין לנו, שיש נכי צה"ל שמטופלים במשרד הביטחון, יש נכי תאונות דרכים שהם נמצאים במסגרת הסדרים של הביטוחים, יש נכי פעילות איבה שהם נמצאים במסגרת חוק של נפגעי פעילות האיבה, נכים כתוצאה ממחלות שונות וחבלות שנמצאים בטיפול של משרד הבריאות.
סופה לנדבר: מצאנו, כי לאנשים שנמצאים בטיפול של משרד הבריאות יש הכי הרבה בעיות.
סופה לנדבר: אני לא יודעת למה.
סופה לנדבר: כנראה, שאין להם אבא.
סופה לנדבר: לכל שאר הנכים, יש מסגרת של חוק ומי שמטפל בהם.
סופה לנדבר: לאלה אין אבא.
סופה לנדבר: זה נכון שלפי החוק יש אנשים שאפשר לשלוח אותם הביתה במקום שיקום בבית חולים.
סופה לנדבר: יכול להיות שחוק כזה קיים, אבל אני לא יודעת איזה שיקום יכול להיות בבית.
סופה לנדבר: איך יכול להיות במקום שיקום בבית חולים שולחים אנשים למחלקות של גריאטריה?
סופה לנדבר: זה לא נכנס לשום מסגרת של יחס אנושי ויחס של שיקום, יחס שצריכה לתת מערכת בריאות.
סופה לנדבר: אני מבינה, שכנראה עושים כאן חיסכון.
סופה לנדבר: סמנכ"ל של מערכת הבריאות אמר לנו, שחולים לפי גילם צריכים להיות במחלקה שיקומית.
יניב רונן: צריכים להיות במחלקה שיקומית.
יניב רונן: משרד הבריאות הוציא נוהל מפורש בנושא הזה לפני שנתיים.
יניב רונן: אני רוצה להבין, למה זה קיים כלפי גריאטריה וכלפי חולים בגיל צעיר זה לא קיים.
רוני שכטר: המנכ"ל הקודם של הביטוח הלאומי גרס, כי נכות זאת זקנה בטרם עת.
יצחק זיו: אני לא מבין מה ששמעתי.
רוני שכטר: אני חושב, שנכות זאת לא זקנה בטרם עת.
רוני שכטר: יש לנו מערכת חוקים מאוד מתקדמת, שמדברת על שילוב ושיקום של נכים והחזרתם למעגל החברתי במדינה.
רוני שכטר: בהתנהלות של משרד הבריאות בשנים האחרונות, השיקום הפך מזכות אנושית מוקנית לתלוי תקציב.
רוני שכטר: כל זמן שאנחנו לא נחזיר את הזכות הזאת לכל אדם ואדם, אנחנו נימצא במצב שלא יהיה לנו שיקום אמיתי בארץ.
חיים רייזלר: לאחר שאני עברתי את הקטיעה, אני התחלתי לראות איך מדינת ישראל מתייחסת לנכיה.
חיים רייזלר: במדינת ישראל יש 4 סוגי נכים: נכי צה"ל, נכי תאונות דרכים, נכי תאונות עבודה ונכים כלליים.
חיים רייזלר: משרד הבריאות כרגולטור צריך לדאוג שקופות החולים ידאגו לכל הצרכים של הנכים.
חיים רייזלר: ברוב המקרים מערכת הבריאות לא מאפשרת לחולים נכים לקבל את מלוא הזכויות להן הם זכאים לפי חוק הבריאות הממלכתי, ובדרך כלל הסיבות הן כספיות.
חיים רייזלר: קופות החולים מעדיפות במקרים רבים להפנות למוסד שיקום שלא מתאים לצרכיו של החולה הנכה, וזאת מכיוון שהגיעה להסדר תעריפים יותר זול עם המוסד.
חיים רייזלר: באזור הדרום אין בית חולים שיקומי אחד לאנשים צעירים.
חיים רייזלר: אני מדבר מאזור אשדוד דרומה.
חיים רייזלר: יש את הרצפלד, אבל הוא לא בית חולים שיקומי.
דינה פלדמן: מה יש בצפון?
חיים רייזלר: יש את בית החולים פלימן.
חיים רייזלר: קופת חולים כללית עמלה קשה כדי לצמצם לו את הלקוחות.
חיים רייזלר: רצו גם לסגור אותו.
חיים רייזלר: זכות הבחירה של החולה למקום השיקום נפגעת על ידי קופות החולים, ולעיתים רבות מבוטחים נשלחים לביתם ולא למוסד שיקומי.
חיים רייזלר: מחיפה עד ירושלים דיברתי עם אישה, שזורקים את הבעל שלה מבית החולים.
חיים רייזלר: האדם הזה חייב להיות בטיפול אמבולטורי בתוך בית החולים.
חיים רייזלר: האישה בוכה לי בטלפון.
חיים רייזלר: בית חולים הכרמל זורק אותו היום מבית החולים.
חיים רייזלר: במקרים רבים הקופות כלל לא מאשרות שיקום במסגרת האשפוז בבית חולים מתאים, והן מפנות את החולה למסגרת אמבולטורית במכוני הקופה.
חיים רייזלר: בן אדם שעובר קטיעה, אירוע מוחי, פגיעה בראש או בעמוד השדרה, חייב טיפול של רופא משקם.
חיים רייזלר: אם רופא משקם לא יטפל בו הוא יהפוך לתלות על משפחתו ותלות על החברה.
חיים רייזלר: מי מרוויח מכך?
חיים רייזלר: זה מדהים מה שקורה פה.
חיים רייזלר: במקרים רבים המידע על זכויותיו של המבוטח לא ידוע לו.
חיים רייזלר: אני נתקל במקרים בהם אנשים אומרים שהם קיבלו שיקום.
חיים רייזלר: אני שואל איפה, והם אומרים לי בנוף הגפן.
חיים רייזלר: נוף הגפן זה בית חולים לאנשים שעומדים למות, ולא לאנשים שצריכים לעבור שיקום.
חיים רייזלר: אני שואל אותם למה הם לא צועקים, והם אומרים לי שאם הם יצעקו לא יתנו להם גם את זה.
חיים רייזלר: הם מפחדים שיאונה להם רע.
חיים רייזלר: אני לא מבין לאיזו רמת חוסר הבנה מגיעה בקרית של קופת חולים.
חיים רייזלר: היום דיברתי עם ד"ר רוזנסקי מחיפה על הבן אדם הזה שביקש שייתנו לו שיקום.
חיים רייזלר: הוא אומר שהאדם הזה לא בר שיקום, ושהוא לא רוצה בכלל לתת לו פרותיזה.
חיים רייזלר: איפה אנחנו חיים?
חיים רייזלר: נותנים אישורים לכל מיני בתי אבות להיות משקמים.
חיים רייזלר: נתנו להם את זה, ובקרוב גם לא יהיו רופאים משקמים.
חיים רייזלר: אף רופא לא יירצה ללכת למקצוע לא נדרש.
חיים רייזלר: מה אז נעשה?
חיים רייזלר: ישלחו את האנשים ישר הביתה בלי שיקום.
חיים רייזלר: אני לא מדבר על הדור שסבל, אלא על דור העתיד.
חיים רייזלר: כול מי שיושב פה לא יודע מה יילד יום.
חיים רייזלר: אני הייתי מלך הארץ, והיום אני בלי עין ובלי רגל ומתפקד ורץ.
חיים רייזלר: אני זועק מגרונם של אלפי נכים, שהמדינה פוגעת בהם על בסיס תקציבי טהור.
חיים רייזלר: מה יעשה אדם שנלחם ותרם למדינה?
חיים רייזלר: הוא מגיע לרגע האמת שהמדינה צריכה להחזיר לו, והמדינה לא נותנת לו.
חיים רייזלר: לא יכול להיות שבמדינת ישראל, שבה יש חוק בריאות ממלכתי, האזרח לא יהיה זכאי לכסא גלגלים.
חיים רייזלר: זה המצב היום.
חיים רייזלר: היום דיברתי עם אחת שמטפלת בכיסאות גלגלים ועם ד"ר ברלוביץ, שעושה מעל ומעבר.
חיים רייזלר: הוא אמר לי שעשיתי מעשה נבון.
חיים רייזלר: היום מכון לואיס עוד הפעם הפסיק את אספקת התותבות.
חיים רייזלר: מה יעשה אדם שנשברת לו תותבת?
חיים רייזלר: אני רוצה למנות כמה פתרונות.
חיים רייזלר: על משרד הבריאות לדרוש מקופות החולים אחת לשישה חודשים רשימה של החולים, שהופנו לכל מוסד.
חיים רייזלר: ברשימה יפורטו הבעיות הרפואיות, גיל המטופל ושמו.
חיים רייזלר: כך אפשר לעשות מעקב.
חיים רייזלר: עם הגברת הזאת אני בוכה כבר שבועיים.
חיים רייזלר: היא אומרת לי שלא נותנים לה שיקום.
חיים רייזלר: כדי לא לתת לה פרותזה, לא נותנים לה שיקום.
סיגלית צפריר: יתרה מזאת, מכון לואיס אמר שאני בכלל לא אוכל ללכת עם פרותזה.
סיגלית צפריר: מראש שללו ממני את הזכות.
סיגלית צפריר: מכון לואיס ומשרד הבריאות ביחד לא מאפשרים את המשך החיים שלי כמו כל בן אדם.
סיגלית צפריר: למה?
סיגלית צפריר: אני עבדתי, תפקדתי והלכתי עם תותבת.
סיגלית צפריר: היום אני יושבת בבית ולא יכולה לעשות שום דבר.
סיגלית צפריר: למה לא מגיע לי את הזכות הזאת כמו כל אחד?
חיים רייזלר: הרשימה הזאת תאפשר למשרד הבריאות לוודא כי קופות החולים מפנות את המבוטחים למוסדות המתאימים.
חיים רייזלר: יש לי פתרון שיכול לפתור את כל הבעיה הכספית.
חיים רייזלר: יש לקבוע בצו פיקוח של מצרכים ושירותים תעריפי מינימום ליום אשפוז.
חיים רייזלר: אם יקבעו את הדבר הזה לא יהיה שום משחק.
חיים רייזלר: היום התעריף מרבי, והקופות לוחצות על המוסדות להוריד את התעריף.
חיים רייזלר: עקב כך נאלצים בתי החולים לחסוך בטיפולים.
חיים רייזלר: גם לאלה ששולחים אנשים לשיקום יורדת הרמה, כי לוחצים בתקציב.
חיים רייזלר: המשמעות היא ירידה ברמה המקצועית.
חיים רייזלר: כדי לפתור את הבעיה באזור הדרום, צריך להציב תנאי לסורוקה על מנת שיקבל תקציבים.
חיים רייזלר: אדם שגר באילת צריך שיהיה לו מקום שיוכל להשתקם בו.
חיים רייזלר: אני עצמי דאגתי ל-4 אנשים שיגיעו לבית לווינשטיין.
חיים רייזלר: עשו אותי מאכער.
חיים רייזלר: על משרד הבריאות לפרסם רשימה של מוסדות השיקום וסוגי השיקום בכל אחד מהם, ומה הם הסדרי הבחירה שיש לכל קופה איתם.
חיים רייזלר: רשימה זאת תעמוד למבחן הציבור ותשמש כלחץ על הקופות להגיע להסדרים עם מוסדות איכותיים ולא רק עם הזולים.
חיים רייזלר: משרד הבריאות עם קופות החולי יכין חוברת המפרטת את זכויות החולה בנושא השיקום.
חיים רייזלר: חוברת זאת תופץ בקרב העובדות הסוציאליות.
חיים רייזלר: בהרבה בתי חולים העובדות הסוציאליות הן משת"פיות של הרופאים ושל הבקריות של קופות החולים.
חיים רייזלר: הן פשוט מפחדות לאבד את מקום עבודתן.
חיים רייזלר: הן לא נותנות עזרה לחולה כמו שצריך.
חיים רייזלר: אני עברתי את החוויה הזאת באופן אישי בבית חולים רוטשילד, למרות שהשיקום שלי היה נהדר.
חיים רייזלר: על העובדות הסוציאליות צריכה להיות מוטלת החובה להציג את החוברות האלה בפני החולים.
חיים רייזלר: כמו כן, על משרד הבריאות וקופות החולים להציגם באתרי האינטרנט של משרד הבריאות וקופות החולים.
חיים רייזלר: אני אמנם מייצג את עמותת קטועי הרגליים, אבל המצב לגבי כל הנכויות גרוע מזה.
חיים רייזלר: אנשים היום לא מקבלים כיסאות גלגלים.
חיים רייזלר: אנשים עקורי עיניים לא מקבלים עין תותבת.
חיים רייזלר: אנשים לא מקבלים מכשירים לאוזניים.
חיים רייזלר: אדם שילם כל חייו.
חיים רייזלר: איך אפשר להביא את המצב הזה למצב טוב יותר?
חיים רייזלר: הגיעו מים עד נפש.
חיים רייזלר: בית חולים אלישע נחשב לבית חולים מיוחד רק למי שבא לעשות קוסמטיקה.
חיים רייזלר: הוא לא בית חולים שיקומי.
חיים רייזלר: שם הבסיס לשיקום הוא 500 שקלים.
חיים רייזלר: יום שיקום צריך לעלות בדרך כלל 1,200-1,400 שקלים.
חיים רייזלר: לי אסור להיכנס לבית החולים הזה, כי אני מדבר עם החולים.
חיים רייזלר: למה מכון לואיס לא פה?
חיים רייזלר: מכון לואיס הוא היד המבצעת של משרד הבריאות.
חיים רייזלר: זאת יד מבצעת בלי מכרז משנת 1979.
חיים רייזלר: בחוזה כתוב, שמותר להם להפסיק את העבודה: "מוסכם בזה כי במהלך כל שנה יגיע סכום ההוצאות שהועברו בפועל בצירוף ההתחייבויות לתשלום לסכום העברה השנתי, אזי תופסק העבודה של הרופאים והמכון יפסיק את ביצוע ההזמנות וההתחייבויות לבתי המלאכה, ויודיע על כך לרופאים המוכרים והם למנכ"ל משרד הבריאות, על מנת למצוא פתרון כאמור".
חיים רייזלר: ב-05 לאוקטובר הפסיקו לתת תותבות לאנשים שעברו קטיעה ולאנשים שנשברה להם התותבת.
חיים רייזלר: חברה, איפה אנחנו חיים?
סיגלית צפריר: במקרה האישי שלי, אף אחד בארץ לא יודע לעשות פרותזה לקטיעה כזאת.
סיגלית צפריר: אני נאלצתי לנסוע לארצות הברית ולעשות שם את הפרוטזה שעלתה המון כסף.
סיגלית צפריר: כל הפרותתיסטים בארץ אמרו לי שעשיתי את הדבר הנכון, כי אין כאן אף אחד שיוכל לעשות זאת.
סיגלית צפריר: נסעתי לעשות זאת בחו"ל ושילמתי.
סיגלית צפריר: חזרתי והגשתי תביעה נגד מכון לואיס, שיכירו בזה שאי אפשר לעשות את זה בארץ.
סיגלית צפריר: מכון לואיס הפנה את עו"ד שלי למשרד הבריאות.
סיגלית צפריר: העו"ד שלי תבעה את משרד הבריאות, ומשרד הבריאות החזיר אותה למכון לואיס.
סיגלית צפריר: הוא אמר כי מכון לואיס הוא הגוף שמבצע, הגוף שמאשר, וזה הגוף שיחליט אם מגיע לך לקבל את הפרותזה.
סיגלית צפריר: אני העברתי ליניב מכתב שבו זה כתוב.
סופה לנדבר: אני לא מבינה את זה.
סופה לנדבר: בוודאי יש מי שאחראי עליהם.
סיגלית צפריר: אף אחד לא אחראי עליהם.
סיגלית צפריר: הם אחראים אם אני זכאית לפרותזה.
סופה לנדבר: לפי ההיגיון מישהו צריך להיות אחראי עליהם.
סיגלית צפריר: פגש אותי בחוץ פרותתיסט שהוא אחראי מטעם הוועדה, ואמר לי שזה הדבר הנכון שעשיתי כי אחרת לא היה לי סיכוי ללכת.
סיגלית צפריר: ישבנו בפנים, אמרתי לו שיגיד משהו, שיגיד את מה שהוא אמר לי בחוץ.
חיים רייזלר: איתן לא יכול להגיד, הוא מכור.
סיגלית צפריר: הוא לא דיבר ולא אמר כלום.
סיגלית צפריר: עכשיו הם כתבו מכתב, שאני אצטרך פרותזה נוספת בגלל שעברתי ניתוח.
סיגלית צפריר: הם כתבו, כי אני בכל מקרה לא אוכל ללכת.
סיגלית צפריר: הם כבר חרצו את גורלי.
חיים רייזלר: "המכון יקיים ועדת חריגים, אשר תשמש כגוף חיצוני שייעץ למשרד הבריאות ויאשר במקרים יוצאי דופן מכשירים לנכי גפיים, שאינם נכללים בהסכם הזה.
חיים רייזלר: מסגרת תקציבית לפעילות זאת לא תחרוג מהיקף של שני אחוז.
חיים רייזלר: נציג המשרד יהיה חבר בוועדה, ויהיו שלושה עד חמישה חברים נוספים אשר ימונו על ידי מכון לואיס".
חיים רייזלר: הכל בתוך הג'ילדה שלהם.
חיים רייזלר: משרד הבריאות חתום על המסמך הזה.
חיים רייזלר: יש לי את המסמך ששלח לי ד"ר ברלוביץ, ואני יכול להגיד שאין שום שינוי לטובה.
חיים רייזלר: זה נעשה בגלל לחץ של מבקר המדינה בשנת 2006.
חיים רייזלר: עד היום לא היה חוזה אחר.
חיים רייזלר: רק היום מתכוונים לצאת למכרז.
חיים רייזלר: אחד הדברים הכי חשובים, זה להוציא את זה מהידיים של מכון לואיס.
חיים רייזלר: הם מקבלים 30,000,000 שקלים לטובת הנכים, כאשר העלויות של המכון הם כ-6,000,000 שקלים.
חיים רייזלר: כל הבעיות של הנכים הם בסכום של 6,000,000 שקלים.
חיים רייזלר: אם משרד הבריאות ישירות יטפל בנכים, נפתור את הבעיה של התותבות המיושנות.
חיים רייזלר: לכל הנכים פתרנו את הבעיה, אם משרד הבריאות יטפל בזה.
סופה לנדבר: אני מבינה שיש לו עוד המון דברים לפנינו, אבל אנחנו נפתח את זה בהדרגה ונטפל בזה.
יצחק זיו: אתה לא מוזמן לבדיקה בכל שנה, כדי לראות האם צמחה לך רגל.
סופה לנדבר: סיגלית, תספרי מה שקרה לך, ותאמרי לנו במה אנחנו צריכים לטפל ובמה אנחנו יכולים להקל.
סיגלית צפריר: אני חליתי בסרטן לפני 20 שנה.
סיגלית צפריר: עברתי 4 ניתוחים גדולים.
סיגלית צפריר: לפני 11 שנים נאלצו לקטוע לי את הרגל וחצי אגן.
סיגלית צפריר: עברתי את הקטיעה בארה"ב.
סיגלית צפריר: הרופא מכאן נסע איתי לשם, כי אי אפשר היה לעשות את זה כאן.
סיגלית צפריר: היה מדובר אז בהצלת חיים.
סיגלית צפריר: תודה לאל, עברתי שיקום ארוך וחזרתי לתפקד כמעט לגמרי.
סיגלית צפריר: חזרתי לעבודה ועברתי שיקום עם תותבת בארצות הברית.
סיגלית צפריר: חזרתי לתפקוד מלא כמעט.
סיגלית צפריר: לפני חצי שנה התגלה לי גוש ענק בבטן ובצד השני, מתברר שהמחלה חזרה ושוב היה מדובר בסכנת חיים.
סיגלית צפריר: עברתי ניתוח מאוד גדול באיכילוב בראשות פרופסור מלר עם פרופסור קלאוזנר.
סיגלית צפריר: השתתפו בניתוח 5 צוותות גדולים, כי זה היה מאוד מסובך.
סיגלית צפריר: אחרי שבועיים עברתי ניתוח נוסף, כי היה זיהום והפצע לא נסגר.
סיגלית צפריר: תודה לאל, זה נגמר.
סיגלית צפריר: הייתי מאושפזת חודשיים, ואחר כך אמרתי שאני רוצה ללכת הביתה להתחזק, ואז אני אעבור לשיקום.
סיגלית צפריר: כך היה.
סיגלית צפריר: עברו חודשיים בהם טיפלה בי פיזיותרפיסטית בבית.
סיגלית צפריר: היא הביאה אותי למצב בו אני אוכל לשבת כאן עכשיו.
סיגלית צפריר: היא אמרה לי, עד כאן.
סיגלית צפריר: עכשיו את חייבת ללכת לשיקום.
סיגלית צפריר: צריך לעשות מחדש את כל התהליך.
סיגלית צפריר: הרופא שמטפל בי נתן לי מכתב עבור קופת חולים: הנ"ל חייבת לעבור שיקום.
סיגלית צפריר: העברנו את המכתב לקופת חולים, וקופת חולים סירבה.
סיגלית צפריר: פרופסור מלר אמר לי, שאם זה המצב אני אלך להיפגש עם פרופסור איסקוב.
סיגלית צפריר: הלכתי לפרופסור איסקוב, והוא אמר שאני חייבת לבוא לשיקום.
סיגלית צפריר: העבירו את החומר לקופת חולים והיא לא מוכנה.
סיגלית צפריר: כי עברתי כל יום חצי שעה פיזיותרפיה בבית.
סיגלית צפריר: מבחינתם התהליך הושלם.
סיגלית צפריר: זה אחרי ההמלצות של כולם: הפיזיותרפיסטית שטיפלה בי, הרופא שמכיר אותי, הרופא המשקם.
סיגלית צפריר: היום אני לא יכולה לעשות שום דבר.
סיגלית צפריר: אני יכולה בקושי לשבת בכסא גלגלים, כאשר כל הבטן שלי פתוחה, הכל כואב והכל חלש.
סיגלית צפריר: אני לא יכולה לעשות כלום, כי לא רוצים לשלוח אותי לשיקום.
סיגלית צפריר: הניתוח היה כל כך גדול וכל כך מסובך.
סיגלית צפריר: תודה לאל אני נשארתי בחיים.
סיגלית צפריר: מה קורה עכשיו?
סיגלית צפריר: עכשיו אני אשב כך ואחיה את שארית חיי?
סיגלית צפריר: בזכות זה שאני כזאת, אני קמה, אני מתאפרת ולא מוותרת.
סיגלית צפריר: למה להביא אותי למצב שבו אני אצטרך כל יום להילחם מול המוסדות ולשבת ולבכות.
סיגלית צפריר: מספיק אני מתמודדת עם המחלה והקושי שלי.
סיגלית צפריר: למה כל התוספת הזאת?
סיגלית צפריר: אני משלמת כל החיים שלי.
סיגלית צפריר: כשהייתי צריכה לעבור את הניתוח, גם הייתי צריכה לנסוע לחו"ל.
סיגלית צפריר: גם לא היה פה מי שיכול לעשות את זה.
סיגלית צפריר: זה אבסורד ולא אנושי כל מה שקורה פה.
סיגלית צפריר: מה אני מבקשת?
סיגלית צפריר: ללכת לבית לווינשטיין.
סיגלית צפריר: איפה נשמע כזה דבר?
סיגלית צפריר: למה בן אדם צריך להגיע?
סיגלית צפריר: כל בוקר אני מתעוררת ומתקשרת לכל הרופאים.
סיגלית צפריר: כבר מבית לוינשטיין מתקשרים אלי לשאול מה קורה.
סיגלית צפריר: כולם רוצים לעזור, אבל קופת חולים לא מוכנה לאפשר את זה.
נעמי סיוון: התגובה הראשונה שלי, מבלי שאני רואה את המכתב, זה שמגיע לך שיקום.
חיים רייזלר: אז למה לא נותנים לה אותו?
נעמי סיוון: לא יודעת.
נעמי סיוון: מהרגע הזה אני אטפל במקרה.
חיים רייזלר: אבל זה לא המקרה היחידי.
חיים רייזלר: אני רוצה לציין, שיש לנו סל שיקום שאנחנו בנינו לעצמנו, מתוך הבנה שהחוק לא נתן תשובה.
סופה לנדבר: תסתכלי עלי כשאת מדברת.
סיגלית צפריר: נראה אם את יכולה להסתכל בעיניים ולדבר.
נעמי סיוון: אני יכולה להסתכל בעיניים.
נעמי סיוון: אני מכירה כל כך הרבה מקרים אחרים, ולכן אני יכולה להסתכל בעניים.
נעמי סיוון: אני עוסקת בשיקום 30 שנה, ואני התייחסתי להרבה בקשות שהגיעו להנהלה הראשית.
חיים רייזלר: למה צריך לבקש?
נעמי סיוון: אנחנו חיים בעולם מאוד מורכב ומאוד מסובך.
נעמי סיוון: יש הרבה שאלות שצריך להתמודד איתן.
סופה לנדבר: אני רוצה שתתייחסי ספציפית למקרה הזה הזה.
סופה לנדבר: אני מזועזעת מהמקרה, ואני חושבת שגם את.
סופה לנדבר: אני חושבת, שלגברת מגיע.
סופה לנדבר: אנחנו מבינים את גודל הבעיה.
סופה לנדבר: היא מסוגלת ורוצה, ואנחנו צריכים לתת לה תמיכה.
סופה לנדבר: לא יכול להיות שמדינת ישראל, שעברה כל כך הרבה, נותנת לאנשים להתמודד עם הצרה לבד.
סופה לנדבר: בדבר הזה לא צריך לעשות חיסכון.
סופה לנדבר: יש דברים בהם מדינת ישראל מבזבזת המון כספים.