GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אחרי שיהיה סינון ואחריו יהיה סינון שני שיוריד את מספר לקויי השמיעה , צריך שיהיה מעקב במשרד הבריאות אחרי הנתונים.
תלמה הרצנו: אחת הנקודות היא שאנחנו ביקשנו יעוץ משפטי בנושא הזה.
מיקי דור: לגבי הלקויים הקשים מאוד שנזקקים לשתלים, יש לנו על זה דיווח, יש לקופות על זה דיווח.
מיקי דור: על זה יש לנו נתונים טובים.
מיקי דור: אבל פה מדובר על משהו יותר רחב.
מיקי דור: אנחנו נשקול את זה יחד עם ההכנסה של ההנחיה לבצע, כמובן בהתייעצות עם משפטנים.
אריאלה זייצ'יק: אנחנו מ"שמע" תל אביב.
אריאלה זייצ'יק: "שמע" תל אביב אחראית גיאוגרפית על האזור שמחדרה עד גדרה, מהים עד אריאל.
אריאלה זייצ'יק: יש לנו 1500 ילדים שמטופלים אצלנו.
אריאלה זייצ'יק: בסך הכול יש במשרד החינוך 5000 ילדים שמוכרים כילדים לקויי שמיעה.
אריאלה זייצ'יק: אנחנו מטפלים בילדים עם לקויים בכל הדרגות מהליקויים הקלים ביותר עד הליקויים העמוקים, וכולם נקראים אצלנו ילדים לקויי שמיעה.
אריאלה זייצ'יק: עכשיו אנחנו קולטים את הבוגרים של מיח"א.
אריאלה זייצ'יק: כשהם גומרים את מיח"א הם מגיעים אלינו.
אריאלה זייצ'יק: רק בין חמישית לרבע מהמטופלים שלנו הם בוגרי מיח"א.
אריאלה זייצ'יק: רוב המטופלים שלנו לא היו במיח"א לפני שהם הגיעו אלינו.
אריאלה זייצ'יק: אפשר לראות את הפריצה מא' עד י"ב.
אריאלה זייצ'יק: מגיעים אלינו במשך השנים כולל י"ב.
אורי מקלב: מיח"א זה עד גיל בית ספר?
אריאלה זייצ'יק: עד גיל בית ספר.
אריאלה זייצ'יק: אנחנו מא' עד י"ב.
אריאלה זייצ'יק: אנחנו לא אומרים גילאים כי הם לא תמיד בגיל של 6 עד 18.
אריאלה זייצ'יק: מי שבגיל של החינוך הזה הוא אצלנו.
אריאלה זייצ'יק: אז רוב הילדים שלנו, 75% של הילדים שלנו הם לא בוגרי מיח"א.
אריאלה זייצ'יק: עכשיו היה נורא נוח להניח שהם הגיעו אלינו בדיוק כשאיתרו להם את הירידה בשמיעה אבל מסתבר שזה לא נכון.
אריאלה זייצ'יק: עכשיו מה שקורה זה, אתם מדברים פה על סינון ילדים שלא נעשה, וברגע שנעשה סינון ילדים אותרו יותר ילדים אבל יש כמה דברים שאנחנו צריכים לזכור שעובדים ביחד.
אריאלה זייצ'יק: אחד, ככל שהירידה חמורה יותר היא תאותר מוקדם יותר.
אריאלה זייצ'יק: זו אכסיומה.
אריאלה זייצ'יק: גם אם לא יהיה סינון, לא שלא צריך לעשות בדיקות סינון הילדים עם הירידות המאוד חמורות היו מאתרים אותם.
אריאלה זייצ'יק: אנחנו מחדדים את הנקודה שאם ילד עם ירידה עמוקה היו מאתרים אותו בגיל שנה וחצי, שנתיים, מה שפעם היינו מחשיבים אותו כגיל מוקדם, אז הילד עם ירידה קלה האיתור שלו יכול להימשך עד גיל 6, עד ששמים לב, הוא קצת לא מדבר, פחות מדבר, יותר, בכל זאת הוא משמיע איזשהם קולות.
אריאלה זייצ'יק: ככל שהירידה יותר קלה העניין הזה נסחב הרבה זמן.
אריאלה זייצ'יק: עכשיו יש בעיה שהיא לא הבעיה העיקרית שלשמה התכנסנו אבל אני חושבת שכדאי לנצל את המקום הזה שאם מדברים על איתור של ירידה בשמיעה אז איתור של ירידה בשמיעה בכל גיל, כי אתם רואים שהילדים לא מאותרים בזמן ואז לדבר על פרוטוקולים של סינון בכל הגילאים.
אריאלה זייצ'יק: עכשיו אנחנו התחלנו להציף את העניין הזה בצורה מקצועית ורצינית לפני שנתיים בכנס של הקלינאיות.
אריאלה זייצ'יק: אחרי זה יצא נייר עמדה שנכתב על ידי משרד החינוך.
אריאלה זייצ'יק: הצוות במשרד החינוך מדבר על כל העניין של האיתור במשך כל השנים לא רק בגיל של הסינון.
אריאלה זייצ'יק: יש נקודה מאוד חשובה שקודם תלמה התחילה להעלות אותה, העניין הזה שכשעושים בדיקות סינון זה לא מספיק לעשות בדיקת סינון ותיעוד.
אריאלה זייצ'יק: יוציאו את הכסף, יעשו בדיקות סינון, יגידו בדקנו את כל הילדים, אבל אם אין ליווי לתהליך הזה שמישהו ידאג ללוות את ההורים אחרי שיש להם false positive, והאימהות שומעות אחת מהשנייה, אל תלכי אחר כך לבדיקה החוזרת כי את תלכי עוד פעם ויגידו לך שזה בסדר.
אריאלה זייצ'יק: זאת אומרת השיווק של הבדיקה בקרב הציבור הוא מאוד בעייתי.
אריאלה זייצ'יק: אנשים יש להם הרבה אנטי נגד הבדיקה וכשהקלינאיות עושות מאמצים על אנושיים לעשות את הבדיקה.
אריאלה זייצ'יק: לעשות סינון ורק לתעד אותו או יש מקומות שעושים סינון בכיתה א'.
אריאלה זייצ'יק: יש איזושהי חברה שעושה בדיקת סינון, עושים סינון ובזה זה נשאר.
אריאלה זייצ'יק: לא קורה עם זה אחר כך שום דבר.
אריאלה זייצ'יק: אז אנחנו מקבלים אותם בגילאים יותר גבוהים.
אריאלה זייצ'יק: הנתונים שדיברנו עליהם עד עכשיו זה נתונים כלליים.
אריאלה זייצ'יק: יש לנו גם נתונים ספציפיים לגבי קבוצות של ילדים שבדקנו אותם לעומק.
אריאלה זייצ'יק: השוונו תפקוד של ילדים עם ירידות קלות וחמורות, עם כל הירידות, ומצאנו אצלנו ב"שמע" שילדים שיש להם ירידה חמורה מתפקדים טוב יותר מילדים שיש להם ירידה קלה.
אריאלה זייצ'יק: זאת אומרת אם איתרו אותם מוקדם וטיפלו בהם בזמן אז ילדים עם ירידה של שתל מתפקדים יותר טוב מילדים עם ירידות שמוגדרות כירידות קלות.
אריאלה זייצ'יק: יש לנו פה גרפים וסטטיסטיקה מוכחת שפשוט זה עובד הפוך.
אריאלה זייצ'יק: זאת אומרת אם מאתרים אותם בזמן.
גלית כספי כהן: מי להערכתם צריך לעשות את הליווי שדיברת עליו?
אריאלה זייצ'יק: את הליווי, ברגע שמדברים על בדיקות סינון זה משהו שצריך להיות במסגרת בתי החולים.
אריאלה זייצ'יק: התחלנו לדבר על העניין הזה.
גלית כספי כהן: הבעיה המרכזית היא באמת הדיווח הלאה.
גלית כספי כהן: בגלל הנושא של לשמור על הפרטיות של הילד אז בעצם הדיווח לא מגיע למיח"א.
גלית כספי כהן: אם נגיד ילד התגלה כלקוי שמיעה מיח"א לא מקבלת את הדיווח ואז אם הילד יגיע לטיפול אז יגיע ואם הוא לא יגיע אז הוא לא יגיע ויכול לסחוב את זה גם שנים.
גלית כספי כהן: אז מה שחשוב פה איך בכל זאת אנחנו יכולים לקבל את הדיווח.
אריאלה זייצ'יק: באחד מבתי החולים בירושלים ניסינו לערב את המחלקה לעבודה סוציאלית להיכנס דרך המקום שלא מביאים את הילד לבדיקה חוזרת.
אריאלה זייצ'יק: זאת אומרת ניסו כל מיני אמצעים וזה לא כל כך הצליח.
אריאלה זייצ'יק: אבל אם לא יהיה מישהו שילווה את תהליכי הסינון האלו ויהיה בקשר עם ההורים ויסביר להם את החשיבות ושלא מנסים למצוא לילד שלהם איזשהו ליקויי אז אנחנו נמשיך לראות את המצב הזה.
אריאלה זייצ'יק: זאת אומרת אם לא יהיה איתור אז בטח שהם יגיעו מאוחר ואם יהיה איתור אבל הוא לא יהיה מלווה באמת במישהו שידאג לזה שהילדים יגיעו לקבל את כל הסיוע והשיקום שמגיעים להם.
אורי מקלב: הסדר צריך להיות שבתי החולים יגלו את זה ואחר כך הילד יעבור לטיפול של טיפות חלב או רופא.
אורי מקלב: אנחנו מקבלים את זה שהמידע צריך לעבור.
אורי מקלב: אני פונה למשרד הבריאות.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שטיפות חלב הם אלו שימשיכו ללוות את הילד בשלבים הראשונים של ההתפתחות.
אריאלה זייצ'יק: פשוט יש בעיות עם טיפת חלב.
אריאלה זייצ'יק: טיפת חלב זה בתשלום.
אריאלה זייצ'יק: אז יש אנשים שלא רוצים ללכת לטיפת חלב.
דפנה אריה: שמי ד"ר דפנה אריה ואני מתל השומר.
דפנה אריה: אני מייצגת את העדות החיה לפרויקט הסינון הראשון החלוץ בארץ שהתחיל בשנת 97.
דפנה אריה: זה לא רק בנייר, זה קיים אצלנו כבר 12 שנה וזה עובד.
דפנה אריה: בית החולים עושה את זה לכל יולדת בחינם אחרי הלידה.
דפנה אריה: יום אחרי הלידה מגיעות הבודקות שזה בנות שירות ובנות השירות האלה לוקחות את הרשימה של התינוקות, בודקים אותם.
דפנה אריה: מי שנכשל עובר בדיקה חוזרת למחרת.
דפנה אריה: לפני שמשתחררים במכתב השחרור זה משהו שהתעקשנו עליו וזה קשור לעניין של היידוע הלאה יש רובריקה שכתוב, בדיקת סינון שמיעה יילודים עבר או מוזמן לתאריך זה וזה.
דפנה אריה: פה למרות שאנחנו לוקחות על הכתפיים שלנו את המרדף אחרי ההורים וזה כרוך בכמויות של כוח אדם ובשעות מטורפות פה אני זורקת דווקא את הכפפה לרופאים ולטיפות חלב כי בסך הכול כל תינוק מגיע עם מכתב השחרור לרופא שלו שמכיר אותו ולטיפת החלב אם הוא מגיע לטיפת החלב.
דפנה אריה: לא כולם מגיעים אבל הרוב.
דפנה אריה: ואז הרופא כמו שהוא שואל אתה צריך לעשות בדיקה של מפרק הירך, הסינון היה תקין, לא היה תקין, בוא, אתה צריך לעשות את הבדיקה ולהמשיך לעקוב אחרי זה כמו בכל דבר אחר.
דפנה אריה: בדבר הזה לא צריכה להיות בעיה.
דפנה אריה: אנחנו כבר בדקנו 110 אלף תינוקות.
דפנה אריה: אנחנו מאתרים תינוקות בגיל שלושה וחצי, ארבעה חודשים.
דפנה אריה: הילדים האלה בגיל שנה זוכים כבר לשתל.
דפנה אריה: בדיוק כמו שמומלץ בארגוני הבריאות העולמי האמריקאי, וזה עובד.
דפנה אריה: זה לא משהו שהוא בלתי ישים.
דפנה אריה: רק צריך כסף בשביל זה.
דפנה אריה: צריך שזה יהיה בכל מקום.
חיים אמסלם: יש שילוטים מתאימים בבתי החולים בכל המקומות בכלל ליידע את הציבור על חשיבות הבדיקה?
חיים אמסלם: מה הזכויות שלך?
דפנה אריה: יש הבדל בין בית חולים שזה ממומן על ידי בית החולים, ואז כמו שקורה אצלנו, בית החולים לא צריך רשות מההורה כי זה חלק מהרוטינה של בית החולים.
דפנה אריה: בודקים את התינוק ועם מכתב השחרור יש בו את התוצאה.
דפנה אריה: ההבדל הוא בבתי החולים שבהם גובים כסף שצריך לגשת ולבקש את הרשות מהיולדת וליידע אותה שגובים כסף.
גלית כספי כהן: אם ההורה לא רוצה לעשות?
דפנה בן ארי: אם ההורה לא רוצה לעשות הוא צריך לגשת.
דפנה בן ארי: כשהאימא נכנסת לחדר לידה היא מקבלת חוברת עם כל ההסברים מה עומד להיות לה ומה מגיע לילד.
דפנה בן ארי: אנחנו אכלנו הרבה מרורים.
דפנה בן ארי: זה לא עבר לנו בקלות.
דפנה בן ארי: אנחנו עמדנו על זה שבמכתב שחרור זה יהיה כתוב.
דפנה בן ארי: זה לא מהיום הראשון.
דפנה בן ארי: זה כיוונו שחייבים שיהיה כתוב מכתב.
דפנה בן ארי: כמו שאמרו כאן, לא מספרים והילד ממשיך להתגלגל ולך תמצא אותו בגיל מאוחר.
דפנה בן ארי: אבל כמו שמישהי כאן אמרה, השכנה אמרה לי שלא כדאי לחזור אז אין טעם.
דפנה בן ארי: אז אני חושבת שבקטע הזה יש לנו המון פתרונות.
אורי מקלב: אני מניח שהמודל של תל השומר זה המודל הרצוי.
אורי מקלב: יש לו הכי הרבה ותק והוא עושה את זה לכולם.
אורי מקלב: כל התהליך גם כשזה יהיה ב-2010, אנחנו רוצים לדבר גם על 2009.
אורי מקלב: אנחנו צריכים ללמוד בצורה מסודרת איך עושים את זה.
אורי מקלב: אנחנו מעריכים את מה שאתם עושים בתל השומר.
אורי מקלב: את חוזרת ואומרת שהנושא של ההמשך הוא הנושא החשוב ביותר.
דפנה בן ארי: זה ישים.
דפנה בן ארי: אם כולם יהיו שותפים לעשייה וזה יהיה ארצי אז כולם ידעו שכמו שעושים בדיקת עיניים צריך לעקוב גם אחרי השמיעה.
דפנה בן ארי: כל עוד שזה מדשדש ופה כן עושים ופה לא עושים הרופאים מתבלבלים, כולם מתבלבלים.
חיים אמסלם: ברגע שזה ייכנס לשגרה גם לא יצטרכו לשאול את האימא הבודדת אם לעשות לו בדיקת שמיעה.
חיים אמסלם: זה לא שאלה של מודעות.
חיים אמסלם: זו שאלה לדאוג שכל המערכות תעבודנה ביחד ובעצם לדחוף את הנושא.
אסתר יאיר: אני מברכת באמת על היוזמה.
אסתר יאיר: יש מקומות שנכנסו לדלת פרוצה כמו שאומרים ויש מקומות שזה ממש חשוב וקריטי.
אסתר יאיר: אני רוצה לחזק את דפי שבאמת אנחנו כל הזמן בקשר ודפנה בן ארי והיא מדי פעם עושה אצלנו סקירה.
אסתר יאיר: אנחנו מטפלים בילדים מגיל גילוי הלקות ועד סוף גיל תיכון עם מעקב.
אסתר יאיר: אם מישהו צריך משהו אחר כך אז יכול תמיד לקבל עזרה גם אחר כך.
אסתר יאיר: כמובן שהגיל הצעיר הוא מאוד מאוד חשוב לנו ושמה משקיעים הרבה אנרגיות והרבה כוח אדם.
אסתר יאיר: אז כמו שאמרתי דפנה עושה אצלנו מדי פעם בדיקה מי מהילדים שהגיעו אלינו הם ילידי תל השומר כדי לראות אם הם באמת אותרו וזה עזר לגילוי לקות בגיל מוקדם יותר.
אסתר יאיר: ספציפית מה שקורה בבני ברק שאנחנו יושבים שם ומטפלים בילדי בני ברק והסביבה.
אסתר יאיר: במעייני הישועה עדיין לא קיימת הבדיקה.
אסתר יאיר: אם דיברו פה על מתי ילדים מגיעים , אז הילדים שנולדו לקויי שמיעה והיו יכולים להתגלות בגיל צעיר שזה היה משפחה עם סיכון לא אחת ולא שתיים היולדות באמת בחרו ללכת לתל השומר בגלל הנושא הזה של בדיקת סינון שמיעה שזה מאוד קריטי למשפחות עם סיכון.
אסתר יאיר: אנחנו כמובן מברכים על זה שזה יהיה בכל בית חולים.
אסתר יאיר: אנחנו אישית היינו בפגישה עם מנהל בית החולים כמה ימים לפני ששמענו על ההסכם בין משרד האוצר ומשרד הבריאות.
אסתר יאיר: הוא הביע נכונות גם לרכוש את המכשיר ואנחנו ביקשנו מקלינאית התקשורת שתעבוד בנושא הזה יחד עם מתנדבות.
אורי מקלב: אני באמת רוצה שתתייחסי במיוחד לאוכלוסיות שונות שהן פחות חשופות לכלי התקשורת.
אורי מקלב: מה מידת המודעות באזורים שבהם אתם פועלים?
אסתר יאיר: המודעות מאוד גבוהה היום בכל הנושאים של ילדים עם צרכים מיוחדים.
אורי מקלב: אני מדבר על לפני זה, האם כל ההורים מודעים שצריכים לעשות בדיקה.
אורי מקלב: את אומרת שיש קבוצת סיכון בגלל שיש משהו במשפחה, האם באופן שוטף יש מודעות או שאתם גם נתקלתם במקרים שהגילוי היה מאוחר בגלל חוסר מודעות של הורים או חוסר נגישות של הבדיקה הזאת?
אסתר יאיר: אני יכולה להגיד 50% מההורים שהגיעו אלינו עם תינוקות עד גיל שנתיים זו היתה פעם ראשונה שהם בכלל ראו את הנושא הזה של לקות שמיעה.
אסתר יאיר: לא הכירו קודם לא ידידים, לא חברים, לא קרובי משפחה או שכנים שיש להם ילדים עם ליקויי שמיעה.
אסתר יאיר: אז עדיין אין ממש מודעות.
אורי מקלב: אני אחדד את השאלה שלי.
אורי מקלב: מאחר שבית חולים לא מבצע את זה אז בעצם ההורים לא עשו שום דבר בעניין הזה רק עד שגילו סימנים בילד ולא כתוצאה מבדיקות לא על ידי טיפות חלב.
אורי מקלב: פנתה אלי אישה צעירה, אחרי שכבר היתה עם הילד השלישי, מדובר בלקות שמיעה שהיה צורך בשתלים בשני האוזניים.
אורי מקלב: שאלתי איך לא הבחינו?
אורי מקלב: לא הבחינו.
אורי מקלב: מדובר על אנשים תרבותיים מאוד.
יצחק זילברברג: יש בעיה במגזר החרדי בנושא של מודעות שצריך לדעת שילד עובר את הסינון וצריך לחזור על הבדיקות.
יצחק זילברברג: אנחנו מכירים אנשים גילו את זה אחרי תקופה.
יצחק זילברברג: יש כאלה שהרופאים בהתפתחות מגלים סימנים ואז שולחים.
יצחק זילברברג: המודעות צריכה לעבור שינוי.
יצחק זילברברג: צריך להיות מהפך גדול בנושא הזה.
שרה זנדברג: קודם כל גילוי בגיל הרך כל מה שאמרו כאן צריך לסייג את זה לאזורים שונים בארץ.
שרה זנדברג: אם אנחנו מדברים על מחוז מרכז בתל אביב וכולי אז אנחנו מוצאים בתי חולים שמקיימים את הבדיקות.
שרה זנדברג: אני מפקחת ארצית על חינוך ללקויי שמיעה.
שרה זנדברג: אנחנו מתחילים בגיל 3 עד 21.
שרה זנדברג: חלק מהדוברים פה הם בעצם עובדים של משרד החינוך.
שרה זנדברג: אפשר לראות דבר נוסף, ככל שיש יותר שירותים באזור אז גם האיתורים יותר מוקדמים.
שרה זנדברג: כלומר יש קשר מאוד גדול כי אנשי המקצוע יוצרים קשר ביניהם.
שרה זנדברג: לכן כשאנחנו מדברים על צפון הארץ או על דרום הארץ אנחנו מדברים על זה שהילדים מאותרים כיום בגיל שנתיים וחצי שזה מאוד מאוד מאוחר.
שרה זנדברג: אנחנו רואים את ההשלכות של זה בצפון שהאחוזים של הילדים שהולכים למסגרות מיוחדות הוא גדול יותר מאחוזים של הילדים שהולכים למסגרות מיוחדות במחוז המרכז.
שרה זנדברג: זה דבר אחד.
שרה זנדברג: הדבר השני הוא שיש לנו בעצם שני גילאים שהם מאוד קריטיים.
שרה זנדברג: אחד זה הלידה באמת לאותם ילדים חירשים וגם ילדים חירשים בחירשות עמוקה ולא כמו שאמרו פה, בצפון מתגלים בגיל שנתיים ושבעה חודשים, ולא מתגלים כי הם בחירשות עמוקה.
שרה זנדברג: פשוט מייחסים היות וילד חירש מתפקד והלקות היא סמויה מייחסים את זה שהוא ילד פחות קשוב, שהוא ילד שובב וכולי.
שרה זנדברג: אז קודם כל צריך לתת את הדגש לאזורים האלה בארץ.
שרה זנדברג: הדבר השני זה שיש גיל תחילת בית ספר שחלק מהבעיות בלקות שמיעה הן בעיות נרכשות.
שרה זנדברג: כלומר בשל דלקות אוזניים, בשל מאורעות בילדות המוקדמת, מחלות וכולי, ואז ילדים מאבדים שמיעה במהלך הילדות המוקדמת שלהם ולא נעשה איתור לפני כיתה א'.
שרה זנדברג: כל הספרות המקצועית מסכימה שכל ירידה בשמיעה והיום יש עבודות חדשות על ירידות בשמיעה חד צדדיות רק באוזן אחת, פוגעות בהתפתחות שפה ובהישגים אקדמיים.
שרה זנדברג: וזה מותר האדם.
שרה זנדברג: זו לא איזושהי בעיה קטנה.
שרה זנדברג: זו בעיה שמשליכה על כל תחומי החיים של הילד.
שרה זנדברג: לכן כשאנחנו מדברים על איתור צריך להיות איתור מוקדם וצריך להיות איתור גם בכניסה לכיתה א' כי זה גיל מאוד מאוד קריטי.
שרה זנדברג: ההתערבות יכולה להיות כל כך משמעותית, אפילו לא התערבות בילד, כמו לעשות כיתה אקוסטית כמו שאנחנו עושים, הגברות בכיתות , הדרכות של מורים, הדרכות של אנשי מקצוע, הדרכות של גננות, יכולים לפתור הרבה בעיות אצל הילד לפני שאנחנו מגיעים לדברים הבעייתיים.
שרה זנדברג: מה עשינו במשרד החינוך?
שרה זנדברג: קודם כל ראית את נייר העמדה שלנו.
שרה זנדברג: אנחנו לפחות יוצרים איזושהי שפה משותפת בין כל קלינאיות התקשורת בארץ כדי שהן תהיינה ממוקדות לאותם דברים.
שרה זנדברג: הדבר השני שאנחנו עושים עכשיו זה דיבור ישיר עם כל רופא אף אוזן וגרון בארץ.
שרה זנדברג: אנחנו מעבירים להם את המסמכים ואנחנו כותבים את נייר העמדה הבא שלהם על מנת שבאמת תהיה מודעות שלא בודקים ילדים ומוצאים ירידה בשמיעה ומחכים לבדיקה הבאה כדי לאמת את זה אלא שולחים לנו, ובאמת בשנתיים האחרונות אחוזי הפניות של רופאי אף אוזן וגרון ישירות אלינו עלו במאוד.
שרה זנדברג: הרופאים קיבלו מאיתנו גם בעזרתה של פרופסור לונץ מחיפה שהסבירה את החשיבות שאחרי בדיקת שמיעה מפנים אלינו.
שרה זנדברג: אנחנו כתבנו דף עם פירוט כל השירותים שלנו והכדאיות להורה לפנות אלינו, זה לא שהילד ישר מדביקים לו מכשיר שמיעה וכל הסטיגמות המתלוות לזה, ואכן באמת אחרי בדיקת שמיעה ישר הוא ישר מוותר על סודיות והרופאים מעבירים אלינו ישירות ואז אנחנו מתחילים לטפל בילדים.
אורי מקלב: ועד גיל 3?
שרה זנדברג: עד גיל 3 זה לא במנדט שלנו.
שרה זנדברג: הדבר הנוסף שאנחנו רוצים לעשות זה דיבור ישיר עם רופא ילדים ואם לא יהיו כאן שיתופי פעולה בין כל המערכות סביר להניח שאנחנו באמת נפספס ילדים.
שרה זנדברג: באמת יש לזה השלכות קריטיות.
שרה זנדברג: גם ילדים מושתלים וגם ילדים שמוצאים אותם בגיל מאוד מאוד צעיר עדיין הסטטיסטיקה העולמית היא 60% מהילדים יפתחו שפה כמוני וכמוכם, 40% לא יעשו את כל הדרך.
שרה זנדברג: ביחד עם זאת צריך לזכור שגם הילד שהוא ילד שהוא בעל צרכים מיוחדים ככל שהתחילו איתו מוקדם יותר גם הוא הישגיו יהיו גבוהים יותר יחסית לילדים האחרים וגם לו מגיעות זכויות כלומר כל האוכלוסיות כאן לא משנה מי הן אם הוא הולך לחינוך רגיל או הולך לחינוך מיוחד צריכים התערבות מוקדמת והתערבות מתואמת וצריך איזושהי ועדה שתיצור את שיתופי הפעולה עם הידע שנצבר.
שרה זנדברג: מערכות הבריאות צברו הרבה מאוד ידע.
שרה זנדברג: מערכות החינוך צברו הרבה מאוד ידע.
שרה זנדברג: שווה יהיה לעשות את זה.
שרה זנדברג: כי גם התפירה של החליפה תהיה מאוד שונה לבדואים בנגב, לאוכלוסיות הערביות בצפון, לאוכלוסיות היהודיות בצפון, לאוכלוסיות חרדיות וכולי.
שרה זנדברג: כלומר יש לנו מגזרים שונים שה-reaching out אליהן צריך להיות מותאם אליהן ולכן כאן צריכים להיות הרבה מאוד שיתופי פעולה.
אורי מקלב: ולכן חלה חובת הדיווח של כל המוסדות אליכם.
שרה זנדברג: לנו יש בעיה אחת.
שרה זנדברג: הדיבור הישיר עם רופאי אף אוזן וגרון היה מאוד מוצלח ואנחנו ממשיכים אותו.
שרה זנדברג: הבעיה היא שיש חוק במדינה שגם בבדיקות סינון שעושים במערכות בכיתות א' וב' לא מעבירים אלינו את התוצאות כי לא חלה סודיות רפואית ואז בעצם דווקא בגילאים הקריטיים שעוד איכשהו מתנהלת, אני לא יודעת לאן זה הולך.
שרה זנדברג: אין לי מושג בכלל זה הולך.
שרה זנדברג: אבל מישהו זכה במכרז.
שרה זנדברג: זה איזשהו מכרז פרטי.
שרה זנדברג: אף אחד גם לא בודק את טיב הבדיקות.
תלמה הרצנו: סליחה זה לא נכון.
שרה זנדברג: אוקיי.
שרה זנדברג: אנחנו לא מקבלים שום מידע על זה ואנחנו לא יכולים להתייחס ולסייע לילדים במיוחד שצריך לזכור זו בדיקת סינון.
שרה זנדברג: היא נותנת תמונה רק האם הילד שומע באופן תקין או לא באופן תקין.
שרה זנדברג: אבל אתה לא יודע מה היא רמת הירידה, סוג הפגיעה, ודרכי ההתערבות.
שרה זנדברג: אם בשלב הזה כבר נסגרת הדלת זה שלב מוקדם מדי שאי אפשר לעשות איתו כלום.
שרה זנדברג: וכאן דווקא הניצול הזה היה צריך להיות.
שרה זנדברג: אני חושבת שצריך להכניס לסל הבריאות, אני מציעה שבמקום לחזור על הבדיקות הלוך וחזור ובמקום לעשות בדיקת סינון בתנאים לא תנאים בתוך בית ספר וכולי כדאי היה לעשות כמו שעושים בדיקת ראיה בסל הבריאות לפני בית הספר.
שרה זנדברג: לא פחות חשוב והרבה יותר חשוב אפילו לעשות בדיקת שמיעה בתחילת בית ספר כחלק מסל הבריאות.
שרה זנדברג: ואז בעצם אנחנו יודעים מי הילדים, ואז אנחנו אפילו עושים להם כיתות בתנאים מיוחדים.
שרה זנדברג: כמעט 1500 כיתות אנחנו עשינו כיתות אקוסטיות בבתי ספר ובגנים.
אורי מקלב: הגיל שהוא הגיל הקריטי הוא לפני בית ספר?
שרה זנדברג: לקבוצה השנייה.
שרה זנדברג: הקבוצה שסבלה מדלקות אוזניים למיניהן וכל מיני מחלות.
שרה זנדברג: היא נולדה אולי עם שמיעה תקינה או ירידה קלה ובמהלך השנים- - -
אורי מקלב: אם אנחנו עושים את זה לפני בית ספר אנחנו יודעים שאנחנו כיסינו את האוכלוסייה.
שרה זנדברג: אמרתי הקבוצה הראשונה צריכה להיות האיתור בבית חולים.
שרה זנדברג: ושנית אנחנו צריכים לבדוק את הילדים שאותרו בגיל הרך ולבדוק את הילדים שמכל מיני סיבות לא אותרו.
שרה זנדברג: אם בית הספר היה מקבל את הילדים עם ידיעה מה הירידות בשמיעה וכבר היו באים להדריך את בית הספר וכבר היו עושים כיתה אקוסטית מודעות של כל צוות המורים בבית הספר היתה עולה ככה שכשהיה מתגלה הילד הבא בגיל עוד יותר מאוחר מישהו היה ער לכך.
אורי מקלב: אנחנו נשמע אחר כך ממשרד הבריאות על כל הנושא של סודיות.
חיים אמסלם: כל הרעיון של סודיות רפואית נועד לשמור על זכויותיו של המטופל ושל החולה.
חיים אמסלם: במקרים כאלה הסודיות הרפואית פה היא בדיוק מתנגשת עם טובתו של המטופל.
שרה זנדברג: אני לא בטוחה שההורה יודע באותו יום שהילד שלו נבדק.
שרה זנדברג: הוא מקבל איזשהו פתק, אבל הוא מקבל המון פתקים מבית ספר וזה עוד פתק אחד.
חיים אמסלם: ייתכן אם הוא נבדק והוא נמצא חריג אז זה כן ידאיג אותו מיד.
אורי מקלב: אותו גורם חיצוני יודע את זה.
מיקי דור: האמריקאים פתרו את זה בצורה יותר פשוטה.
מיקי דור: ילד לא נכנס לבית הספר אם הוא לא מביא אישור שהוא קיבל חיסונים.
מיקי דור: זה הפתרון הנכון.
מיקי דור: כיוון שלא יכול להיות שהקלינאית תקשורת תילחם עם ההורים או תעשה משהו בלי ידיעתם.
מיקי דור: פה ההורים יש להם אחריות על זה והם לוחצים על המערכת לבצע.
גלית כספי כהן: איפה ההצעה שלך עומדת בעניין הזה?
שרה זנדברג: אנחנו כתבנו למשרד הבריאות, בפרוש כתבנו למשרד הבריאות את ההצעה הזאת.
שרה זנדברג: עדיין לא קיבלנו תשובה והיו גם מגעים של המדריכה הארצית שלנו ד"ר הלפרין עם משרד הבריאות לעניין הזה כי מאוד חשוב לנו העניין הזה.
שרה זנדברג: ילד שמתחיל כיתה א' בלי שמיעה, בלי כיתה אקוסטית, בלי אמצעי הגברה בכיתה סיכוייו להצליח פחותים מילד שמגיע עם כל התנאים.
אורי מקלב: עוד לא הגענו לזה.
שרה זנדברג: זה תלוי בסל הבריאות.
שרה זנדברג: אם יכניסו את בדיקת השמיעה לסל הבריאות לפני הכניסה לבית ספר.
טובה ארצי: רציתי לדבר בתור קלינאית תקשורת.
טובה ארצי: בשירותי בריאות כללית התחלנו את הפרויקט בנובמבר 2001 בעידודו של ד"ר פטרבורג שאמר שנעשה את זה בתור פילוט עד שזה ייכנס לסל הבריאות כי צפינו שזה ייכנס לסל הבריאות ואז אמרנו כדי שנהיה מוכנים מבחינת הפרוטוקול נעשה את זה בצורה של פילוט בשלושה בתי חולים של הקופה.
טובה ארצי: התחלנו את זה בבית חולים מאיר, בבית חולים ביילינסון, בבית חולים קפלן.
טובה ארצי: זה מה שהתחלנו בתור פילוט שחשבנו שזה ייכנס לסל.
טובה ארצי: אני מוכרחה להגיד שהתבססנו על דפי מתל השומר, על דברים שהיא כבר עשתה והיא כבר נפגעה וכולי, כך שהיתה לנו תשתית לעשות את העבודה שהיתה יותר בסיסית ונכונה.
טובה ארצי: הוצאנו חוברת מאוד מפורטת על כל הדרך איך לעשות את סינון השמיעה, כולל מכתב להורים, כולל מכתב לרופא אף אוזן גרון, כולל מכתב לרופא ילדים, כולל טופס מובנה לתת להורים לפני שהם יוצאים הביתה שהילד נכשל או לא נכשל תוך הזמנה מהבית לבדיקה חוזרת במידה והוא לא נכשל.
טובה ארצי: בשלוש השנים הראשונות עשינו את הבדיקה לפי הפרוטוקול שתלמה הרצנו מדברת.
טובה ארצי: פעמיים עשינו בדיקת שמיעה אוטו אקוסטית ובמידה והילד נכשל כדי שההורים לא יהיו מוטרדים לפני שהם יוצאים הביתה עשינו סינון שהורידה לנו את ה-false positive בצורה מאוד משמעותית כך שלפחות להוריד את החרדה להורים שיוצאים הביתה עם תחושה שהילד שלהם לא שומע, זה הורדנו בצורה משמעותית.
טובה ארצי: אז נכנס העניין של הכסף.
טובה ארצי: כי שלוש שנים עשינו את זה בצורה של פילוט והיה כסף מהמרכז והיה תקציב לקלינאית תקשורת והיה תקציב לבנות שירות לאומים והיה תקציב לכל הפרויקט ולציוד.
טובה ארצי: כזה נגמר בתוך פילוט והיו צריכים לשלם את זה התחילה הבעיה.
טובה ארצי: כאן אני רוצה להעלות כמה דברים.
טובה ארצי: כי מבחינת הפרוצדורה הפרוצדורה היא מאוד מובנית מאוד יפה.
טובה ארצי: בשלוש השנים של הפילוט נבדקו 93% מכל היילודים.
טובה ארצי: כאן אני מוכרחה להגיד שהיו כאלה שסירבו להיבדק.
טובה ארצי: היו אנשים חירשים שלא רצו שהילד שלהם ייבדק כדי שלא ידעו אם הילד חירש או לא חירש.
טובה ארצי: היו אנשים מהמגזר החרדי שאמרו שזה לא משנה להם אם הילד חירש או לא חירש.
טובה ארצי: הם לא רוצים לדעת.
טובה ארצי: אני אומרת את זה מידע.
טובה ארצי: והיו אנשים שאמרו שהם לא רוצים להיבדק.
טובה ארצי: כל ילד שהוא בסיכון גבוה מאוד ויש קריטריונים לסיכון גבוה ממילא הם נבדקים.
טובה ארצי: זאת אומרת יש קריטריונים שכל ילד שהוא בסיכון גבוה כמו פגות, כמו מחלות מסוימות, הם מוזמנים ממילא לבדיקה בלי שום קשר לבדיקת סינון.
טובה ארצי: זאת אומרת שהילדים האלה בסיכון גבוה ממילא יש מעקב מאוד גבוה.
אורי מקלב: כל אלה שמסרבים לבדיקות צריך להבין ממה זה נובע.
מיקי דור: זה מקרים בודדים בשוליים של השוליים.
מיקי דור: זה כמו סירוב לחיסונים.
גלית כספי כהן: 9% בשנה שמסרבים לעשות בדיקה זה לא מעט.
דפנה בן ארי: אצלנו בתל השומר אימא שלא רוצה לעשות בדיקת סינון זכותה לגשת ולהודיע שלא יעשו סינון לילד שלה.
דפנה בן ארי: בודדים בשנה.
טובה ארצי: הבעיה מתחילה ברגע שאנשים צריכים לשלם.
טובה ארצי: לכן היוזמה הזאת והפתרון הוא יוצא מהכלל.
טובה ארצי: כי הסכום הוא באמת הוא לא גבוה של כל הבדיקה.
טובה ארצי: כשעשו את החישוב הכלכלי אני מקווה שהתייחסו לעניין של העלות של כוח האדם.
טובה ארצי: כי הפרויקט הזה יכול ליפול ולעלות על כוח האדם.
טובה ארצי: כי בנות שירות לאומי למשל שעשו אצלנו את הבדיקות היתה בעיה מאוד קשה, כי יש להן חופשים ויש מבחנים ושישי שבת הן לא יכולות לעבוד, וקלינאית תקשורת שעובדת בחצי משרה ועושה את הפיקוח וזה מאוד חשוב כי היא נגשת להורים ומסבירה להם אם ילד לא שומע וההסבר שלה הרבה פעמים קובע אם יש מעקב או אין מעקב.
טובה ארצי: הקטע של כוח האדם שיבצע את הפרויקט הזה זה נתון שהוא מאוד חשוב.
טובה ארצי: אני רוצה להדגיש את זה כאן כי זה יכול ליפול על הסיפור של כוח האדם שמבצע את הבדיקה.
אורי מקלב: התמחור.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לדעת אם זה יבוא דרך ביטוח לאומי.
אורי מקלב: איפה כיום מתבצעת הבדיקה?
טובה ארצי: זה מתבצע במאיר, בקפלן, בביילנסון, בסורוקה בבאר שבע זה התחיל לפני שנה.
טובה ארצי: בבאר שבע לא רק שזה מתבצע לחלק אלא למגזר הבדואי.
טובה ארצי: יש בחיפה בקופת חולים בגלל המצוקה בצפון בקופת חולים לין יש את הבדיקה בתשלום ובמושלם ללא כסף.
טובה ארצי: לתינוקות שיוצאים מבית חולים ליולדות.
טובה ארצי: מי שרוצה לבוא לבדיקת שמיעה יכול לבוא לקופת חולים לין.
טובה ארצי: זה נעשה לפי הפרוטוקול של קופת חולים.
טובה ארצי: מהניסיון שלנו כשזה עבד מאוד יפה עם קלינאי תקשורת, עם פקידה, עם מזכירה שעשתה את כל הפיקוח האחוז שחזר היה מאוד מאוד גבוה.
טובה ארצי: זה הגיע ל-90% שאיתרנו וחזרנו והגענו לרופא המשפחה ועשינו לזה מעקב וכולי.
טובה ארצי: הקטע מתחיל שצריכים לשלם כאן מתחילה הבעיה.
טובה ארצי: כי אם למשל זה נעשה בתל השומר והחולה אחרי פרק זמן צריך לבוא לבדיקה ואז הוא צריך לשלם עבור הבדיקה החוזרת כאן הם הולכים לאיבוד בבדיקה החוזרת.
טובה ארצי: בבאר שבע למשל החולות הבדואיות שיש להן מושלם הן מסרבות לפעמים לעשות בדיקה למרות המושלם כי זה מנוגד.
טובה ארצי: אתה לא יכול להכריח.
אורי מקלב: אנחנו לא נדון עכשיו באלה שלא רוצים.
אורי מקלב: אנחנו נדון באלה שיש להם את המודעות והם כן רוצים.
טובה ארצי: אבל זו בדיוק הנקודה.
טובה ארצי: אם זה יהיה גורף ויהיה פרסום של משרד הבריאות אני לא מאמינה שתהיה התנגדות של מישהו לבצע את הבדיקה.
עפו אגבאריה: מעניין מדוע בכל הצפון אין.
עפו אגבאריה: רק בלין עכשיו התחילו.
טובה ארצי: כי זה לא בסל הבריאות אני אומרת.
טובה ארצי: בגלל זה אנחנו התכנסנו כאן.
אורי מקלב: אני לא חושב שטרפו את הקלפים בזה שב-2010 יהיה.
אורי מקלב: אנחנו עד 2010 צריכים לדון על 2009.