GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירי דגן: אני בדקתי והם כן הופיעו ברשימת המוסדות המוכרים.
מירי דגן: לכן הלכתי ביחד עם הבת שלי, ניסיתי לשכנע את המכללה לקבל ממנה את שכר הלימוד בתשלומים, אבל הם לא הסכימו בשום פנים ואופן.
מירי דגן: הם ביקשו את כל הפיקדון מראש.
מירי דגן: זה היה אחד התנאים שלהם כי אחרת היא לא יכלה ללמוד רכיבה טיפולית כמו שהיא רצתה.
מירי דגן: מאז הכל היסטוריה.
עליזה צפניה: את אומרת שאת בדקת.
עליזה צפניה: חשוב לציין שאנחנו לא מאשרים את בית הספר בצורה גלובלית אלא מאשרים לפי קורסים ואת זה מאוד חשוב להסביר.
עליזה צפניה: מצוין איזה קורס אושר.
עליזה צפניה: הקורסים שאתם מדברים של ארבע שנים, לא משרד החינוך ולא אנחנו מכירים בהם.
עליזה צפניה: אישרנו סיוע בעזרת בעלי חיים ולכן מי שנכנס לאתר או לאתרים שלנו או לכל האתרים, צריך לבדוק איזה קורס אושר, כי אנחנו מאשרים לפי קורסים ולא לפי מוסד בצורה גלובלית.
אורי מקלב: כמו שאמרה דפנה, בשנת 2009 לא היה קורס מאושר ועדיין זה היה ברשימה.
אורי מקלב: התלמידה גם לא באה לקורס אלא היא באה לשנת לימודים.
נועה חלד: מתי הבת שלך התחילה ללמוד שם?
מירי דגן: בינואר.
נועה חלד: אני רוצה לשאול אותך כאימא שמאוד מעורבת ומאוד אחראית.
נועה חלד: אין לי את החומר למרות שביקשנו אותו מהבנק ואני חושבת שזה בנק הפועלים שם ביצעתם את הפעולה.
מירי דגן: כן.
נועה חלד: אתם הלכתם בסביבות ה-7 בינואר עם אישור שהתוקף שלו היה 31 בדצמבר 2008.
אורי מקלב: אישור של מי?
נועה חלד: אישור של משרד התעשייה.
נועה חלד: האישור אתו הלכתם לבנק להוציא את הפיקדון היה אישור תקף של 31 בדצמבר 2008.
אורי מקלב: זאת לא שאלה פרטית שלה.
נועה חלד: היא התחילה ללמוד בינואר ואת התהליך ביצעו בינואר.
מירי דגן: את מנסה להסיט את הדיון למקום אחר.
אורי מקלב: שנת הלימודים הייתה אמורה להיפתח בינואר?
נועה חלד: כן, בינואר.
מאיה פוקס: בכל שנת לימודים נפתחו מספר מחזורי לימוד.
מאיה פוקס: זה לא שכל הסטודנטים התחילו ללמוד באופן אחיד באותו שלב.
נועה חלד: זה נפתח ב-30 בדצמבר.
מירי דגן: כן, אבל אני לא מבינה לאן את חותרת.
דפנה סידס-כהן: מההתקשרויות שלי מול הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים אני מתרשמת שבאמת הקרן מאוד משתדלת לפעול לטובת כולם אבל היא עובדת באיזושהי מסגרת של חוק לקליטת חיילים משוחררים.
דפנה סידס-כהן: מה שכן, הייתי רוצה שבדיון הזה ננצל את הפלטפורמה לפנות לקרן ולומר לה שיש בעיה ולשאול מה היא מציעה ואיך היא מציעה לפתור את הבעיה בעתיד.
מאיה פוקס: אני סטודנטית שנה ד' במכללת אלבאום.
מאיה פוקס: התלבטתי אם להמשיך את השנה הרביעית או לא כי אלה לימודים מאוד רגשיים שגרמו לי להגיע לתהליך של דיכאון.
מאיה פוקס: הייתי בדיכאון תשעה חודשים והייתי בבית ולא עבדתי.
מאיה פוקס: עברתי את מה שעברתי, התחזקתי והחלטתי בכל זאת לנסות וללמוד.
מאיה פוקס: הם שידלו אותי ושכנעו אותי שכן כדאי לי ורק אצלם אני יכולה וכולי.
מאיה פוקס: נרשמתי.
מאיה פוקס: בדצמבר ביקשו ממני לשלם במזומן, זאת אומרת, בכרטיס אשראי אבל בתשלום אחד את כל הסכום אם אני רוצה לקבל הנחה.
שלומית אבינח: כמה כסף?
מאיה פוקס: 15,400 שקלים, לא כולל 500 שקלים דמי רישום.
מאיה פוקס: שכר הלימוד הוא 17,900 ואם אתה רוצה את כל ההנחות, את צריכה לשלם מראש והם היו מתקשרים כל יום לנדנד מתי אני כבר משלמת כי לא יהיה לי מקום בשנת ההתמחות במגמה בה אני רוצה ללמוד.
מאיה פוקס: אם כן, גם כסף הלך לי, גם שלוש שנים השקעתי כל שנה 17,900 שקלים כי קודם לא הייתה לי אפשרות לשלם במזומן ולקבל את ההנחה והלך לי גם הזמן.
מאיה פוקס: אני רוצה להתחיל לעבוד, אני רוצה לעשות משהו אבל עכשיו אין לי תעודה.
מאיה פוקס: שילמתי בתשלום אחד כי רציתי את ההנחה, כי גם ככה זה מאוד יקר.
דפנה סידס-כהן: את לא יכולה לקבל את ההחזר?
מאיה פוקס: ניסיתי לפנות אליהם ברגע שנודע לי מה קורה.
קריאה: הם לא מחזירים.
קריאה: אני אראה לך מכתב שקיבלתי מחברת האשראי.
מאיה פוקס: ניסיתי לפנות לחברת האשראי אבל הם לא נתנו לי.
אורי מקלב: אמר עורך-דין שער שלגבי שנת ההתמחות יכול להיות שכן יימצא פתרון.
מאיה פוקס: לא, נמצא פתרון למי שסיים את שנת ההתמחות.
מאיה פוקס: המכללה באה ואמרה שנשלם עוד כסף לביטוח עבורנו מעבר לכסף ששילמנו למכללה, שנשלם עוד כסף ללכת להדרכות, שנשלם עוד כסף למצוא לנו מטופלים, ואז תהיה לנו תעודה.
מאיה פוקס: אבל כבר שילמנו 15 אלף שקלים.
עטרה פרס: אני חברת קיבוץ.
עטרה פרס: הבת שלי, החיים שלה הם סוסים והיא ראתה את ייעודה כמטפלת בילדים.
עטרה פרס: היא הלכה ללמוד וכשהיא הלכה ללמוד אמרתי לה שבשלב זה לא תיגע בכספי הפיקדון אלא אני אתן לה הלוואה ובהמשך היא תחזיר לי אותה.
עטרה פרס: זה שהיה אתה בקשר בנוגע לקורס הזה אמר לה שאם היא משלמת את הכל במזומן, בכרטיס אשראי, היא מקבלת הנחה מאוד גדולה.
עטרה פרס: הלכתי לבנק ושאלתי אותם מה לעשות.
עטרה פרס: התייעצתי עם הבנק.
עטרה פרס: הבנק אמר לי בפירוש שאם יש לי את הכסף, שאשלם אותו במכה אחת.
עטרה פרס: שילמתי 14,511 שקלים בכרטיס אשראי.
עטרה פרס: הקורס התחיל ב-30 בדצמבר והיה נפלא והיינו מאושרות מאוד.
עטרה פרס: בסביבות פסח הם קיבלו טלפון שהמרצים מלמדים כבר בחינם והם לא מוכנים להמשיך וללמד ולכן בשלב זה אין לימודים ואין כלום.
עטרה פרס: התקשרתי לישראכרט לבקש בחזרה את הכסף אבל התשובה שלהם הייתה שמה שנעשה, נעשה וכי אני לא יכולה לקבל את הכסף בחזרה.
עטרה פרס: אני היום בחובות, וכאשר אני באה לפעמים לסופרמרקט לקנות אומרים לי שאשאיר מצרכים בצד כי אין לי אשראי.
אופיר שער: הסטודנטים, כמו שאמרתי, חלקם שילמו במזומן, באשראי, בשיקים למוטב, בשיקים שלא למוטב.
אופיר שער: כמו שהצלחתי להתרשם, המכללה גם את השיקים שהיו שלא למוטב הסבה אותם.
אופיר שער: לכן קיבלתי לפחות עשרים פניות מאנשים שקיבלו תביעות מבנקים שונים או ממי שמחזיק היום בשיקים האלה ודרישה לבוא ולשלם.
שי חכם: אני בעלה של נעמה אלבז, נעמה חכם מלפני חודש.
שי חכם: אנחנו ריכזנו מספר מאוד גדול של סטודנטים ביחד עם עורך-דין אופיר שער ובאמת כל סטודנט הוא עולם ומלואו.
שי חכם: לכל סטודנט יש סיפור שאפשר להקשיב לו הרבה זמן.
שי חכם: אני יכול לספר לך לפחות סיפור אחד קצר.
שי חכם: אני מחזיק כאן ביד גיליון ציונים של סטודנט בסוף שנה ג'.
שי חכם: זה אדם שהשקיע 1,200 שעות אקדמיות במשך שלוש שנים ו-54,890 שקלים.
שי חכם: במקרה הזה זאת בת של אדם שמועמד להשתלת כליה שאת הכסף רק אלוהים יודע מאיפה הוא הביא.
שי חכם: אני יודע מהיכן הוא הביא את הכסף כדי שהבת שלו תלמד.
אורי מקלב: 60 נקודות זכות.
אורי מקלב: יש לי את המסמך שאלבאום הוציאה.
שי חכם: 60 נקודות זכות באוניברסיטה הפתוחה בכבודה ובעצמה.
שי חכם: אני לא מוסיף לזה את העובדה שהלימודים שם הם לימודים שמי שמגיע לשם, בדרך כלל הוא לא עושה חשבונות של כסף ולא עושה חשבונות של קריירה אלא זה אדם שכולו רגש.
שי חכם: אני יודע שאשתי כולה רגש.
שי חכם: כל מי שהולך ללמוד פסיכולוגיה ורוצה משהו שהוא יותר עמוק ויותר טיפולי, לומד את השיטה הזאת.
שי חכם: היה כאן חוסר תום לב כי גברת ליאת אלקנה ידעה שהמכללה נמצאת בקשיים כלכליים אבל זה לא הפריע לה יום לפני לקחת 16 או 17 אלף שקלים במזומן.
שלומית אבינח: היא לא כאן.
שי חכם: זה לא משנה.
שי חכם: אני יכול לומר לך שהייתי שם.
אורי מקלב: זה אינפורמציה שכדאי להעביר למפרק.
שי חכם: זה לא ייתן כלום כי ברמה המשפטית – בדקתי את זה גם עם עורך-דין ורואה חשבון אופיר שער וגם עם אורן הראל – יש הסדר נושים ואם יישאר שם שקל אחד, השקל הזה לא ילך אלינו אלא ילך לבנקים.
יצחק קמחי: השקל לא יגיע לסטודנטים, בזה אין לי ספק, אבל אני מדבר על ההתנהלות של אותה מנהלת ויש פה היבטים שלכאורה הם עלולים להיחשב בצורה מסוימת.
שי חכם: אנחנו רוצים תעודה.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על המקרה הזה, על מה שקרה, אבל זה דבר שיכול לקרות או שלפעמים הוא קורה וצריך לטפל בזה.
אורי מקלב: זה לא מוריד שום דבר מהמשמעויות אבל אני מדבר על השיטה והדרך, ועל האנשים שעומדים בראש המכללות.
אורי מקלב: כשאדם הולך לקנות רהיט הוא לוקח בחשבון שהוא צריך לנקוט בכל כללי זהירות כי מי שמספק שירות מסוים לא חייב להיות אדם ערכי אלא זה יכול להיות מישהו שהוא סוחר.
אורי מקלב: כשאדם עומד בראש מכללה, אנשים מסתכלים מההיבט הצרכני בצורה אחרת לגמרי.
אורי מקלב: מי שעומד בראש מוסד לימודים או מי שמנהל מוסד לימודים, מסתכלים עליו אחרת.
אורי מקלב: הבדיקות שונות ולא בודקים את הנאמנות ואת המהימנות.
אורי מקלב: בודקים את החלק המקצועי, את השיטה, אבל לא את החלק הזה של המהימנות.
שי חכם: אני קיבלתי מכתב מעורך דין, מכתב התראה, של בנק מרכנתיל דיסקונט ומסתבר שהשיקים שהועברו - התבקשו ההורים של אשתי לא לרשום למוטב בלבד והאנשים האלה לא מגיעים מהעולם העסקי ולא מהעולם הכלכלי ולא מבינים בדיני שטרות והם לא רשמו זאת – נמצאים היום אדם שאחז את השיק בתום לב לכאורה והוא לא ידע שעסקת המקור כושלת ועכשיו בנק מרכנתיל דיסקונט מפעיל מערך משפטי נגדנו כך שאני עכשיו הולך ומשלם מכספי קרוב ל-12 אלף שקלים שיקים שניתנו על מוצר שבכלל בסופו של דבר לא קיבלתי אותו.
שי חכם: לדעתי מטרת הוועדה – אני לפחות מקווה מאוד שזאת הנקודה אליה נגיע – להגיע לכך שסטודנטים שנה ג' מן הראוי שלפחות יקבלו תעודת מטפל מוסמך בקשיי למידה ותפקוד של מכללת אלבאום.
שלומית אבינח: מי צריך לתת את התעודה?
שי חכם: הסגל האקדמי.
אורי מקלב: או המפרק.
דפנה סידס-כהן: בשיחה עם המפרק הזמני אמרתי לו שהם פרסמו פתרון לגבי אנשים בשנה ד' אבל מה דינם של הלומדים בשנים א' עד ג'.
דפנה סידס-כהן: הוא אמר לי שככל הנראה – הוא היה מאוד זהיר, הוא הדגיש את זה שככל הנראה – הם פועלים לזה שמי שלמד משנה א' ועד שנה ג' תינתן לו תעודה בהתאם לחובות הלימודיים שהוא סיים.
שי חכם: אני שואל מה קורה אם אני סטודנט שנה ג' ואני לא מקבל תעודה, ואין לי מקום אחר להשלים את הלימודים כי זאת שיטה ייחודית.
אורי מקלב: היא אומרת שמי שסיים שנה ג' יקבל תעודה.
דפנה סידס-כהן: הוא לא הבטיח את זה.
דפנה סידס-כהן: הוא אמר ככל הנראה.
שלומית אבינח: אני לא חושבת שכדאי להיכנס לזה.
אורי מקלב: צריך לעשות בדיקה בעניין הזה.
שלומית אבינח: המפרק לא נמצא כאן למרות שהוא הוזמן לישיבה.
שי חכם: היוזמה לגבי הפתרון באה מאתנו.
שלומית אבינח: בשיחה שהייתה עם מזכירות הוועדה הוא אמר שזה לא עניינה של הכנסת והוא לא היה מוכן להגיע.
שלומית אבינח: אם כן, הוא הוזמן לישיבה אבל הוא בחר שלא להגיע.
אורי מקלב: הם מדברים על התעודה.
אורי מקלב: שמענו מדפנה שהוא כן לקח לתשומת לבו וזה יהיה חלק מהטיפול שלו.
אורי מקלב: הוא לא אמר שהוא לא יטפל בזה.
אורי מקלב: הוא יכול היה לומר שהוא מטפל רק בחלק הכספי, אבל הוא לא לקח על עצמו רק את החלק הכספי אלא הוא מטפל גם בחלק הערכי.
שי חכם: אני שוחחתי עם הצוות המקצועי, קרי, המורים, וגיבשנו פתרונות אלטרנטיביים חלופיים על מנת שסטודנטים בכיתה ג' יוכלו באמת לקבל את הפיניש הסופי להתמחות או סטודנטים בשנה א' ו-ב', כל אחד במצבם.
שי חכם: הפתרונות כבר הועלו בפני המפרק ודפנה אמרה את הדברים נכון.
שי חכם: אין כרגע שום הבטחה ברורה לעניין הזה מצד המפרק.
שי חכם: אני מבין שהוא עושה את כל המאמצים כדי למצוא משקיע.
שי חכם: מבחינתי לו הוא היה נותן את ההבטחה היום, הייתי רגוע יותר אבל ההבטחה הזאת לא קיימת.
אורי מקלב: גם החלק הזה עוד לא מסוכם.
עטרה פרס: הבקשה שלי שכל אלה שהתחילו ללמוד רכיבה טיפולית, ויש מקום אחר שאפשר ללמוד, להעביר אותם או למכון וינגייט או למדרשת רופין כי בקטע של רכיבה טיפולית יש מקום אלטרנטיבי ללמוד ולא נוהגת רק שיטת אלבאום.
עטרה פרס: לנו יש בקשה, אם אפשר לקחת את התלמידים האלה ולהעביר אותם למקומות אחרים כדי שימשיכו את הלימודים.
נועה חלד: אתם מדברים על משהו אחר.
נועה חלד: היא מדברת על רכיבה טיפולית ואתה מדבר על ליקויי למידה שלא מוכר בשום מוסד אחר.
עטרה פרס: לא יהיה להם מהיכן לקחת את הכסף ללמוד.
שיראל שלם: לגבי המפרק הזמני והתעודות.
שיראל שלם: אני באמצע שנה א' ולא אקבל תעודה כי לא סיימתי שום קורס מהתחלה ועד הסוף.
שיראל שלם: כלומר, כאן באמת מדובר רק בכסף.
שיראל שלם: נרשמתי למסלול של ארבע שנים ושילמתי עבור השנה הראשונה במזומן.
שיראל שלם: במקביל נרשמתי גם לאוניברסיטה הפתוחה כדי לעשות את התואר וזה אומר שהפסדתי גם פה וגם פה.
שיראל שלם: התחלתי את המסלול באלבאום ובאוניברסיטה הפתוחה התחלתי ללמוד לתואר שכנראה אני לא אעשה אותו לאחר מכן.
שיראל שלם: אין שום תואר שמקביל למסלול לימודים כזה שאני לקחתי וזה אומר שאני צריכה עכשיו לחפש מסלול שונה לגמרי.
קריאה: באיזה מסלול מדובר?
שיראל שלם: אני לא יודעת.
שלומית אבינח: באיזה מסלול את היית?
שיראל שלם: אני הייתי באלבאום, אבל היא הייתה במכללת רידמן.
נועה חלד: איך נקראו הלימודים שלך?
שיראל שלם: טיפול בלקויות למידה וקשיי תפקוד בשיטת אלבאום.
שי חכם: יש לי כאן מסמך מהחבר'ה של רידמן.
שי חכם: זה נקרא מגמת הכשרה, מטפלים מוסמכים ולקויות למידה בשיטות הוליסטיות.
שי חכם: הם התחילו בטיפול הזה ועברו לאלבאום.
שיראל שלם: אני אומרת שיש תלמידים שזה קרה להם במכללה אחת, הגיעו למכללה השנייה וזה קרה להם גם כאן.
שיראל שלם: מה מבטיח לי שאני אלך למכללה אחרת ולא אמצא את עצמי שוב במצב כזה?
שיראל שלם: באמת אין תואר שדומה לדברים האלה בשום צורה ואופן.
מישל בלאיש: לפי מיטב ידיעתי יש רק קורס אחד שאנחנו נתנו את האישור המקצועי בלבד עבורו ולא אישרנו את הקורס ולא את המכללה.
מישל בלאיש: פנו אלינו מהמכללה ואני יכול להקריא לכם את הפנייה של הראש האקדמי של מכללת אלבאום:
מישל בלאיש: אנחנו נרתמנו לנושא.
קריאה: באיזה קורס מדובר?
מישל בלאיש: מדריך לרכיבה טיפולית בלבד.
מישל בלאיש: לפי מיטב ידיעתי אין שום קורס אחר אותו אנחנו אישרנו.
מישל בלאיש: המכללה פנתה בגלל שמשרד התעשייה אמר לה לפנות אלינו.
אורי מקלב: אתם הגוף המאשר.
מישל בלאיש: אנחנו אישרנו סוסים ואורווה רק מבחינה מקצועית.
מישל בלאיש: לא אישרנו לא פסיכולוגיה ולא שום דבר אחר אלא רק מבחינת הסוסים ואורווה.
שלומית אבינח: זה בעצם הקורס היחיד שהיה מאושר.
מישל בלאיש: מבחינתי, כן.
עליזה צפניה: אני רוצה להסביר איך נעשה כל התהליך.
עליזה צפניה: לגבי נושא הפיקדון, בשנת 1994 חוקק החוק והטילו על שר העבודה לאשר מוסדות להכשרה מקצועית בתחום טיפולו.
עליזה צפניה: נוצר לחץ של קורסים שונים וביולי 2000 נעשה תיקון לחוק.
עליזה צפניה: בשנת 1994 שר החינוך היה מוסמך לאשר מוסדות אקדמיים וטרום-אקדמיים שאלה בגרויות, שפות, פסיכומטרי.
עליזה צפניה: ביולי 2000 נעשה תיקון לחוק ונכנסו משרדים אחרים כמו משרד הבריאות שרצה לאשר לימודים בבית ספר לאחיות ומקצועות אחרים, משרד התיירות שגם לו יש קורסים בנושא התיירות, המשרד לביטחון פנים כי נושא האבטחה היה מאוד אין בתקופה הזאת.
עליזה צפניה: המשרדים האלה נכנסו בתיקון לחוק והם גם מוסמכים לתת את אישור הפיקדונות.
עליזה צפניה: לדוגמה, משרד האוצר בנושא יועצי מס.
עליזה צפניה: כנגד אישור של משרד האוצר, אנחנו מאשרים יועצי מס.
עליזה צפניה: אין שום סיבה שחייל משוחרר שלומד בתוך משרד ממשלתי אחר, לא יוכל לממש את הפיקדון.
עליזה צפניה: משרד התחבורה, אין לו אישור להנפקת אישורים.
שלומית אבינח: איפה האישור של המכללה?
שלומית אבינח: איפה כל הפיקוח על המכללה?
שלומית אבינח: על המוסד, על הטייטל שלו?
עליזה צפניה: זה על אותו משרד ממשלתי אחר.
אורי מקלב: המשרד האחר עושה את הקורסים.
אורי מקלב: את מדברת על קורסים של המשרד ואילו אנחנו מדברים על דברים פרטיים.
אורי מקלב: ניקח את הדוגמה של רכיבה טיפולית, במכללת אלבאום יש קורס לרכיבה טיפולית ומשרד התעשייה לא יודע מה דרוש בחלק המקצועי הווטרינרי.
אורי מקלב: אדם רוצה לקבל רשיון עסק לאטליז או לכל דבר אחר, הוא בא לרשות המקומית כדי להוציא רשיון כזה ושם מבקשים ממנו שיביא גם אישורים מכמה וכמה משרדים שאחד מהם יכול להיות משרד הבריאות.
אורי מקלב: מי שמנפיק ומי שהוא הגוף המפקח, זאת אותה רשות מקומית ומאחר שהיא לא יכולה לתת חוות דעת על החלק המקצועי, היא מבקשת מעוד משרד לתת את אותה חוות דעת מקצועית אבל האחריות לגבי ההנפקה של רשיון עסק היא על הרשות עצמה.
עליזה צפניה: נכון.
אורי מקלב: נניח יתברר בסוף שהיה ליקוי בחלק של הבריאות, אז הוא לא אחראי ותמיד הוא יכול לומר שהחלק הנוסף, מי שנתן יחד אתו את החלק המקצועי, היה בידי אותו משרד.
אורי מקלב: לקחנו את הנושא של משרד החקלאות והוא חלק קטן, אבל מי שמנפיק את האישורים על לימודי תעודה אלה שני משרדים ממשלתיים שזה משרד החינוך ומשרד התעשייה.
אורי מקלב: נכון שאם יש משרד ממשלתי שעושה את הקורסים, הוא לוקח את האחריות המקצועית.
אורי מקלב: מכיוון שלא כל משרד ממשלתי מוסמך להנפיק את התעודות, אתם אלה שמנפיקים ואין לכם את האפשרות וגם את הצורך לפקח עליו.
אורי מקלב: אנחנו באמת רוצים להתייחס יותר לדברים שהם לא ממשלתיים אלא לדברים הפרטיים.
עליזה צפניה: נכון שבנושא הזה, אני מסכימה אתך במאה אחוזים, לא סמכנו רק על האישור של המשרד הממשלתי האחר אלא במקרה הזה המפקחת שלנו נכנסה – ויעיד מגן דוד ירוק – ועשתה את התפקידים שלה והם מבחינה מקצועית מאשרים את הנושא המקצועי.
עליזה צפניה: כאן מתקיים שיתוף פעולה.
עליזה צפניה: המפקחת שלנו מבחינה פדגוגית בודקת את הדברים והם בודקים מבחינה מקצועית.
שלומית אבינח: איך אלבאום פעלו?
שלומית אבינח: לא הבנתי איך אלבאום פעלו.
עליזה צפניה: אז הם קיבלו אישור.
שלומית אבינח: אנחנו מדברים על יתר הפעילות.
אורי מקלב: עליזה מדברת רק על הקורס.
עליזה צפניה: הדגשתי קודם שאנחנו באישור לא מאשרים מוסד מבחינה גלובלית אלא על פי קורס ואנחנו מדברים כאן על קורס אחד.
עליזה צפניה: כל מה שנעשה כאן, זאת אולי הונאה, כי הם פשוט לקחו את האישור, מכללת אלבאום כנראה לקחה את האישור שלנו והשתמשה בו כאילו יש טייטל של משרד התעשייה.
אורי מקלב: לנו היה ידוע שהיו שני קורסים שאושרו על ידי משרד התעשייה אבל היום מתברר שמדובר בקורס אחד.
עליזה צפניה: היום אין בכלל קורסים מאושרים.
אורי מקלב: היום אין, אבל בעבר היה.
עליזה צפניה: כן.
אורי מקלב: לנו היום ידוע שהיה אישור רק לנושא של רכיבה טיפולית ולא מעבר לזה.
עליזה צפניה: לא, היה גם סיוע.
דפנה סידס-כהן: היו שני קורסים בשם מאוד דומה כאשר קורס אחד היה סיוע בעזרת בעלי חיים.
שלומית אבינח: דוקטור בלאיש אומר לא.
דפנה סידס-כהן: הקורס השני הוא קורס רכיבה טיפולית.
דפנה סידס-כהן: משרד התעשייה טוען שעל סמך נתונים שנבדקו על ידי משרד החקלאות הוא אישר את שני הקורסים.
דפנה סידס-כהן: משרד החקלאות טוען שהוא נתן אישור רק לקורס אחד.
מישל בלאיש: נכון.
מישל בלאיש: אנחנו נתנו אישור רק על רכיבה טיפולית.
מישל בלאיש: לא תנו אישור לסיוע.
עליזה צפניה: לא, זה לא נכון.
עליזה צפניה: תבדוק במשרד שלך.
עליזה צפניה: יש אישורים.
מישל בלאיש: מי האדם שאישר מבחינה מקצועית?
עליזה צפניה: מר מאירוביץ.
עליזה צפניה: ישבנו אתו.
אורי מקלב: דוקטור בלאיש, אתה תבדוק את הנושא.
עליזה צפניה: יש אישור.
עליזה צפניה: זה כתוב.
עליזה צפניה: יש אישור לשני קורסים.
מישל בלאיש: אני יכול לצאת לרגע ולבדוק.
דפנה סידס-כהן: שאלת הבהרה לעניין של משרד החקלאות.
דפנה סידס-כהן: את אומרת שאתם פיקחתם בהיבט הפדגוגי והם בהיבט המקצועי.
דפנה סידס-כהן: בהיבט המקצועי, כלומר, את פיקחת על התכנים הלימודיים.
עליזה צפניה: המפקחת שלנו.
דפנה סידס-כהן: משרד החקלאות פיקח רק על האורוות, האם הן עומדות בסטנדרטים כאלו ואחרים.
עליזה צפניה: ועל תוכניות הלימודים.
עליזה צפניה: זה נעשה במשותף.
עליזה צפניה: כל אחד מפקח בתחום שלו.
עליזה צפניה: מפקחת פדגוגית שלנו בודקת את גודל הכיתה, את התנאים, מה זה בית ספר, אם יש שירותים, אם יש מזכירות, אם יש רכז.
שלומית אבינח: המפקחת הייתה במכללה?
שלומית אבינח: לא בקורס הזה אלא בכל הקורסים.
אנה גלוק: לדעתי זה לא העניין.
אנה גלוק: אפשר לתת את האישור מבחינה מקצועית ושהמכללה תמשיך, תעבוד ותעשה את הכל.
אנה גלוק: צריך לומר בצורה הכי ברורה שהאישור שלנו הוא לא אישור על התנהלות כספית של אותו בית ספר אלא הוא אישור על תכנים.
אנה גלוק: מה שנאמר כאן, אף אחד לא אמר שהלימודים לא היו ברמה טובה ואפילו הלימודים שאנחנו לא נכנסים לתחום שלהם.
אנה גלוק: גם העניין של בעלי חיים, יכול להיות שהילדה למדה והיא הייתה מאושרת מהלימודים.
אנה גלוק: כאן הבעיה היא לא בלימודים עצמם והיא לא בתכנים אלא הבעיה היא בהתנהלות הכספית.
אנה גלוק: במקרה הזה האישור שלנו ניתן על ידינו והוא אישור על תכנים מקצועיים, הוא אישור על זה שקיימים התנאים המקצועיים, יש את המורים, יש את הכלים ללימודים.
דפנה סידס-כהן: על סמך אותם אישורים לכאורה ניתנו כספי פיקדון.
אנה גלוק: יכול להיות בית ספר אחר שפותח ולא מקבל שום אישור מטעמנו והוא מלמד יפה מאוד והוא נקלע לקשיים.
אנה גלוק: הכסף של אותם אנשים הוא לא פחות יקר מהכסף של חייל משוחרר או של מישהו שהוא לא חייל משוחרר ולומד ארבע שנים.
אנה גלוק: בכל מקרה, זה בית ספר.
שלומית אבינח: אלה כספי מדינה.
אנה גלוק: בכל מקרה, מה שאמרת על אחריות של מנהל, אלה דברים נכונים.
אנה גלוק: יכול להיות שתהיה החלטה על משהו אחר בתחום הכספי, אבל אני אומרת שנכון להיום לא זאת הבדיקה שאנחנו עושים.
אורי מקלב: בתחילת דברינו אמרנו שאנחנו מפרידים בין החלק של מכללת אלבאום, שזה לימד אותנו על השיטה ועל הגישה ועל כך שהיום פועלות מכללות, והן מציגות את עצמן כמכללות מוסמכות, אבל הן לא כאלה אלא הן מתחזות.
אורי מקלב: נכון שזה לא עוזר לאלה שלומדים במכללות האלה וזה נכון שאין שום קשר בין התנהלות כספית לאופי הלימודים.
אורי מקלב: יכול להיות שמחר נעשה נוהל מאוד ברור מי מקבל ואיך מקבלים ויהיו אלה רק אלה שיש להם תעודות ובסוף יכול להיות שהנושא הכספי לא קשור.
אורי מקלב: אנחנו כן חושבים שבכל מקום שהוא מסודר מצד אחד, יש להניח שהוא מסודר גם מהצד השני.
אורי מקלב: כל אלה שנפגעו, וזה השתקף מדבריהם, אם הם היו יודעים שהמכללה היא לא גוף מוכר, הם היו עושים בדיקה חוזרת.
אורי מקלב: מה שקרה כאן לא דומה לאדם שנכנס למקום מוכר, מקום שיש לו הכרה ממשלתית ומקצועית.
אורי מקלב: יכול להיות שאנחנו צריכים לקיים דיון שלא קשור לחלק הזה של השולחן והדיון יהיה על הנושא של הכרה במכללות ומי מכיר בהן.
אורי מקלב: אנשים יצאו מהנחה שמכללת אלבאום היא מכללה ידועה, מצליחה ויש לה תעודות בשטח, אבל אולי יש מכללות שמציגות את עצמן כך ואחר כך הן יפגעו בתלמידים?
אורי מקלב: אנחנו מדברים בדברים של נפש.
אורי מקלב: ראינו כאן שהדברים הם לא בגדר קנייה צרכנית בלבד.
אורי מקלב: כאן מדובר בגוף ונפש ביחד ואלה דברים רגשיים, מה עוד ששמענו כאן מהדוברים שהמטפל עצמו או המדריך והמנחה צריך להיות עם הרבה תעצומות נפש ויש בו הרבה דברים רגשיים.
אורי מקלב: מי שהולך ללמוד את המקצוע, גם הוא כזה.
יצחק קמחי: שמעתי את הסטודנטים ואת ההורים ובאמת כואב הלב.
יצחק קמחי: אני חושב שצריך לעשות איזושהי הפרדה.
יצחק קמחי: אני מתנצל, אבל אני מסתכל קודם כל על הסיטואציה לפיה יש לנו מצב של עסק שלמעשה פשט את הרגל.
יצחק קמחי: לצערי ישבתי בחדר לא רחוק מכאן לפני קצת פחות משנתיים לדיון בפרשת חפציבה.
יצחק קמחי: זה לא איזשהו משהו שונה אלא זאת איזושהי התנהלות כנראה של איזשהו גוף, הפעם זאת מכללה ואז הייתה חברת בנייה, וקודם דיברתם על מכללת רידמן, ויש עוד עשרות – לצערי, אם לא מאות או אלים – של עסקים שהפסיקו את הפעילות שלהם או פשטו את הרגל או התנהלו לא נכון.
עטרה פרס: משרד התעשייה יכול לחקור את זה כהטעיה צרכנית?
יצחק קמחי: זה לא עניין של הטעיה צרכנית אלא זה כבר עניין של הונאה.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על פרסום באינטרנט.
עטרה פרס: אני עמדתי להגיש תביעה במשטרה בנושא פלילי.
עטרה פרס: עוד לא פניתי כי רציתי לדעת קודם מה קורה כאן.
עטרה פרס: הכוונה שלי הייתה להגיש תלונה למשטרה.
אורי מקלב: דיברו כאן על מה שפורסם והוצג באינטרנט.
יצחק קמחי: אני לא מכיר את הפרסום.
יצחק קמחי: אני אשמח לקבל אותו ואז אוכל גם להתייחס.
שלומית אבינח: יש לך סמכויות אכיפה?
יצחק קמחי: יש סמכויות שקשורות להגנת הצרכן.
יצחק קמחי: יש לי סמכויות בכל הקשור להגנת הצרכן.
יצחק קמחי: לצערי מה שמתעורר כאן זה לא גובל בהטעיה אלא בהונאה או בקבלת דבר במרמה ואולי בדברים אחרים.
יצחק קמחי: אני לא יודע ואני נזהר.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להבחין בין מה שהם אמרו לגבי קבלת הכספים לבין אופן הצגת המוסד את עצמו.
יצחק קמחי: אם המוסד הציג את עצמו כאחד שיש לו למשל אישור של משרד התעשייה והציג את זה באופן גורף או באופן מטעה שנתן איזושהי תחושה למישהו כאילו כל המוסד הוא כזה, יכול להיות שיש מקום לבדיקה, אבל אני לא רוצה לבוא ולקבוע מסמרות ואני מאוד מאוד נזהר בדבריי.
יצחק קמחי: אני כן אשמח לקבל חומר בעניין הזה ואוכל להתייחס אליו או לבדוק אותו.
אורי מקלב: האם הדיון הזה שאנחנו מקיימים היום בוועדה יביא אותך לבדוק את המכללות שמפרסמות באינטרנט?
אורי מקלב: אפשר לעשות בדיקה מדגמית או יותר עמוקה ממדגמית ולראות האם יש אמת באופן בו הן מפרסמות את עצמן לבין מה שהמשרד אישר והאם יש התאמה בין הדברים האלה.
שלומית אבינח: על הקיר.
אורי מקלב: אני לא מדבר על המכללות שכבר לא פועלות אלא אלה שפועלות היום.
אורי מקלב: היום יש מכללות או גופים אחרים שמפרסמים את עצמם.
יצחק קמחי: אין לי שם אפשרות לעשות איזשהו פישינג כזה כי אני לא יודע מה הם מפרסמים, מה הם מלמדים ואיזה אישורים הם קיבלו.
יצחק קמחי: דיברת עם הגברת פרץ ואמרתי לה שאני מקנא בה כי היא יודעת שיש לה 10, 20, 40, 50 בנקים, חברות, כרטיסי אשראי והיא יודעת איפה היא חיה.
יצחק קמחי: רק בחוק הפיקדון יש 500 מוסדות ועוד אני לא יודע כמה מאות נוספים שאין לי מושג עליהם ואני לא יודע אם הם מקבלים את האישורים או לא.
יצחק קמחי: זה לא קשור לכספי פיקדון אלא גם לכספים שאנשים שמשלמים.
יצחק קמחי: אני לא יכול לדעת או לראות את כל הפרסומים או לעקוב אחרי כל אתרי האינטרנט.
יצחק קמחי: אני לא אפרט בפניך מהו כוח האדם העומד לרשותי.
יצחק קמחי: אני פועל על סמך תלונות שמגיעות אלי.
יצחק קמחי: כמו משטרה, אני חוקר.
יצחק קמחי: אני לא יושב ועושה בדיקה מראש של כל הפרסומים במשק.
יצחק קמחי: זה לא משהו שהוא ריאלי ואין לי גם את המידע לגבי כל הדברים האלה ולא את היכולת.
שלומית אבינח: מה אתה מתכוון לעשות לגבי מכללת אלבאום?
יצחק קמחי: הצגתם כאן איזושהי תמונה שאולי היא מעלה חשד אבל תראו לי את החומר, אני אשמח לראות את הפרסומים שהיו ואני אוכל להתייחס לגופו של עניין.
יצחק קמחי: לבוא ולקבוע מראש אם מישהו או בסדר או לא בסדר, היום הפרסום לא בסדר, מחר הוא פרסם פרסום אחר.
יצחק קמחי: אני לא נמצא שם כל היום.
יצחק קמחי: זאת אומרת, זה נכון לאותו רגע.
אורי מקלב: אנחנו צריכים קודם כל להגדיר מה המטרות שלנו ואחרי כן לראות אם יש כוח אדם ואיך מבצעים את זה.
אורי מקלב: אם יתברר כאן היום שיש מכללות שמציגות את עצמן כמכללות מאושרות או מוסמכות ובאופן מעשי הן לא כך, אנחנו צריכים לטפל בזה.
אורי מקלב: מה שקרה מה שקרה עם מכללת אלבאום, מוכרח להביא אותנו למסקנה שאנחנו צריכים לבדוק את הנושא הזה.
אורי מקלב: כאן מדובר בנושא ייחודי.
אורי מקלב: היום במשק יש נפילות רבות של גופים מסחריים כאלה ואחרים שנפלו, אבל כאן אנחנו מדברים בעתיד של האנשים וההשכלה שלהם שהוא חלק מהותי בחיים שלהם.
אורי מקלב: כמו כן, בדיון הזה, אנחנו מבקשים גם לדעת לגבי העתיד.
יצחק קמחי: אם שמת לב, דיברת על שלוש חברות שלכל אחת יש את הדברים הייחודיים שלה.
יצחק קמחי: אם ניקח את אמפא, יש לנו דוגמה לחברה שיש לה מספר לקוחות רב מאוד, אלפים רבים מאוד, וכל צרכן שם נפגע בסכומי כסף של מאות שקלים, פלוס-מינוס, ולא מעבר לזה.
יצחק קמחי: אם נסתכל על חפציבה, מדובר באוכלוסייה של מאות אנשים שנפגעו בסכומי כסף אדירים של מאות אלפי שקלים בגלל הדירות שהם רכשו.
יצחק קמחי: בדיון כאן מדובר במכללה, מדובר במאות אנשים, ב-400 אנשים כרגע, שנפגעו כאן בעשרות אלפי שקלים.
שלומית אבינח: דין פרוטה כדין מאה.
יצחק קמחי: אנחנו מתייחסים לכולם.
שי חכם: זה לא נכון מה שאתה אומר.
שי חכם: אם אני נוטל ממך את המקצוע שלך, זה עולה לך מיליוני שקלים לאורך החיים.
יצחק קמחי: רואים בזה דבר ייחודי וזה בסדר שהוועדה רואה בזה דבר ייחודי, אבל עדיין לדעתי צריך לבוא ולשים לב.
יצחק קמחי: הם יוצאים מתוך איזושהי הנחה שזאת הפרנסה של האדם לכל חייו אחר כך.
יצחק קמחי: אני מאוד מקווה שכל בוגרי אלבאום אכן חיים ומתפרנסים טוב, אבל באמת זאת לא הנקודה כרגע.
יצחק קמחי: כרגע מדובר באנשים שאיבדו בין שנה לארבע שנים שהשקיעו בלימודים והפסידו אלפי או עשרות אלפי שקלים.
יצחק קמחי: זאת הסיטואציה בה אנחנו מצויים.
אורי מקלב: אנחנו לא רואים את זה כך, אבל תמשיך.
יצחק קמחי: אני אומר בצורה מאוד גולמית.
יצחק קמחי: אם יש ציפייה מהוועדה שהיא תפתור את הבעיות הכספיות של אותם אלה ששילמו או תסדר להם את התעודות – כי זה מה שהם רוצים כאן – יש כאן
יצחק קמחי: איזה שהן ציפיות לא בדיוק אחידות מהם או ממה שהוועדה אומרת.