GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סופה לנדבר: מר הראל, היו תלונות של עולים חדשים, שלא קיבלו את הטיפול הראוי, ולפיכך אבקש את התייחסותך.
משה הראל: ראשית, שלום לכולם.
משה הראל: אני רוצה לציין שהעולים שנשארו בצפון היו אולי החלשים מבחינה סוציו-אקונומית, אבל הם היו חזקים ואיתנים ברוחם.
משה הראל: הם הישרו ביטחון על הסביבה ועל כל מי שביקר אותם.
משה הראל: צוות משרד הקליטה, שר הקליטה, מנכ"לית המשרד ערך סיורים רבים, והיינו מחוברים לעולים במקלטים ולרשויות.
משה הראל: אנחנו לא משרד שמבצע חלק מהפעילויות, ולמרות הכל, אחרי כשבוע – היינו ביום שישי הראשון, כשקרית שמונה היתה שקטה יחסית וראינו את המצוקה של העולים במקלטים – לא החלטנו על פינוי יזום של אוכלוסיות, כי אמרנו שמה שיוחלט לגבי כלל האוכלוסיה יוחלט לגבי העולים.
משה הראל: עשינו פעילות של צמצום אוכלוסיות אתיופיות.
משה הראל: היתה מצוקה גדולה במקלטים, והעברנו אותם לאזור הדרום.
משה הראל: כבר מהשבוע השני, הצענו סיורי אוורור בני יום אחד.
משה הראל: התחלנו עם הילדים, ועברנו למבוגרים.
משה הראל: לא הגבלנו.
משה הראל: עד סוף השבוע הקודם, הוצאנו כ-80 אוטובוסים מרחבי הצפון.
משה הראל: בקרית שמונה היינו לא פעם אחת, מול כל הגורמים העירוניים עם הגורמים שלנו, ולצערי לא הצלחנו להוציא אוטובוס אחד כי אנשים רצו אוורור ארוך יותר.
משה הראל: לא היתה רשות בצפון שלא יכלה להוציא אוטובוסים לאוורור בן יום אחד.
משה הראל: בשבוע האחרון, הקצו השר עם הנהלת המשרד תקציבים מיוחדים בעיקר ליום שאחרי.
משה הראל: זאת משום שהאוכלוסיות עברו משבר קשה מאוד.
משה הראל: אני מקווה שכל האוכלוסיות יחזרו לצפון, כי חלק מהאוכלוסיות נמצאות במקומות אחרים.
משה הראל: האירועים היו טראומטיים וקשים לכל האוכלוסיה.
משה הראל: עבור העולים החדשים, היותר-ותיקים, שחוו את "ענבי זעם" ואת "דין וחשבון" – זו לא החוויה הראשונה.
משה הראל: היו עולים שזו החוויה הראשונה שלהם.
משה הראל: אני באמת מקווה שכולם יחזרו.
משה הראל: התחלנו בסקר טלפוני בקרב האוכלוסיות החלשות ביותר בצפון.
משה הראל: איתרנו על פי המידעים שלנו טלפונים של כ-12 אלף עולים משנת 1996, שחיים בצפון.
משה הראל: כאן המקום לציין שכ-80% מעובדי המשרד הגיעו לעבודה.
משה הראל: בימים הראשונים היה קצת בלבול והיו קשיים.
סופה לנדבר: היה הרבה בלבול.
סופה לנדבר: אתה יודע שדיברנו אתך.
סופה לנדבר: אני לא רוצה להיות צינית.
סופה לנדבר: דיברתי אתך, ומיד ענית לי על כל הטלפונים.
סופה לנדבר: זה נכון.
סופה לנדבר: אבל העברת לי את הרשימה, שהיתה מנותקת מהמציאות.
סופה לנדבר: אף רכז לא ענה לצלצול שלי.
סופה לנדבר: אני לא יודעת איך אתם נערכתם לאחר מכן, ואני לא רוצה להתייחס לכך עכשיו, אבל אני רוצה לומר למשרד הקליטה ולך כדי שתמסור זאת במשרד: רבותי, גרוע ביותר שמשרד הקליטה בתחילת המלחמה – לפחות בשבועיים הראשונים – היה מנותק מהמציאות.
סופה לנדבר: כאשר נציגה בכירה של משרד הקליטה היתה כאן, ושאלתי אותה איך להשיג את נציגי משרד הקליטה, היא אמרה: יש לנו אתר.
סופה לנדבר: זה הכעיס אותי מאוד.
סופה לנדבר: שאלתי אותה: מה צריך לעשות אדם שיורד למקלט?
סופה לנדבר: לקחת אתו את המחשב?
סופה לנדבר: איך הוא יגיע לאתר?
סופה לנדבר: הרי המציאות קשה מאוד.
סופה לנדבר: אני חושבת שעולים חדשים, שלא ידעו ולא הכירו את הטלפונים, היו צריכים לקבל מידע בשפת האם.
סופה לנדבר: משום כך, אני חושבת שאתם צריכים לשים לב לכך.
סופה לנדבר: ייתכן שסיימנו בשלב הזה, אבל זה לא השלב האחרון.
סופה לנדבר: אני יודעת, וכולנו מרגישים שיהיו שלבים נוספים לפנינו.
סופה לנדבר: אני חושבת שאתם צריכים להיות יותר ערוכים, ולכל הפחות לשדר ברדיו, בשפת האם, כדי שאנשים יוכלו לקבל את המידע ואת מספרי הטלפון אליהם הם יוכלו לפנות, ולפי אלו קריטריונים עובדים משרדי הממשלה והעיריות.
משה הראל: לכל עולה יש את כרטיס הביקור ואת מספר הפלאפון של יועץ הקליטה האישי שלו.
משה הראל: חלק קטן ושולי של העובדים לא היה בצפון יום אחד.
משה הראל: אינני מכחיש זאת.
משה הראל: אבל אמרתי שבימים האחרונים הגענו ל-80%.
משה הראל: המשרדים היו פתוחים.
משה הראל: המשרד בכרמיאל היה מטווח.
משה הראל: ביום השני של המלחמה, קיבלנו הוראה מפיקוד העורף שלא להפעיל את המשרד בנהריה, בצפת וקרית שמונה.
משה הראל: התחברנו למוקדי החירום.
משה הראל: היו קשיים בהנעת עובדים.
משה הראל: חלק מעובדי המשרד פחדו לנוע בדרכים.
משה הראל: נסעתי בכביש בחיפה – אני גר ברמות יצחק – ונסעתי יום-יום, גם אחרי שמישהו נהרג שם.
משה הראל: לא חשבתי לרגע שאינני צריך להיות עם העולים.
משה הראל: רוב הימים הייתי בשטח.
סופה לנדבר: אתה היית בשטח.
סופה לנדבר: תוך שניה ענית לכל הטלפונים.
משה הראל: היו לי מעט מאוד ימי משרד; כמעט שלא ישבתי במשרד.
משה הראל: לא נגעתי כמעט באימליים שלי.
משה הראל: הייתי מחובר לרשויות ולקהילות העולים.
משה הראל: היו לנו ארבעה ניסים עם העולים: הראשון היה במרכז קליטה מירון בצפת.
משה הראל: בשבת הראשונה המשרדים נמחקו, והעולים היו ממושמעים מאוד בכל המקומות.
משה הראל: הם שהו שם במקלטים, ואף עולה לא נפגע.
משה הראל: עולה אתיופי אחד נפצע קל.
משה הראל: היה גם מזל גדול: היתה לנו נפילת טיל בבת-גלים, מטרים ספורים ממקבץ דיור.
משה הראל: הייתי שם כמה דקות לאחר מכן.
משה הראל: הצוות, שמקבל כסף וצריך להיות שם – לא הצוות של המשרד – לא נכח במקום.
משה הראל: לחצנו על הבעלים, הכנסנו מתנדבים מהמשרד כדי להיות עם העולים.
משה הראל: העולים במקבצים לא ברחו.
משה הראל: רובם נשארו במקום.
רוברט אילטוב: לאן הם יכלו לברוח?
משה הראל: נכון.
משה הראל: הם היו גיבורים, ובכל מפגש עם השר הם חיזקו את הממשלה.
רוברט אילטוב: מה זאת אומרת גיבורים?
רוברט אילטוב: אדם שאין לו לאן ללכת הוא קבור, ולא גיבור.
יוליה שטראם: איפה הייתם?
יוליה שטראם: אמרתי: במשך שבועיים הם היו סגורים.
יוליה שטראם: אני לא משקרת, ואני מבקשת שלא תשקר כאן את הציבור.
משה הראל: הרשות לקליטת עליה לא פעלה.
משה הראל: לא המשרד.
משה הראל: את צודקת.
יוליה שטראם: אבל גם כשהייתם – מה עשיתם?
יוליה שטראם: אי אפשר לעבוד בשיתוף פעולה?
יוליה שטראם: כל השנים לא עובדים, מלבד בת גלים יש גם את לין.
יוליה שטראם: בלין יש מקבץ שכל השנים לא הייתם בו, וגם עכשיו לא הייתם.
יוליה שטראם: אנשים שם כל אחד בנפרד, ב-20 מ"ר, יושבים בלי אוכל ובלי כלום.
משה הראל: אספקת האוכל איננה באחריות משרד הקליטה.
משה הראל: ביקרנו בכל המקבצים.
משה הראל: כשקיבלנו בקשות לאוכל, העברנו אותן לגורמים שהיו צריכים לספק.
משה הראל: קיבלנו מעט פניות.
משה הראל: בטלפונים היזומים שלנו היו פניות לאוכל, העברנו אותן לרשויות המתאימות והן סיפקו.
יוליה שטראם: מה זה "הרשויות המתאימות"?
סופה לנדבר: אני מבקשת שלא להתנפל על משרד הקליטה.
סופה לנדבר: יש כאן בעיה הרבה יותר עמוקה.
סופה לנדבר: משה, אתה לא צריך לתת תשובות ביחס לכל משרד הקליטה.
סופה לנדבר: היתה לנו בעיה נוספת, לא מוצדקת כלל: לא היתה לוגיסטיקה אותה היה צריך להפעיל משרד ראש הממשלה.
סופה לנדבר: לא היה פיקוח מספק על משרדי הממשלה, והדברים שקרו בשטח צועקים עד השמים, ואנשים רבים מאוד לא קיבלו את הטיפול הראוי.
משה הראל: בתחילת האירועים הוקם פורום מנהלי מוחזות, והוקם המנ"ל בצפון.
משה הראל: בימים הראשונים, לא היו מערכות כריזה בשפת העולים ביישובים רבים.
משה הראל: כאן אולי התשובה לאינטרנט – הכניסו מידע לאינטרנט, ובאופן אישי דאגתי שביישובים רבים תהיה כריזה והודעות לעולים בכל השפות – ברוסית, אמהרית וספרדית.
משה הראל: זו פעולה של המשרד לטובת העולים.
משה הראל: קלאודיה מאגף התעסוקה הביאה אומנים למקלטים, למקומות הקשים ביותר.
משה הראל: היו אלה עולים שפעלו בהתנדבות.
משה הראל: קלאודיה תוכל לפרט – זו היתה פעולה שטיפלה גם במורל של האנשים במהלך הימים הקשים.
משה הראל: זו גם פעולה יזומה של המקלט.
קלאודיה כץ: מספר דברים באשר לנושא ההסברה: בנוסף לתפקידי כמנהלת אגף תעסוקה, הוקם במשרד מטה חירום שניסה לתווך בין משרדים רבים שפעלו בנפרד, ולדאוג לכך שהעולים אכן ייכללו באוטובוסים ובאוכל.
קלאודיה כץ: כל אחד קיבל תפקיד.
קלאודיה כץ: אחד התפקידים שהוטל עליי היה הסברה למגזר הרוסי.
קלאודיה כץ: זה לא רק אינטרנט; כל הודעה של פיקוד העורף תורגמה באופן מיידי לרוסית.
קלאודיה כץ: הוצאנו את הידיעות גם לרדיו רקע וגם לרדיו ראשון.
קלאודיה כץ: נפגשנו עם יוליה בימים הראשונים של המלחמה בערוץ 9.
קלאודיה כץ: היום בבוקר הופעתי בערוץ 9.
קלאודיה כץ: עשינו הודעות בערוץ 33 באופן קבוע.
קלאודיה כץ: שלוש פעמים ביום יש קריינית דוברת רוסית, שמעבירה את ההודעות של פיקוד העורף.
קלאודיה כץ: היו בעיות נוספות שעלו והגיעו אלינו.
קלאודיה כץ: כך למשל, היתה בעיה של אנשים שיצאו מהצפון, וכרטיסי הוויזה שלהם נגמרו.
קלאודיה כץ: אף אחד לא תכנן מלחמה.
קלאודיה כץ: כשהם פנו לבנקים, אמרו להם שהם צריכים לפנות לסניף המקומי.
קלאודיה כץ: באופן אישי, קיבלתי חמש פניות כאלה.
קלאודיה כץ: פנינו לאיגוד הבנקים, והכרחנו אותם לעשות התאמה.
משה הראל: בנוסף, הזרמנו את התשלומים אוטומטית לכל החשבונות של העולים.
קלאודיה כץ: היו בעיות שונות, שאנשים לא ידעו למי לפנות לגביהן.
קלאודיה כץ: קופות החולים היו מוכנות לקבל רק את המבוטחים שלהן, אבל היו אנשים ששהו במקומות שלא היו שם את כל קופות החולים.
קלאודיה כץ: אצלי יש בבית שלוש משפחות מטבריה, ואין לנו במזכרת בתיה סניף של קופת חולים לאומית.
קלאודיה כץ: הילד חלה בשבת, והכרחנו בקופת חולים לקבל אותו.
סופה לנדבר: היתה החלטה, לפיה כל אזרח תושב הצפון היה זכאי לקבל טיפול בכל קופה.
קלאודיה כץ: בפועל, היה קשה מאוד לקבל את זה, וכך גם דברים רבים אחרים.
קלאודיה כץ: כאגף התעסוקה, נקטנו מספר פעולות באופן מיידי כדי להקל על אנשים: ראשית, יש אצלנו אנשים שמקבלים דמי אבטלה ודמי קיום.
קלאודיה כץ: אנחנו יודעים שקורסים לא מתקיימים, אבל זה לא אומר שאנשים לא צריכים לאכול.
קלאודיה כץ: היתה בעיה נוספת: האנשים שהגיעו כרגע לאותם ששה חודשים בארץ, וסיימו את האולפן ואין שום מסגרת, היו מגיעים למשרד הקליטה, בונים תוכנית תעסוקה ומחפשים עבודה – הם היו פטורים מהתייצבות.
קלאודיה כץ: הקמנו טלפונים מקבילים – מין "לשכת אחות" – כך שאנשים פנו למספרי הטלפון שהיו להם ביד, אבל נתנו לכך גיבוי.
קלאודיה כץ: בנוסף, המשרד פתח מיד קו חירום – 1255081010 – והמספר הזה מפורסם באופן קבוע.
קלאודיה כץ: אם כן, השתדלנו מאוד.
קלאודיה כץ: רדיו הוא הכלי הטוב ביותר, כפי שהתברר, כי גם הטלוויזיה לא עזרה הרבה במצב חירום.
קלאודיה כץ: מובן שיש לא מעט לקחים, ולצערנו הרב העולים לא תמיד שולבו בתהליכים.
קלאודיה כץ: העולים אכן היו גיבורים.
קלאודיה כץ: כשהגענו למקבצים בנצרת, בטבריה, במרכז יום לקשיש – אנשים מבוגרים מאוד – היה צריך לראות איך הם שמחו לשמוע שירים ואיך הם חיזקו כל הזמן את החיילים.
קלאודיה כץ: יחד עם זאת, המצב היה קשה מאוד.
קלאודיה כץ: אני מקווה שזה כבר מאחורינו.
יפה וולמן: יש לנו במשרד לקליטת עליה עובדים סוציאליים מחוזיים, שקיבלו פניות פרטניות.
יפה וולמן: עבדנו מול כל פניה פרטנית, עד שידענו שדברים נסגרו עד הסוף.
יפה וולמן: היתה פניה של קשישה נכה, שהיתה תקועה בבית לגמרי לבד, ופנינו למשרד הרווחה בבקשה לפנות את אותה קטועת רגל למרכז, ועשו את הדברים.
יפה וולמן: משרד הרווחה עשה עד הסוף.
יפה וולמן: בנוסף, סיכמנו אתם שנעמוד אתם בקשר ונבדוק את הדברים.
יפה וולמן: בדקנו, ועשינו מעקב עד הסוף לגבי פניות.
יפה וולמן: היו למשל פניות של עיריות שקיבלו עולים באזור המרכז, כמו אופקים.
יפה וולמן: קיבלנו רשימות שמיות של ארוחות שאופקים קיבלו, והיתה עובדת סוציאלית של מחוז הדרום שעבדה מול עירית אופקים לקבל את שמות העולים, כי אנחנו מרגישים שהצד שלנו הוא באמת להגן על העולים, להיות במקומות בהם העולים יכולים להיעלם חלילה, מבלי שנדע עליהם.
יפה וולמן: אם כן, המקום שלנו היה באמת לגונן ולקבל רשימות.
יפה וולמן: יצרנו קשר עם אש"ל והג'וינט וביררנו עד הפרט האחרון האם הם יודעים על עולים ביישובים השונים – איך הם מקבלים את רשימות הקשישים, איך הם יודעים שהקשישים באותם מקומות מקבלים ארוחות חמות.
רוברט אילטוב: אני יכול לומר לך שהנוכחות שלכם בצפון היתה חסרה.
רוברט אילטוב: אולי באופקים הנוכחות שלכם היתה עשר, אבל בצפון לא היתה נוכחות.
רוברט אילטוב: הייתי במקלטים, ואנשים לא ראו ולא הרגישו.
רוברט אילטוב: לא ידעו לאן לפנות.
יפה וולמן: אני מדברת על הפניות שקיבלנו, ועל האופן שבו טיפלנו בהן.
רוברט אילטוב: גם המידע ביחס לאופן הפניה היה חסר.
רוברט אילטוב: אנשים לא ידעו לאן לפנות.
רוברט אילטוב: אולי מי שפנו אליכם קיבלו שירות מלא, וכל הכבוד על כך.
יפה וולמן: אבל טיפלנו גם באנשים שלא פנו.
יפה וולמן: יצרנו קשר עם עמותות אש"ל וג'וינט כדי שהקשישים יקבלו את כל הסיוע האפשרי.
סופה לנדבר: הטענה של חבר הכנסת רוברט אילטוב, של חברי מועצת העיר ושל נציגי תושבי הצפון היא טענה כזאת: קשה היה ליצור קשר.
סופה לנדבר: ייתכן שבזמן האחרון ניסיתם ועשיתם את המקסימום.
סופה לנדבר: אבל בתחילת המלחמה ובאמצע המלחמה היה קשה להשיג את משרד הקליטה.
סופה לנדבר: ההיערכות היתה בטלוויזיה בלבד.
סופה לנדבר: ראיתי את הנאום הנלהב של מנכ"לית משרד הקליטה בערוץ 33, ולאחר מכן התקשרתי אליך, משה.
סופה לנדבר: נציגי הצפון אומרים שהייתם חסרים בצפון.
סופה לנדבר: אני מבינה שטיפלתם במספר מקרים, וכנראה טיפלתם בנאמנות ומתוך רצון גדול.
סופה לנדבר: אבל אם הציבור אומר שהייתם חסרים, קבלו את הדברים.
סופה לנדבר: ייתכן שהדבר נובע מחוסר התיאום עם משרד ראש הממשלה, וייתכן שהדבר נובע מדברים נוספים.
סופה לנדבר: אני מציעה שתבצעו בדיקה ביחס לדברים שהייתם טובים בהם וביחס לדברים שלא הייתם טובים בהם.
סופה לנדבר: ולגבי כרמיאל – אם לא הייתם בעירו של יושב-ראש השלטון המקומי עדי אלדר, איפה הייתם צריכים להיות?
סופה לנדבר: עדי אלדר הוא ראש עיר טוב.
סופה לנדבר: זו עיר חזקה ומועצה חזקה, אבל היו ערים שטוענות במפורש שהייתם חסרים.
סופה לנדבר: לכן אני מציעה לקבל את הדברים כפי שצריך לקבל.
דוד אלחדד: אני רוצה לומר כל הכבוד ל"ישראל ביתנו", שיזמה את הדיון הזה, אבל לא מדובר רק באוכלוסיה של עולים רוסים.
סופה לנדבר: לא מדובר רק באוכלוסיה של עולים חדשים; מדובר באוכלוסיה חלשה בצפון.
דוד אלחדד: אתן את הדוגמה האישית שלי ושל משפחות נוספות שישבו אתי במקלט: אינני יודע מה קרה במקומות אחרים, אבל בקרית שמונה המערכות קרסו, ולא היה עם מי לדבר.
דוד אלחדד: אחרי 20 יום, הרמתי טלפון לראש העיר, ענתה לי מישהי וביקשתי להשאיר הודעה דחופה שיחזור אליי.
דוד אלחדד: הוא חזר אליי אחרי 10 דקות.
דוד אלחדד: אמרתי לו: חיים, אני נמצא כאן 20 יום, ואף אחד לא מתקרב לסביבה הזאת.
דוד אלחדד: אלה בלוקים פרטיים, יש מקלטים קטנים של 4 מ"ר, ואף אחד לא מתקרב לסביבה הזאת.
דוד אלחדד: הוא אמר לי: מה הבעיה?
דוד אלחדד: יש סופרמרקטים פתוחים.
דוד אלחדד: אתה יכול ליסוע ולקנות.
דוד אלחדד: אמרתי לו: עם מה אני אקנה, עם עיתונים?
דוד אלחדד: אם מוכרים בעיתונים, אני אלך לקנות.
דוד אלחדד: אין לי כסף.
דוד אלחדד: אני תקוע כאן בבית ואין עם מי לדבר.
דוד אלחדד: באופן אישי, אני חותם אבטלה מחודש אפריל, ועד היום – בגלל איזשהו מסמך שחסר לי, תצהיר מסוים, אני לא מצליח לקבל גרוש מאף אחד.
דוד אלחדד: האדם שמטפל בכך נעלם במלחמה, ובגלל טעות מסוימת – רשמו תלוש על חודש עשירי במקום התשיעי – הכל מתעכב.
דוד אלחדד: הלכתי למשרד הרווחה אחרי 10 ימים, נרשמתי לפינוי ואף אחד לא התייחס במשך 25 יום.
סופה לנדבר: למה נציגי משרד הקליטה יוצאים?
סופה לנדבר: סמנכ"ל משרד הביטחון ביקש ממני אישור, ונשאר נציג משרד הביטחון.
סופה לנדבר: הוא נמצא וביקש ממני אישור לצאת.
דוד אלחדד: נרשמתי לפינוי במשרד הרווחה אחרי 10 ימים של הלחימה, ועד היום אף אחד לא פנה אליי.
דוד אלחדד: הם עשו שם פינויים בצורה מחתרתית – מביאים משפחות, מכינים אוטובוס ונעלמים.
דוד אלחדד: אני רוצה להבין דבר אחד: כל המיליונים האלה שהגיעו לקרית שמונה, לאן נעלמו?
דוד אלחדד: למשכורות של עובדים, שנמצאים מהיום הראשון במרכז הארץ בתפקוד של לוקסוס של חמשה כוכבים?
דוד אלחדד: לשם עבר הכסף?
דוד אלחדד: מדובר במאות מיליונים.
דוד אלחדד: אם זה לפי נפילות של קטיושות, קרית שמונה קיבלה את המטח הגדול ביותר, כי כל יום נפלו שם 80-100 קטיושות.
דוד אלחדד: אני לא מבין למה לא הכריזו על המקום כעל שטח צבאי סגור.
דוד אלחדד: לא ישנתי שבועיים.
דוד אלחדד: מי יכול לישון כשבשעה 12:30 בלילה מתחילים להפגיז תותחים.
דוד אלחדד: למרות שאני כבר רגיל לזה, אני קופץ בכל פעם מחדש.
דוד אלחדד: זה נמשך עד 06:00.
דוד אלחדד: אני קם ומתפלל, וב-:07:00 בבוקר מתחיל נסראללה את המטחים שלו.
דוד אלחדד: מי קבע ש-20 סוללות תותחים צריכות להיות בקרית שמונה?
דוד אלחדד: הפכנו לבשר התותחים של כולם.
סופה לנדבר: בישיבה הקודמת, נציגת פיקוד העורף מסרה לנו שכאשר היתה קריסה של מוקד 106, היא נתנה אנשי מילואים וחיילים לתגבור.
סופה לנדבר: היא קבעה עובדות, לפיהן במקומות מסוימים מוקד 106 היה מנותק מהמציאות.
סופה לנדבר: אני רוצה לשמוע ממך איך עבדתם ואיך תפקדתם, ואיך קרה שחלק מהציבור לא קיבל את הטיפול הראוי ממי שהוא היה אמור לקבל.
חיליק סופר: בוקר טוב לכולם.
חיליק סופר: עלו כאן הרבה מאוד דברים בהקשר של פיקוד העורף, ואני לא בטוח שכולם מכירים את הייעוד של פיקוד העורף על פי חוק.
חיליק סופר: אם כן, אומר במשפט מהו הייעוד של פיקוד העורף על פי חוק, עשינו הרבה דברים מעבר לחוק.
חיליק סופר: על פי חוק ההתגוננות האזרחית 1951, פיקוד העורף אחראי על כל נושא חילוץ והצלה – ההתגוננות האזרחית בכלל זה – הנחיות בנושא ההתגוננות, הסברה, בכל השפות כמובן, ומערך ההתראה והצפירה.
חיליק סופר: זה הייעוד של פיקוד העורף, כפי שהמחוקק הגדיר.
חיליק סופר: אלא מאי?
חיליק סופר: כמו במצבים אחרים, חלק מהגורמים במדינה לא תיפקדו במהלך המלחמה הזאת, וזה עלה כאן.
חיליק סופר: אמרו את הדברים האלה.
חיליק סופר: לפיכך, פיקוד העורף נדרש לעשות משימות שהן מעבר לחוק ומעבר להגדרת המשימות שלו.
חיליק סופר: אתן דוגמה: איוש מוקדי 106 הוא משימה שביצענו.
חיליק סופר: פתחנו את המוקד הארצי 1207, שנותן מענה בכל השפות – גם בערבית, רוסית ואמהרית.
חיליק סופר: כל מי שמתקשר מקבל את המענה שלו.
חיליק סופר: לצורך הענין, הוא לא חייב להתקשר ל-106, בהנחה שמוקד 106 ברשות שלו לא תיפקד.
חיליק סופר: בתחילת המלחמה בצענו הערכת מצב אוכלוסיה – עשינו זאת בהתחלה מדי יום, והיום זה מתבצע לסירוגין, יום כן ויום לא.
חיליק סופר: בישיבה זו משתתפים כל נציגי המשרדים הממשלתיים, ומעלים את הבעיות מהשטח.
חיליק סופר: אנחנו משתדלים לתאם ביניהם, כפי שאנחנו מחויבים לעשות על פי חוק – לתאם בנושא ההתגוננות האזרחית.
חיליק סופר: אני יכול לומר שעסקנו בתחומים שחורגים מנושא ההתגוננות האזרחית.
חיליק סופר: כך למשל, בעיר מסוימת שלא אנקוב בשמה, נשארו 30 עובדי רשות בלבד מתוך 300, ונוצר ואקום.
חיליק סופר: מישהו בסופו של דבר צריך לחלק אוכל לתושבים.
חיליק סופר: פיקוד העורף הציב פלוגות בהרבה מאוד יישובים, וחילק אוכל לתושבים – זה קורה עד עכשיו.
חיליק סופר: יש רשויות חזקות, וחיפה למשל היא דוגמה לרשות חזקה, שרוב עובדי הרשות נשארו במקום.
חיליק סופר: ראש העיר אמר לנו שאין צורך, ושהוא יחלק.
סופה לנדבר: אבל איך התבצעה החלוקה?
סופה לנדבר: אם אנחנו לוקחים עיר חזקה כמו חיפה, לפי אלו קריטריונים ורשימות?
סופה לנדבר: מי ביצע את הפיקוח בעיר חזקה כזאת?
חיליק סופר: גם בתוך עיר חלשה, אנחנו לא מפקחים.
חיליק סופר: ניקח עיר דוגמת נהריה, קרית שמונה וערים אחרות שחילקנו בהן אוכל: מי שקבע לאן האוכל והפנה את החיילים היו הרווחה, ראש העיר או מי שנשאר שם.
חיליק סופר: אנחנו לא החלטנו.
חיליק סופר: מגיע איש מילואים, סגן אלוף, שלא מכיר את הבעיות ואת המשפחות – והוא לא יכול לקבל את ההחלטות.
סופה לנדבר: אני פשוט מנסה להגיע לתשובה לאורך כל הישיבה: מי נתן את הרשימות?
חיליק סופר: התשובה היא: הרשות המקומית.
חיליק סופר: מההיכרות שלי עם משרדי הממשלה, אני יכול לומר שמשרדי ממשלה מסוימים דוגמת משרד התמ"ת הקימו צוות חירום, איישו אותו וטיפלו בפניות שלהם.
חיליק סופר: יש משרדים נוספים שעשו זאת.
חיליק סופר: לא אחלק ציונים, אבל יש משרדים שעשו זאת פחות.
חיליק סופר: חלק מהדברים הגיעו גם לפתחנו, כי בסופו של דבר האזרח יודע שיש מוקד של פיקוד העורף, שמבחינתו הוא מתכלל את הכל.
חיליק סופר: בנוגע לחלוקת מזון: השתדלנו לחבר מתנדבים.
חיליק סופר: בפורום של הערכת המצב ישבו אתנו גם נציגי ארגון המתנדבים הארצי, שאיגד את כל ארגוני המתנדבים.
חיליק סופר: הם הביאו מנות, ועזרנו להם במשאיות צבאיות להעלות את המנות מירושלים ומהמרכז לרשויות המקומיות בצפון.
חיליק סופר: את המנות חילקנו בהתאם להחלטת הרשות.
רוברט אילטוב: אני מתנצל על כך שאני חייב לצאת.
חיליק סופר: בנוסף, שלחנו צוותים רפואיים – רופאים צבאיים וחובשים.
חיליק סופר: הם גויסו למשימות של טיפול בפצועים שנפצעו מהרקטות, כבל כיוון שהאנשים שהו במקלטים זמן ארוך מדיי, ולא יכלו ללכת לקופות החולים, הרופאים הצבאיים באו וטיפלו בחולים במקלטים.
חיליק סופר: הם עשו את זה.
בנימין אלון: במסגרת האינפורמציה שאתה מציג, לפיה הייתם צריכים למלא את מקומם של רשויות ומשרדים, האם תוכל לציין אם השלוחות של משרדי הממשלה בצפון היו פתוחות?
חיליק סופר: חלק היו פתוחים וחלק לא.
חיליק סופר: שמעתם כאן מהסקירה שנאמרה.
קריאה: משרד הקליטה לא היה פתוח.
בנימין אלון: איזה משרד נוסף היה סגור?
סופה לנדבר: האם תוכל לומר לנו אלו משרדים היו סגורים ואלו משרדים היו פתוחים?
חיליק סופר: אני יכול להציג לכם רשימה מדויקת, לאורך ציר הזמן – כל יום מי היה פתוח.
חיליק סופר: יש לנו את התיעוד הזה.
בנימין אלון: אפשר לקבל את זה?
חיליק סופר: בוודאי.
סופה לנדבר: אנחנו רוצים לקבל את זה.
בנימין אלון: אני מציע לבדוק מי נתן הוראה לסגור?
בנימין אלון: נציבות שירות המדינה?
בנימין אלון: מי הורה להם לסגור?
בנימין אלון: איזו דוגמה זאת לתושבים?
חיליק סופר: אנחנו יודעים מי סגר, ואנחנו יודעים מי סגר ונתן מענה חלופי.
חיליק סופר: אני יכול לתת כדוגמה את הביטוח הלאומי, שהיה סגור בחלק מהמקומות, אבל הוא נתן מענה חלופי במקומות אחרים.
חיליק סופר: כך למשל: הביטוח הלאומי בחיפה היה סגור, אז נתנו בחדרה או בדלית אל כרמל.
בנימין אלון: הביטוח הלאומי בחיפה היה סגור.
חיליק סופר: אבל אני צריך לומר באותה נשימה שהוא נתן מענה, ומבחינתי – מבחינת מה שקיבלנו ממוקדי 106 ומ-1207 – לא היו תלונות של תושב חיפה שרצה טיפול של הביטוח הלאומי, ולא קיבל אותו.
חיליק סופר: זאת למרות שהמשרד במקום היה סגור.
סופה לנדבר: האם תוכל לציין את שמות המשרדים שלא היו טענות לגביהם?
ריקי לוין: משרד החינוך היה פתוח.
חיליק סופר: כבוד חברת הכנסת, אני חושב שלא נכון שאיש צבא יחלק ציונים מעל במה זו למשרדי הממשלה השונים.
חיליק סופר: אני יכול לתת לכם את הנתונים, ואתם תסיקו את המסקנות המתבקשות.
בנימין אלון: תן לנו את הנתונים.
סופה לנדבר: אנחנו מבקשים נתונים, ולא ציונים.
חיליק סופר: בנוגע לעולים ושפות:
חיליק סופר: באתר האינטרנט תרגמנו לכל השפות – זה הופיע כבר ביום השני והשלישי.
חיליק סופר: לא היה מצב שבו דובר רוסית או אמהרית לא ידע את הנחיות המיגון בשל אי ידיעת השפה העברית.
חיליק סופר: גם במוקד המידע הצבנו דוברי שפות.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לעשות אפליה.
סופה לנדבר: מבחינתי, כל הציבור – ולא משנה באיזה חלק של העולם הוא נולד וגדל – הוא ציבור של מדינת ישראל, ואנחנו נאמנים לשרת אותו.
סופה לנדבר: אבל אני יכולה לומר לך שעד ש"ישראל ביתנו" לא העבירה לפי ההסכם הקואליציוני 5 מיליוני ש"ח לרדיו רקע – קול ישראל ברוסית – לא שמעו אותם בצפון.
חיליק סופר: בשבוע השני של המלחמה הייתי כאן בוועדת החינוך, ופגש אותי חבר הכנסת זאב אלקין.
חיליק סופר: הוא ביקש ממני שיהיה גם מסביר בערוץ 9 וברדיו רקע.
חיליק סופר: למחרת, שמנו קצין רב סרן דובר השפה הרוסית מפיקוד העורף, והוא נמצא באולפן כל הזמן, גם ברדיו רקע.
סופה לנדבר: אבל בשל הציוד המיושן של רדיו רקע, לא היתה אפשרות לקלוט אותם בצפון.
סופה לנדבר: לפני שהעברנו 5 מיליון ש"ח באמצעות "ישראל ביתנו", הקול שלהם לא הגיע לתושבים בצפון שהיו צריכים לראות ולשמוע אותם.
חיליק סופר: אני יכול לדווח על המענה שנתנו – היינו בקשר יומיומי בנוגע לענין, והשתדלנו לתת את המענה מהקסימלי.
חיליק סופר: אגב, לא מדובר רק בדוברי השפה הרוסית; יש גם עובדים תאילנדים שעובדים בצפון.
חיליק סופר: הייתי בשבוע שעבר בוועדה לעובדים זרים בראשותו של חבר הכנסת רן כהן.
חיליק סופר: יש מעט מאוד רומנים בצפון, ולבקשתו תרגמנו את הדברים לרומנית ביום המחרת.
חיליק סופר: אנחנו משתדלים לתת מענה לכל האוכלוסיה באשר היא.
נחום עידו: ראשית, אני רוצה להבהיר דבר חשוב: הזרוע הביצועית של הממשלה היא הרשויות המקומיות – בהרבה מאוד תחומים ובהרבה משרדים.
נחום עידו: כמשמדברים על רווחה, זה בפירוש כך; בכל רשות מקומית יש לשכה לשירותים חברתיים, והלשכה היא שמכירה היטב את האנשים הרשומים שם, את הבעיות שלהם ואת הצרכים שלהם, והיא גם זו שיודעת לפתור את הבעיות.
סופה לנדבר: זה במצב רגיל, אבל בזמן מלחמה יש מי שלא רשומים כמקרים סוציאליים, אבל היו חייבים לקבל טיפול.
נחום עידו: זו היתה רק הקדמה.
נחום עידו: אם כן, הזרוע הביצועית היא הרשויות המקומיות.
נחום עידו: מקרב הרשויות המקומיות, יש המתפקדות טוב יותר וטוב פחות – בזמן רגיל ובזמן מלחמה.
נחום עידו: נתקלנו בכך.
נחום עידו: אבל הם מכירים.
נחום עידו: כבר בימים הראשונים ללחימה, ברשויות שתיפקדו כמו שצריך פינו אנשים, כי ממש בימים הראשונים פתחנו הכל, ואמרנו להם שהם יכולים לפנות למרכז הארץ נכים, מפגרים וזקנים עם בעיות קשות, שלא יכולים לרדת למקלט.
נחום עידו: את זאת אמרתי בתחילת הישיבה, כשקמתי ואמרתי שפינינו – ולא ריעננו – 3,000 נכים, מוגבלים ומפגרים.
בנימין אלון: מה פירוש "פיניתם"?
נחום עידו: לקחנו את האדם מהבית שלו או מהמסגרת שבו הוא נמצא – אגב, בצפון יש לנו מסגרות סגורות של משרד הרווחה של נכים ומפגרים – ושמנו אותם במסגרת מתאימה במרכז הארץ, במסגרות אחרות.
נחום עידו: שמנו קשישים בבתי אבות – 250 קשישים.
נחום עידו: כך לגבי מפגרים – 2,000 מפגרים, שנמצאים בימים רגילים בבית שלהם, אבל הבית לא יכול להכיל אותם.
נחום עידו: יש לנו נופשונים לאורך כל השנה.
בנימין אלון: האם הקריטריונים שלכם היו קודם כל קו עימות בלבד?
נחום עידו: הקריטריונים שלנו בהתחלה - - -
בנימין אלון: כלומר, מקלטים?
בנימין אלון: חיפה לא היתה אצלכם?
נחום עידו: חיפה היתה אצלנו, אבל זה היה תלוי מאוד באדם הספציפי.
נחום עידו: ברור שהקריטריונים הראשונים שלנו היו קו העימות.
בנימין אלון: כלומר, מי שלפי פיקוד העורף נמצאים במקלטים.
בנימין אלון: ואז התערבתם בפועל ודאגתם לפינוי הפיזי שלהם?
נחום עידו: בפועל, העובד הסוציאלי שמכיר את האנשים האלה פנה למחוז אצלנו – ומיד פתחנו במחוז הצפון שלנו חדר מצב.
נחום עידו: חדר המצב שלנו קיבל את הפניות הללו ודאג לפנות את האנשים האלה.
נחום עידו: לפעמים היו לנו בעיות פרוזאיות של הסעה – לא היה לנו כסף להסעה – וגם את זה פתרנו והסענו.
סופה לנדבר: איך אנשים ידעו לפנות אליכם?
סופה לנדבר: אם מדובר באדם קשיש, שנמצא בבית מרותק למיטתו.
בנימין אלון: קשיש לא עונה לקריטריונים שלו.
נחום עידו: קשיש עונה לקריטריונים – תלוי איזה קשיש.
סופה לנדבר: אדם שהיה בטיפול של המשרד שלך, צריך היה למצוא את העובדת הסוציאלית?
נחום עידו: ישנן שתי אפשרויות: אפשרות אחת, שהיא הטובה והנכונה, וכך אמורה היה להיות – כך גם מתורגלים לעשות, ואני יודע שבחלק גדול מהמקומות כך עשו – היא שעובדת סוציאלית ספציפית, שהתחום שלה הוא זקנים, יודעת מי 200 הזקנים שהיא אחראית עליהם, ויודעת מי האנשים שמצויים בבעיות הקשות ביותר.
נחום עידו: היא היתה אמורה להרים אליהם טלפון ולשאול: מה נשמע?
נחום עידו: יש מישהו שעוזר לך?
נחום עידו: אתה יורד למקלט?
קריאה: אף עובדת סוציאלית לא עושה את זה.
נחום עידו: את לא יכולה לומר לי דבר כזה.
נחום עידו: הייתי אצל חמותי בשבוע שעבר במעלות – את יודעת כמה פעמים העובדת הסוציאלית התקשרה לחמותי?
נחום עידו: אז למה את מדברת כך?
יוליה שטראם: למה לא עבדתם בערים הגדולות?
בנימין אלון: הוא אמר שהקריטריון שלו היה קו עימות של מקלטים.
בנימין אלון: בחיפה, לפי הוראות פיקוד העורף, היו באזור ממוגן – בבתים וכולי.
בנימין אלון: האם הבנתי אותך נכון?
נחום עידו: אפשרות אחת, שהיא האופטימלית, היא שהעובדת הסוציאלית בעצמה אמורה היתה להתקשר.
נחום עידו: נתתי דוגמה אישית: חמותי גרה במעלות, ושאלתי אותה.
נחום עידו: היא אמרה שבכל פעם מתקשרת אליי העובדת הסוציאלית ושואלת אותי מה אני צריכה.
נחום עידו: אם כן, יש מקומות שבהם עשו את זה.
נחום עידו: לעומת זאת, יש מקומות שבהם לא נהגו כך.
נחום עידו: הזכיר כאן נציג פיקוד העורף.