GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל שוורץ: ב-29 למרץ הוקפאה המשכנתא ל-12 חודשים.
ישראל שוורץ: אם הגברת לא קיבלה את ההודעה מהבנק, היא תשאיר לי את הכתובת, היא תקבל את ההודעה.
ישראל שוורץ: אני לא מדבר על מה שאני צריך לעשות, אלא על מה שקרה: שנה היא לא צריכה, ממרץ, להחזיר את המשכנתא.
ישראל שוורץ: היתה ועדה ביחד עם נציג הבנק וזאת היתה ההחלטה.
ישראל שוורץ: אני אעבור ואני אבדוק למה הבנק לא...
קויפמן אליזבטה: (מדברת ברוסית).
סופה לנדבר: היא אומרת, שמישהו שבבנק בחדרה אמר לה שסירבו לה, והיא אומרת שזה היה לפני חודשיים.
סופה לנדבר: ישראל, מה אנחנו עושים?
ישראל שוורץ: אני אמרתי לך, אני אחזור למשרד ואראה מה קרה בבנק שהאישה לא קיבלה את ההודעה, כי אני מדבר לא על מה שנעשה מחר, אלא על מה שקרה אתמול.
ישראל שוורץ: ורק שתדע הגברת, ההחלטה היא עד מרץ שנה הבאה.
ישראל שוורץ: הגברת צריכה בינואר בשנה הבאה לפנות שוב, כדי שתהיה רציפות.
ישראל שוורץ: כבר שתדע היום שבינואר שנה הבאה היא תפנה לבנק, כדי לחדש את הטיפול.
סופה לנדבר: אז כמה זה יכול להימשך?
ישראל שוורץ: אמרתי, בינואר עד מרץ צריך לטפל.
טפליצקי אליאונורה: לפנות בקשר למה?
טפליצקי אליאונורה: בקשר לפטור מהמשכנתא או להקלה במשכנתא?
ישראל שוורץ: את תפני לכל מה שאת חושבת שאת צריכה לקבל והוועדה תעשה את מה שהיא יכולה.
ישראל שוורץ: נכון להיום, ממרץ שנה זו, הקפיאו את תשלומי המשכנתא.
טפליצקי אליאנורה: ואתה מוכן לבדוק למה בסופו של דבר עכשיו, ביוני, היא שילמה את המשכנתא.
ישראל שוורץ: אני, מזה מתפרנס, זה לא או לא מוכן, זה העבודה שלי.
טפליצקי אליאנורה: לא, אבל אנחנו לא ביקשנו את ההקפאה של המשכנתא.
ישראל שוורץ: זה מה שהוועדה נתנה.
ישראל שוורץ: זה אומר, שממרץ שנה זו ועד מרץ שנה הבאה אין בעיה, כי הקפיאו את תשלומי המשכנתא ואני מציע שבינואר שנה הבאה תחדשו את הבקשה, כדי שיהיה רצף.
סופה לנדבר: כל שנה היא צריכה לעשות את זה?
ישראל שוורץ: בשנה הבאה, אחרי שכבר עברה איזו תקופה והמצב התייצב, הוועדה תראה מה היא יכולה לעשות.
ישראל שוורץ: אני לא יכול להתחייב מה יהיה במרץ שנה הבאה, אבל במרץ שנה הבאה אני חושב שהפתרון צריך להיות כבר קבוע ולא כל שנה, כל שנה.
אליאונורה טפליצקי: היא שואלת, האם התקבלה החלטה, אז יחזירו לה עבור החודשים שהיא שילמה?
ישראל שוורץ: לדעתי, צריך להחזיר לה.
אליאונורה טפליצקי: אפשר לקבל את ההחלטה בדואר, שיהיה לה בבית את ההחלטה?
ישראל שוורץ: אני אדאג שמישהו בבנק יתקשר, אתם תשאירו לי מספר טלפון, יתקשרו מהבנק.
סופה לנדבר: שואלים באיזה במקרים הם יכולים לבקש הטבות במשכנתא.
ישראל שוורץ: כל אזרח שחושב שקשה לו עם משכנתא, יכול לפנות, אין מחסום שאומר "זה מותר לו וזה אסור לו".
סופה לנדבר: ישראל, אני מציעה לך שתספר לנו, אני יודעת שאנחנו טיפלנו דרך האגף שלך ודרכך בהמון מקרים שאנשים נכשלו לשלם משכנתא.
סופה לנדבר: אני חושבת שלוועדה ולאנשים שנמצאים כאן יהיה חשוב מאוד לדעת.
ישראל שוורץ: במסגרת החוק להגנה על לוקחי משכנתאות, יש ועדות שבראשן עומד נציג משרד האוצר, משתתף איש משרד השיכון ונציג מהבנק.
ישראל שוורץ: יש ועדה אחת ואם האדם לא מרוצה, הוא יכול תוך שבועיים להגיש בקשה לוועדה יותר גבוהה.
ישראל שוורץ: זה נכון לא רק לנפגעי טרור, לכל אזרח.
ישראל שוורץ: עדיף להגיש את הבקשה כשרואים שהולכת להיות בעיה ולא אחרי שכבר יש חובות גדולים.
ישראל שוורץ: את הבקשה מגישים בבנק שבו לקחו את המשכנתא עם כל המסמכים.
ישראל שוורץ: זהו.
סופה לנדבר: ובמקרה שכירות?
ישראל שוורץ: שכירות זה סיפור אחר.
אלכס מילר: בן אדם נפגע, הוא גר בדירה שכורה, מה הפרוצדורה?
ישראל שוורץ: בעיקרון, אמרתי לפני שהגעת, יש פה אנשים מביטוח לאומי, שהזכויות של נפגעי הטרור זהות לזכויות של נפגעי צה"ל ובגדול, חוץ מדיור ציבורי, זה כאילו צריך להיפתר, אבל במקרים חריגים אנחנו מסייעים.
ברוריה סלפון: אני רציתי להציע משהו.
ברוריה סלפון: כל תשובה שתישאל, אנחנו ניתן תשובה חלקית, לא ממצה.
ברוריה סלפון: אם נקבל רשימה של כל האנשים, תעודת זהות, טלפון, תאריך הפגיעה, הסטטוס, אם זה הורה שכול, אלמן או נכה, ומה הבעיה, או למי מבני המשפחה הבעיה מתייחסת, כי יכול להיות שיש אלמנה והבעיה מתייחסת לילדים.
ברוריה סלפון: אז יהיה לנו יותר קל אם יהיה לנו גם פלאפון ואנחנו מבטיחים לבדוק ולענות.
סופה לנדבר: אנחנו הכנו רשימה.
ברוריה סלפון: אבל עם תעודת זהות, את זה אנחנו לא קיבלנו מבעוד מועד.
סופה לנדבר: אנחנו נמסור לך את הרשימה.
סופה לנדבר: אני חושבת שברשימה טלפונים, יש שם גם תעודת זהות.
סופה לנדבר: היא אומרת שעשו לה הטבות בתשלומי משכנתא, אבל זה לא כל כך עוזר לה נכון להיום, לא מספיק.
ישראל שוורץ: לא מספיק, את מתכוונת.
ישראל שוורץ: אני רוצה עוד מלה.
ישראל שוורץ: הכלים שעומדים לרשות הוועדה הם לא רבים מדי, בעיקר זה הארכת תקופת ההלוואה, אם יש חוב פיגורים, להפוך אותו במקום תשלום אחד לחלק מהלוואה וכך הלאה.
ישראל שוורץ: כלים של מענק, לשלם במקום האיש, לצערי אין לנו.
ישראל שוורץ: ככה שגם היכולות מוגבלות, אבל אני מוכן לבדוק תמיד.
סופה לנדבר: עמותה, אתם רוצים להגיד לנו במה אתם מטפלים, מה אתם עושים ובמה אתם יכולים?
סופה לנדבר: אתם ראיתם ושמעתם את המקרים.
אורלי גל: בהחלט.
אורלי גל: ברשותך, אני אדבר רק לגבי דוברי הרוסית, כי אנחנו עד היום טיפלנו בשלושים אלף איש, אבל אני רוצה להתייחס רק לדוברי הרוסית.
אורלי גל: עד היום פנו לעמותת נט"ל 700 איש דוברי רוסית, חלקם הופנו על ידי ביטוח לאומי.
אורלי גל: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם הביטוח הלאומי, אבל חשוב שיהיה שיתוף פעולה יותר חזק ואנחנו נשמח לטפל בכל אדם שאתם תפנו.
אורלי גל: אנחנו מטפלים בכל בני המשפחה, זה בכלל לא חשוב לנו אם זה הנפגע עצמו, ואפילו חברים, כי יש חברים קרובים גם כן שנפגעו מבחינה נפשית, כיוון שהיו קרובים לבני המשפחה.
אורלי גל: העמותה יכולה לספק מספר שירותים בתחום הפסיכולוגי ויש פה לא מעט בעיות בתחום הזה.
אורלי גל: יש לנו קו סיוע נפשי, מודל מיוחד שנבנה, טיפול דרך קו טלפון שהוא יוצא דופן, שיש לנו מאות מטופלים.
אורלי גל: יש אנשים שזקוקים לשיחות ולתמיכה ולעזרה בשיחה.
אורלי גל: מעבר לזה, מה שאנחנו עשינו עד היום, אנחנו פנינו לעמותות וגורמים במדינה, כדי לסייע לאנשים אם הם צריכים דברים חומריים.
אורלי גל: זה יכול להיות ממכונת כביסה עד כל עזרה שהיא, ואנחנו עושים את זה לא מעט.
אורלי גל: אם אנחנו מזהים שיש בעיות לאנשים מעבר לבעיות הפסיכולוגיות, כמו בעיות חומרים ואני אגיד אפילו מכונת כביסה שבן אדם צריך, אנחנו פונים לעמותות אחרות, או לגורמים במדינה ואנחנו משמשים מתווכים כדי לעזור לאותם אנשים וזה קורה הרבה.
אורלי גל: מעבר לזה, יש לנו מרכז קליני שנותן טיפול פרטני, זוגי, משפחתי, קבוצתי.
אורלי גל: יש לנו פסיכולוגים בכל הארץ, זאת אומרת, צריך להבין שזה לא רק בתל אביב, למרות שהמרכז שלנו הוא בתל אביב, אבל יש לנו במספר מקומות.
אורלי גל: זה קו חינם, 1-800-363-363.
אורלי גל: אם נקבל את השמות והכתובת של כולם, אנחנו נשלח להם גם באופן מסודר ברוסית את הפרוספקט, את החומר, בשמחה.
ברוריה סלפון: בהקשר לטיפול פסיכולוגי, אני רוצה לציין שאנחנו, עובדי השיקום במוסד לביטוח לאומי, אנחנו מממנים את הטיפול הפסיכולוגי.
ברוריה סלפון: אנחנו מחליטים על הגורם המתאים לטיפול לפי סוג הבעיה, לכן אנחנו לא מפנים את כולם באופן מסיבי רק לנט"ל, לפי סוג הבעיה.
ברוריה סלפון: עכשיו, גם אם יש צורך בטיפול בשפת האם, אנחנו עובדים מול פסיכולוגים פרטיים שגם הם דוברי רוסית, וברגע שיש בעיה כזאת, היא ניתנת לפיתרון, אבל כמובן לקבוצת הזכאים.
ברוריה סלפון: אם יש בני משפחה אחרים שהם לא זכאים, אותם אנחנו לא יכולים לממן לצערנו, אנחנו עובדים בדיוק לפי ההוראות.
סופה לנדבר: אני מסבירה שאתם תתקשרו לכל אחד בנפרד, או ברשימה שנתנו ותנסו לבדוק.
ברוריה סלפון: אנחנו נבדוק ואם חסר אינפורמציה, אנחנו נתקשר אליהם להשלמת האינפורמציה.
סופה לנדבר: אולי תתנו להם טלפונים?
ברוריה סלפון: אנחנו השארנו טלפונים למי שרושם.
נורית יצחק: אני רוצה להוסיף, לעניין מידע על זכויות של נפגעי איבה באופן כללי בביטוח הלאומי, בחודש הבא אגף ההסברה של המוסד מוציא חוברת חדשה מעודכנת לינואר 2006, חוברת שמאגדת את כל הזכויות של נפגעי איבה, ברוסית, אז ברגע שהחוברת תגיע מהדפוס, אנחנו נדאג לשלוח אותה לכתובתם של כל הנפגעים שהגיעו לכאן וכמובן שהיא תהיה בכל הסניפים שלנו בארץ.
סופה לנדבר: אני רוצה שהפדרציה תקבל וגם אנחנו, כוועדת פניות הציבור, נקבל את החוברת הזאת.
יעקב עמר: אני מזהה פה איזושהי בעיה של פער, שאנשים לא יודעים מה צריך לעשות בדיוק, ומאחר שיש פה כל כך הרבה גופים שמטפלים, אז אני לא רואה שום בעיה שקודם כל יפרסמו ומה שאמרה עכשיו נורית, מבחינת המשרד, אז אין בעיה, הם יפרסמו ויידעו.
יעקב עמר: אבל אם ישנם פערים, או צריך שיהיה איזשהו מפגש עם אנשים בעמותות שמרכזות פעילויות כאלה, שאפשר לשבת עם הגורמים המוסמכים, גם במשרד הרווחה וגם בביטוח הלאומי, להסביר, להראות, איך מגישים, מה עושים, כדי שלאנשים יהיו כל הדברים האלה ברורים, שייתנו את ההסבר.
יעקב עמר: אלה דברים שהם מאוד כלליים, צריך גם לקחת בחשבון שכל איש בביטוח הלאומי הוא בפני עצמו, כלומר כל אחד עם הקריטריונים שלו והפרמטרים שלו, כדי שיידעו אם הוא זכאי או לא זכאי ואנחנו עובדים על פי חוק, אז אין מה לעשות, אנחנו מנהלים את כל הדברים האלה על פי חוק ואנחנו יכולים לעזור ולסייע בתחום הזה בצורה מלאה בלי שום בעיה, גם עם הגורמים המקצועיים, גם איתנו וגם עם הגופים האחרים שהם מסייעים לאחרים שהם יכולים לתת, אולי להשלים את הפערים של מה שהחוק לא נותן, הם נותנים, כמו שאנחנו יודעים היום, כל אותן עמותות שנותנות ומשלימות את הפער.
סופה לנדבר: אז אתה מציע לעשות?
יעקב עמר: מה שאני ממליץ לכל אותם גופים, למשל יש פה גוף של דוברי רוסית, אני יכול לעשות מפגש איתם עם הגופים הרלוונטיים אצלנו.
יעקב עמר: הם יכולים לשבת אתי, אני יכול לתת את כל המידע שקיים אצלי בתוך המסגרת הזו ולהעביר לאותם אנשים ולאותם אנשים שנפגעו שאולי יש איזה שהוא פרמטר כזה או אחר שהם לא קיבלו, והם כן יכולים לקבל.
יעקב עמר: הטלפונים נמצאים אצלם, הם יכולים לפנות.
סופה לנדבר: אני מציעה לעשות דבר כזה: אנחנו מציעים כוועדה להקים גוף משותף של נציגים מכל המשרדים שהיו היום כאן ושתטפלו יחד בבעיה, בגלל שכאשר בן אדם בעצמו נפגע, או מישהו נהרג או במשפחה יש נפגעי טרור והוא מסתובב בין הביורוקרטיה של מדינת ישראל לבן אדם בריא שלא נפגע, גם לא כל כך פשוט ואנחנו כולנו מכירים.
סופה לנדבר: אני קודם כל רוצה להגיד תודה שבאתם לישיבה.
סופה לנדבר: לך אני רוצה להגיד, אנחנו לא בטעות שלנו לא הזמנו את משרד הקליטה, אנחנו נטפל בך, כלומר במקרה שלך, בגלל שהמקרה שלך לא שייך למשרד השיכון ומנהלת הוועדה קלטה באופן מקרי ואני, תודה לך שאת עשית את העבודה הטובה.
סופה לנדבר: גם לך, ניר.
סופה לנדבר: משרד הפנים, אתם תיקחו את המסמכים של הגברת?
הדס דריסק: בכל מקרה שזר שמעורב בפגיעה, אנחנו ניקח את הפרטים, אין בעיה.
הדס דריסק: אם זה לא עונה לנוהל, יש ועדה שדנה - - -,
סופה לנדבר: היא כבר בת 71 ומשנה לשנה זה מאוד קשה לה.
הדס דריסק: תני לי את הפרטים שלה ואני אבדוק מה אפשר לעשות, אין שום בעיה.
שרה סיני: נראה לי ששווה היה לחשוב על איזה שהוא פרסום כפרסום משותף של כל הגופים שמטפלים בציבור הזה, מכיוון שאם יש חוברת של הביטוח הלאומי או חוברת של משרד העבודה והרווחה ומשרד השיכון מוציא עוד חוברת והם צריכים לאסוף את כל החוברות ולעשות אינטגרציה בין החוברות, לא יודעת, נראה לי לא כל כך סביר שאדם רגיל, לא אדם נפגע טרור, יוכל בעצם למצות את זכויותיו, גם אדם רגיל מן השורה.
שרה סיני: עכשיו, מה שאני רואה, לפחות מהניסיון שלי במשרדי ממשלה, זה שכשקמה איזה שהיא ועדה בין משרדית והיא מקבלת אוסף של החלטות, אז בדרך כלל גם יוצאת חוברת מסודרת מדי שנה, עם כל התקנות של ביטוח לאומי ושל משרד השיכון, משרד הקליטה ואם זה בשפה הרוסית אז בכלל זה טוב.
שרה סיני: אני חושבת שאדם יכול להבין שאם הוא לא עומד בקריטריון X, אז הוא עובר לעמוד 35 והוא יודע שהוא עומד בקריטריון Y והוא יודע שהוא לא חייב לפנות לחברת הכנסת, אלא אם הוא פונה למשרד הקליטה, שם יהיה מענה.
שרה סיני: אני חושבת שלגבי גוף, הוא יכול להיות גוף אחר, לאו דווקא ועדה בין משרדית, אבל הניסיון מראה שכשיש ועדה בין משרדית, אז קודם כל, כולם מגיעים וכולם מקבלים החלטות מסודרות בפרק זמן קצר ואם גם מחליטים על נקודת זמן שבה יהיה פרסום משותף, אז אני חושבת שזה פתרון שיוכל להיות מעשי וקל יחסית.
סופה לנדבר: כן, אז אנחנו מבקשים להקים ועדה משותפת, ועדה שתטפל ושאנשים לא יסתובבו בעולם בגלל שמספיק שאסון פקד אותם ואנחנו כולנו רוצים, ואני רואה כאן רצון משותף של כולנו.
סופה לנדבר: את רוצה להוסיף משהו?
אסנת כהן: כן, אני רק רוצה להגיד שבסניפים של המוסד לביטוח לאומי, את כל הקהל של נפגעי פעולות איבה מקבלים כל יום בכל שעה.
אסנת כהן: הם לא צריכים להגיע לדלפק קדמי בשעות של קבלת הקהל של ימי ראשון, שלישי וחמישי.
אסנת כהן: זאת אומרת, מאוד ברור לכל הסניפים שאותם מקבלים בלי תור.
אסנת כהן: הם לא ממתינים, הם ישר נכנסים למחלקה, לעובד המקצועי שמקבל אותם.
אסנת כהן: עכשיו, אם באמת זה לא קורה והם נתקלים בסירוב, אני הייתי מאוד רוצה לקבל את זה, כדי לדעת ולטפל בעניין.
סופה לנדבר: אם כן, תתני מספרי טלפון.
סופה לנדבר: לאן הם צריכים לפנות?
אסנת כהן: לביטוח הלאומי, משרד ראשי.
סופה לנדבר: אנחנו היום נפנה לתקשורת ברוסית, ואנחנו מבקשים מכם בוועדה המשותפת, תקבעו את הנהלים איך להגיע לתקשורת ולפרסם את כל הדברים, זה קצה של הבעיות.
סופה לנדבר: אנחנו הצלחנו להביא לכאן, בגלל שאתם מבינים שלהביא מרחוק בתשע בבוקר לירושלים אנשים, זה לא כל כך פשוט, אבל אני אומרת לכם, כל כך הרבה בעיות וכל כך הרבה בכי ואם קורה דבר כזה שכל המשרדים וכל העמותות וכל הרצון שלנו לעזור והם נתקלים בבעיות, אז יש כאן איזה שהיא בעיה.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לפתור עכשיו את הבעיה הזאת, אני לא מסוגלת גם לפתור אותה כרגע.
סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו חייבים כולנו לפתור את הבעיה הזאת, בגלל שבכל משרד כל אחד מקבל משכורת, כל אחד עם רצון שלו, אבל איך יכול להיות שהגברת לא קיבלה בחיפה טיפול, כאשר אמרו לה ברוסית, את צריכה לשלם כסף.
סופה לנדבר: אני מבקשת שהוועדה המשותפת הזאת תקבע את הנהלים איך לפרסם את זה.
סופה לנדבר: היום ברוסית יש אימפריה של תקשורת, יש עיתונות, יש רדיו, יש טלוויזיה והדפיקה לכל בית רק דרך כלי תקשורת.
סופה לנדבר: יש רדיו ברוסית רקע, קול ישראל ברוסית, יש ערוץ 9, יש ערוץ בין לאומי, יש ערוצים איך להתקשר עם האנשים האלה.
סופה לנדבר: יש אינטרנט, לא כולם באינטרנט, אבל יש אינטרנט.
סופה לנדבר: אני היום אנסה להופיע גם ברדיו, אני אבקש ממנהלת הרדיו ברוסית ומכל כלי התקשורת לעשות שולחן עגול שאתם תצטרכו להופיע ולהסביר מה קיים, בגלל שמה שאני שמעתי היום ומה שאתם ניסיתם, אני מבינה שהוועדה היתה לא פשוטה, קודם כל השעה לא כל כך נוחה, שנית, המשרד הזה הוא לא כל כך פשוט, ושלישית, הבעיה שאנחנו מנסים לפתור אותה, היא כל כך עמוקה והיא כל כך כואבת והיא כל כך ממושכת, אז אני מסכמת בזה שאני מבקשת להקים ועדה משותפת ולשלב את כל המשרדים כדי לפתור את הבעיה ושנית, תשימו גם דגש על הסברה, בגלל שאם אין הסברה, אז כנראה בגלל זה ישנן חלק מהבעיות של אותם אנשים.
סופה לנדבר: משרד החינוך, אתם נותנים כל עזרה של ייעוץ פסיכולוגי, נכון?
אסתר ירקוני: שאל כאן קודם חבר הכנסת לגבי הסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה, שזה שאלה שצריך לבדוק אותה.
אסתר ירקוני: למיטב ידיעתי, זה נושא שניתן לו מענה במוסדות עצמם.
אסתר ירקוני: אני לא יודעת על איזה שהוא גורם במשרד החינוך שנותן מענה לסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה, אני יכולה לבדוק את זה, אבל לגבי תלמידים במוסדות החינוך, חד משמעית, בבתי הספר, במשרד החינוך וברשויות המקומיות.
סופה לנדבר: אני אסכם את זה בעברית.
סופה לנדבר: הגברת לא הבינה.
סופה לנדבר: ישראל, אתה אמרת שיש אגף מיוחד לטיפול במשרד הביטחון.
ישראל שוורץ: לא, אני לא אמרתי את זה.
ישראל שוורץ: אני אמרתי, שאת מה שמקבלים במשרד הביטחון נותן הביטוח הלאומי וזה כולל את כל מרכיבי הדיור, חוץ מדיור ציבורי.
ישראל שוורץ: המקרה של הגברת, זה משרד הקליטה.
סופה לנדבר: תודה רבה
ליה שמטוב: אני פותחת את הישיבה.
ליה שמטוב: אני לא יושבת ראש הוועדה, אבל אני מתנצלת בשם חברת הכנסת סופה לנדבר, שלא חשה בטוב ולא יכלה להגיע.
ליה שמטוב: נושא הדיון הוא: מעבר דיירי הדיור הציבורי בתוך החברות המשכנות, נמצאים פה נציגים ממשרד השיכון, משרד הקליטה, מהחברות המשכנות וגם פונים.
ליה שמטוב: אני פותחת בזאת את ישיבת הוועדה.
ליה שמטוב: אני אבקש להתחיל את הדיון מהסקירה שעשינו לפני הישיבה, יניב רונן בבקשה.
יניב רונן: הכנתי לוועדה איזו שהיא סקירה קצרה בנושא החלפת הדירות בדיור הציבורי.
יניב רונן: בעיקרון, הדיור הציבורי זה הסדר של המדינה לאנשים שאין להם פתרונות דיור אחרים, ומי שמפעיל את ההסדר אלה החברות המשכנות, שחלק מהנציגים שלהם יושבים פה, עמידר, עמיגור, חלמיש וכו'.
יניב רונן: משרד השיכון קבע קריטריונים ברורים להחלפה של דירה.
יניב רונן: זה יכול להיות מישהו שחלילה הפך לנכה בכיסא גלגלים וגר בדירה שלא מתאימה לו.
יניב רונן: זה יכול להיות דייר בעל איזושהי מצוקה בריאותית שצריך להתגורר קרוב לבית חולים, או מישהו שמשפחתו גדלה, נולדו לו ילדים וגם לזה יש קריטריונים.
יניב רונן: דייר שרוצה להחליף דירה צריך להגיש בקשה למשרד השיכון, זה מועבר לחברה המשכנת.
יניב רונן: הטיפול בדיירים מתחלק בין ותיקים לבין עולים חדשים.
יניב רונן: עולים חדשים מטופלים במסגרת ועדת חריגים של משרד הקליטה וותיקים מטופלים במסגרת של משרד השיכון.
יניב רונן: פה היום יש רק עולים חדשים.
יניב רונן: משרד הקליטה מטפל בעולים חדשים בוועדות חריגים אזוריות, כאשר הנטייה כיום במשרד הקליטה היא לתת מעבר אך ורק מסיבות בריאותיות, ולכן עולה שמבקש בקשה למעבר דירה, צריך להגיש מסמכים רפואיים שמצדיקים את הבקשה.
יניב רונן: בקשות אחרות מטופלות רק על בסיס מקרים חריגים במיוחד.
יניב רונן: נתוני החברות שאני בדקתי, עמיגור, עמידר, חלמיש ופרזות, מראים שיש בעיה של מצאי הדירות באופן כללי.
יניב רונן: חברת עמידר, אמנם יש לה כרגע במלאי 950 דירות פנויות, אבל רובן נמצאות באזורים מרוחקים, שהם לא אזורים של ביקוש גבוה.
יניב רונן: לחברת חלמיש אין כרגע דירות פנויות.
יניב רונן: לפרזות יש שתי דירות פנויות בירושלים, עמיגור – 241 דירות פנויות בכל הארץ, כשיש אזורים שבהם המצב יותר טוב ויש אזורים שבהם המצב פחות טוב.
יניב רונן: ומזה גם עולה אחוז ההיענות לבקשות בשנה האחרונה.
יניב רונן: קשה לעשות פה ממוצע בין החברות, אבל זה עומד פחות או יותר על אחת לשלוש בקשות שמאושרת.
יניב רונן: דייר שפונה, הזמן שלוקח עד שהבקשה נענית יכול לנוע מחודש או חודשיים במקרים הטובים, עד אפילו שנה ויותר במקרים פחות טובים.
יניב רונן: גם ארבע שנים, אני מקבל את התיקון.
ליה שמטוב: אולי אנחנו נשמע את הפונים וכל אחד אם הוא יכול להסביר את הבעיה שלו, באיזה חברה משכנת אתם מתגוררים.
ליה שמטוב: בבקשה, לא הרבה זמן, כל אחד חמש דקות וניתן אפשרות להגיב.
אמליאנה עמנואל: אני בתה של תמרה עמנואל, אני אדבר בשמה כי היא לא דוברת טוב עברית.
אמליאנה עמנואל: ב- 1996, קיבלנו דירה מחברת עמידר בבאר שבע, דירת שלושה חדרים בקומת קרקע.
אמליאנה עמנואל: אימי היא אם חד הורית ופנסיונרית, ויש לי עוד אח שעזב את הארץ.
אמליאנה עמנואל: באיזשהו שלב, עזבתי את באר שבע מאחר ואני עוסקת במשחק ותיאטרון ונאלצתי לעזוב.
אמליאנה עמנואל: אמא שלי נשארה לבד בדירת שלושת החדרים.
אמליאנה עמנואל: היא סובלת מדיכאונות, ויש לה אישורים רפואיים שהיא צריכה להיות קרוב אליי.
אמליאנה עמנואל: חוץ מזה, היא כבר בת 71 ואמנם היא לא נראית כך אבל קיבלנו אישור, יש לנו אישור למעבר.
ליה שמטוב: איפה את מתגוררת?
אמליאנה עמנואל: אני מתגוררת ברמת גן, כלומר באזור המרכז.
אמליאנה עמנואל: היא לא חייבת להיות שם, אבל קיבלנו אישור בדקנו ומצאנו שיש דירות פנויות בהוסטל.
ליה שמטוב: הוסטלים זה גם שייך?
אורה חריש: כן.
אמליאנה עמנואל: היא כבר בת 72, ויש לנו אישור.
ליה שמטוב: והאישור מאיזה תאריך?
אמליאנה עמנואל: אישור מלפני חודשיים, אני חושבת.
ליה שמטוב: ואתם פניתם למשרד הקליטה?
אמליאנה עמנואל: כן, פנינו למשרד הקליטה ואנחנו לא יודעים כמה זמן זה יכול לקחת ובמה זה תלוי.
ליה שמטוב: מה הם אמרו על הוסטלים, הם בדקו משהו?
אמליאנה עמנואל: הם אמרו 'אנחנו נזמין אתכם' וככה זה נשאר.
אמליאנה עמנואל: זאת אומרת, היא ניסתה שהם יבררו והם אמרו שאין צורך שהיא תבוא כל פעם, הם יזמינו אותה, והם לא מתקשרים.
דורון כהן: יניב אמר שמי שמקבל את ההחלטה זה משרד השיכון, ותיקנו אותו שאלה החברות המשכנות.
דורון כהן: לגבי החברות משכנות זה רק כשמדובר בחברה עירונית כמו חלמיש או פרזות, במקומות האחרים זה באמת משרד השיכון.
דורון כהן: הערה נוספת, אמנם אין דירות ריקות, אבל חלק ניכר מהאנשים שאנחנו מדברים עליהם, הם קשישים, וחדרים או יחידות במקבצי דיור זה פתרון שהוא גם אפשרי ואפילו המדינה והחברות מעודדים כדי להעביר אנשים.
דורון כהן: לא צריך שאישה כמו גברת תמרה, היא לא צריכה וגם זה לא עניין של המדינה שהיא תישאר לבד בדירה גדולה.
ליה שמטוב: אבל קודם כל, זו דירת קרקע.
ליה שמטוב: שנית, זו דירת שלושה חדרים והיא לבד.
ליה שמטוב: אני דווקא חושבת- - -,
דורון כהן: הבעיה שיש פה זהות אינטרסים מלאה.
ליה שמטוב: במשרד הקליטה, במקום לענות לה או לבדוק את הפתרון, אומרים לה "תחכי".
שלמה זיו: הוא כרגע מדבר ברמה הכללית, ולא מדבר על המקרה שלה.
שלמה זיו: בעיקרון, מי שנמצא בפריפריה, בבאר שבע, ושם יש יותר פתרונות מאשר באזור המרכז, ששם יש מחסור חמור בכל סוגי הפתרונות, כולל הוסטלים, כולל מקבצי דיור לקשישים.
שלמה זיו: אנחנו מדברים כרגע על קשישה שהיא לבד, וכרגע היא מוכרת כקשישה לבד, ללא ילדים או נכדים.
שלמה זיו: להערכתי, הפתרון שיוצע לה הוא עם סיכויים הרבה יותר טובים לעבור להוסטל או למקבץ, מאשר לדיור הציבורי כי אין במלאי דיור ציבורי.
שלמה זיו: אני לא יודע מתי היתה ההחלטה של ועדת החריגים - - -,
ליה שמטוב: לפני חודשיים.
שלמה זיו: חודשיים, לפעמים זה המועד שלוקח מהגשת המסמכים עד לדיון.
שלמה זיו: ביצוע ההחלטה, תלוי במקומות שמתפנים, או אם נבנים מקומות חדשים.
שלמה זיו: ככל הידוע לי, כרגע, באזור רמת גן, לא נבנה הוסטל חדש.
שלמה זיו: בפתח תקווה נבנה מקבץ חדש, אבל חשוב לזכור שיש גם אנשים שגרים היום בפתח תקווה שהם ותיקים והם גרים שם מיום עלייתם וגם הם מחכים לפתרון.
שלמה זיו: אנחנו צריכים תמיד למצוא את האיזונים כדי שלא יהיה פתרון של מישהו על חשבון מישהו אחר שהוא זכאי.
שלמה זיו: היא כעת עם פתרון דיור, נכון שזה רחוק, אבל בהחלט אם יש אנשים שגרים היום בפתח תקוה וממתינים שנים למקבץ הזה, צריך לתת להם באיזה שהוא מקום, איזה שהם קדימויות ועדיפות, לבדוק באמת לפי המצבים של דוח רפואי ודוח סוציאלי, עד כמה שהדבר ניתן.
ליה שמטוב: כשאתם קיבלתם את הדירה בעמידר, לכמה זמן?
אמליאנה עמנואל: חמש שנים.
ליה שמטוב: פה באמת מדובר על דירת שלושה חדרים, שזה יכול להיות פתרון גם לחד הורית וגם למשפחה עם הרבה ילדים, אז אם אפשר לקחת לתשומת לב .
שלמה זיו: אנחנו נתייחס לזה, ונראה מה אפשר לעשות כדי לתת להם פתרון באזור המבוקש.
תמרה עמנואל: הכול בסדר, הכול טוב, אבל אני לא יכולה.
תמרה עמנואל: יש לי אסטמה, וכל הזמן בלילה אני לא כל כך מרגישה - - -,
ליה שמטוב: בסדר, הנציגים פה לקחו לתשומת לבם.
ליה שמטוב: וכשמגיעים למשרד הקליטה, אחרי שמקבלים את האישור, אולי צריך להסביר ולתת איזושהי תקוה, שיותר לא יהיו מקרים שיגיעו לפה לכנסת, לוועדה.
שלמה זיו: ללא ספק.
טטיאנה מירלין: אני לא מבינה עברית, אני מבינה רוסית וקצת אנגלית.
ליה שמטוב: תדברי איך שנוח לך.
טטיאנה מירלין: גרה מדצמבר 2002 בדירת קרקע בתל אביב, והדירה לא טובה.
טטיאנה מירלין: היא חולת סרטן, יש לה סרטן הדם, כך שהמערכת החיסונית שלה נמוכה.
טטיאנה מירלין: תמיד בכל חורף יש לה מחלות כמו ברונכיטיס ומחלות אחרות, נגרם נזק לבריאות שלה וזה יציל את החיים שלה.
טטיאנה מירלין: היא מבקשת לתת לה דירה יותר נוחה, שיותר מתאימה לה.
טטיאנה מירלין: אנחנו ראינו שתי דירות מחלמיש, שתיהן בקומה שנייה, עם מדרגות שזה דבר שקשה לה, אחת בבוגרשוב ואחת בתל אביב.
טטיאנה מירלין: מבקשים לתת לה אפשרות להחליף את הדירה למשהו יותר טוב, יותר מתאים.
טטיאנה מירלין: יש לה בקשות בכתב, אם מישהו צריך.
ליה שמטוב: כמה זמן אתן גרות בדירה שאתן גרות?
טטיאנה מירלין: מדצמבר 2002.
ליה שמטוב: והיא דירת קרקע?
טטיאנה מירלין: כן, דירת קרקע.
ליה שמטוב: אז דירה בקומה שנייה?
ליה שמטוב: צריכה לעלות במדרגות.
טטיאנה מירלין: הבעיה היא שאין אפשרות להגיע בכיסא.
טטיאנה מירלין: אחרי טיפולים היא יושבת בכיסא גלגלים, אז במדרגות, לא חשוב כמה מדרגות, אי אפשר אפילו שתי מדרגות לעלות בכיסא.
גלינה זרמבו: יש גם בעיות עם הביוב.
גלינה זרמבו: במשרד הבריאות, במשרד הקליטה וחלמיש- - -, אני הכנתי את כל המסמכים והמכתבים שלי לחלמיש, אני שאלתי ושאלתי ושום תוצאות.
גלינה זרמבו: זה בלתי אפשרי בשבילי, משום שאני עוברת טיפולים כימותרפיים והשתלות ועכשיו אני מרגישה יותר ויותר רע, אני חייבת לקחת עוד ועוד תרופות בגלל שאני חיה כמו חיה.
גלינה זרמבו: אני מרגישה שאני לא בן אדם, בבקשה (בוכה).
גלינה זרמבו: אני גרה במקום בלתי נסבל, זו לא דירה למישהי שיש לה סרטן הדם.
גלינה זרמבו: תסלחו לי (בוכה).
ליה שמטוב: בתוך הבניין, כמה דיירים מתגוררים?
ליה שמטוב: זה דירות קנויות, זה רוב הרוכשים?
אלי שחר: היא גרה בקומת קרקע.
טטיאנה מירלין: זו דירה של שלושה חדרים.
אלי שחר: אני שמח ששמענו קודם את הנושא של משרד הקליטה, ואני רוצה להגיד שאני אשם בהמון דברים.
אלי שחר: בעיקר אני אשם, כי מאחר וגיליתי שמדובר באישה חולת סרטן, החלטתי שלא להעביר את הטיפול למשרד הקליטה, אלא לקחתי את זה על עצמי ואישרתי מיד החלפת דירה, רק בגלל שלא יכולתי להרשות לעצמי לתת לה להמשיך לגור במקום עם המחלה שלה, עם הביוב.
אלי שחר: למרות שחברת חלמיש ביקשה, התחננה, לבוא ולתקן את זה ועד היום היא לא הסכימה.
אלי שחר: הוצעו לה שתי דירות מחוץ לתור, לפני כולם, באזורים טובים בתל אביב.
אלי שחר: יחד עם זה, אנחנו מוכנים מחר, תוך שבועיים, להעביר אותה להוסטל.
אלי שחר: תוך שבועיים בהוסטל.
אלי שחר: אני אמצא לך הוסטל עם מעלית.
אלי שחר: ביפו יש הוסטל עם מעלית, את תקבלי הוסטל ביפו עם מעלית.
אלי שחר: בשמחה, מחר.
אלי שחר: הבעיה נפתרת, היא עוברת להוסטל.
טטיאנה מירלין: היא זקוקה למטפלת כל יום.
ליה שמטוב: בת כמה היא?
טטיאנה מירלין: חמישים ושש.
אלי שחר: מכניסים להוסטל בגיל חמישים וחמש, פתרון מיידי.
ליה שמטוב: פה אומרים שהציעו לכם שיפוצים ואתם לא רציתם.
טטיאנה מירלין: אני ביקשתי ממנו לעשות בדירה שלי, אני שאלתי מה אתם מתכוונים לעשות.
אלי שחר: זו לא בעיה.
אלי שחר: אם את רוצה לעשות את זה עכשיו, נעשה את זה עכשיו.
אלי שחר: נתקן את כל הבית, אם את רוצה להישאר שם.
אלי שחר: יש לך מספר אפשרויות: או לצאת להוסטל, או לשפץ את הבית האישי שלך.
ליה שמטוב: אולי אפשר לסדר את הדירה עם השיפוצים, בכל זאת זו דירת קרקע ודירה טובה גם עם שירותים לכיסא גלגלים.
ליה שמטוב: אם לא, אז יש פתרון בהוסטל.
אלי שחר: יחד עם זאת, מאחר ועל פי נוהלי משרד השיכון אנחנו יכולים להציע שתי הצעות, הצענו לה להגיש בקשה להצעה שלישית, שהיא לא עשתה את זה.
אלי שחר: ביקשנו לקבל מסמכים שהיא זקוקה לדירה בקומת קרקע, להביא את זה במסמכים, היא לא עשתה את זה.
ליה שמטוב: עד כמה שאני שומעת, היא יותר רוצה את השיפוצים.
אלי שחר: בסדר, שתאפשר לנו להיכנס, אנחנו נעשה את השיפוצים.
מיכאל טבנצ’יק: באתי לכאן בקשר לאמא שלי.
מיכאל טבנצ’יק: אמא גרה בדירה של עמידר, קומה שנייה בלי מעלית.
מיכאל טבנצ’יק: לפני שנתיים היא עברה כריתת רגל והיא יושבת באופן קבוע בכיסא גלגלים, היא גם חולת סוכרת ומחלות נוספות, שכל הזמן דורשות בדיקות וטיפולים רפואיים.
מיכאל טבנצ’יק: ביוני 2005, אמרו שיתנו לנו דירה בקומת קרקע.
מיכאל טבנצ’יק: מזמן היא ביקשה, וכל המסמכים נמצאים במשרד הקליטה, בסניף של חדרה.
מיכאל טבנצ’יק: אחרי שנענתה הבקשה, ראינו שתי דירות שנתנו לה, בקומה שלישית בלי מעלית.
ליה שמטוב: אתם גרים בקומה שנייה והציעו לכם קומה שלישית?
מיכאל טבנצ’יק: קומה שלישית, בלי מעלית, שתי דירות.
מיכאל טבנצ’יק: אמרו שחוץ מזה אין כלום.
זיו שלום: בת כמה אמא?
מיכאל טבנצ’יק: 68.
זיו שלום: מחר אני יכול לפתור לה הבעיה.
זיו שלום: יש מקבץ חדש בחדרה, שאנחנו משוועים שייכנסו לשם, בניין חדש שחנכנו אותו בשבוע שעבר.
ליה שמטוב: אבל היא על כיסא גלגלים.
שלמה זיו: במקבץ יכולים להיכנס גם עם כיסא גלגלים.
שלמה זיו: עכשיו, היא לא על כסא גלגלים.