GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לאה ולנטינה לבריק: משפחה כמו שלנו של ארבעה אנשים נדרשה לשלם משכורת של שנה שלי.
לאה ולנטינה לבריק: היינו צריכים למכור את הרכוש שלנו, להיכנס לחובות וידידים שלנו עזרו לנו רק כדי שנוכל לצאת.
לאה ולנטינה לבריק: אני עליתי בשנת 1991.
לאה ולנטינה לבריק: עד שנת 1992 כך קבע החוק באוקראינה לגבי ויתור על אזרחות המדינה.
לאה ולנטינה לבריק: נדרשנו לשלם עבורי ועבור בעלי וכן עבור הבת הבכורה שלי שהיתה בת 16.5.
סופה לנדבר: בת כמה היית כאשר עלית ארצה?
לאה ולנטינה לבריק: בת 38.
לאה ולנטינה לבריק: במכתב ששלחנו לוועדה לפניות הציבור כתבנו בטעות שהבעיה נוגעת לאנשים שהחלו לעבוד במערכת החינוך בארץ בגילאי 40 פלוס.
לאה ולנטינה לבריק: אני מבקשת לתקן את המשפט הזה כי מדובר גם באנשים שהחלו לעבוד במערכת החינוך בארץ בגיל 35 ו-36, כולם נתקלים באותה בעיה.
לאה ולנטינה לבריק: אני התחלתי לעבוד בארץ בגיל 39 ואני נמצאת בדיוק באותו מצב כמו אנשים שהחלו לעבוד בארץ בגיל 40.
לאה ולנטינה לבריק: לכן צריך למחוק את ההתייחסות לגיל.
לאה ולנטינה לבריק: התחלתי לעבוד בשנה השנייה לעלייתי לארץ, ב-1992, כי באתי כבר עם ידיעת השפה.
לאה ולנטינה לבריק: עברתי קורס הסבת מורים מדענים למורים באוניברסיטה העברית והתחלתי לעבוד מיד.
לאה ולנטינה לבריק: כדי לצבור ניסיון בארץ היינו חייבים בהתחלה לעבוד כמות שעות קטנה.
לאה ולנטינה לבריק: אמנם היו לנו כלים אבל היעדר השפה גרם לכך שלא יכולנו ללמד במשרה מלאה, אבל בפנסיה מסתכלים כמובן על צבירת האחוזים, והאחוז שצברנו בשנים הראשונות היה קטן כמובן – שליש או לכל היותר חצי משרה.
לאה ולנטינה לבריק: זה מייד מקטין את האחוזים שאנו צוברים לקראת הפנסיה.
לאה ולנטינה לבריק: כלומר, לא רק שלא הצלחנו לצבור ותק בארץ כי הגענו בגיל מבוגר יחסית, אלא גם במשך 5-6 השנים הראשונות לא יכולנו לעבוד במשרה מלאה כי היה לנו קשה מאוד, למרות שהיה לנו ידע במקצוע, אבל היה קשה לרכוש את השפה.
לאה ולנטינה לבריק: היה קשה גם ללמוד איך להחזיק כיתה, עם סגנון הוראה אחר וילדים אחרים, כפי שאתם יודעים, והעבודה בבית-הספר קשה מאוד – היינו צריכים לקבל ניסיון מקומי.
לאה ולנטינה לבריק: בכל זאת אנחנו תורמים מדי יום ומדי שעה לרמה הגבוהה של הלימודים.
לאה ולנטינה לבריק: אנחנו תורמים בכך שאנחנו מעבירים את הידע שלנו, ידע ברמה גבוהה.
לאה ולנטינה לבריק: אם תסתכלו בחדרי המורים בבתי-הספר – 70-80 אחוזים מהמורים למתמטיקה ופיזיקה הם עולים מרוסיה; חינוך גופני – מורים עולים מרוסיה; אפילו בהיסטוריה, בעברית ובתנ"ך יש לנו מורים עולים; יש גם מורים עולים רבים לאנגלית.
לאה ולנטינה לבריק: אנחנו תורמים.
לאה ולנטינה לבריק: פרט לכך, אנחנו משתתפים ביוזמות חינוכיות.
לאה ולנטינה לבריק: עולים רבים מרוסיה הציעו יוזמות חינוכיות מבריקות ויוצאות מן הכלל.
לאה ולנטינה לבריק: אנחנו גם כותבים מאמרים על דרכי הוראה.
לאה ולנטינה לבריק: אנחנו גם עורכים מחקרים בהוראת המדעים ומייצגים את ארץ ישראל בכינוסים בין-לאומיים בהוראת המדעים במקצועות השונים.
לאה ולנטינה לבריק: אבל כאשר אנחנו מתקרבים לגיל שצריכים לצאת לפנסיה לוקחים בחשבון רק את הוותק שלנו במדינת ישראל, לא מתייחסים לוותק שצברנו קודם לכן, ואז אנחנו נופלים מיד מתחת לקו העוני.
לאה ולנטינה לבריק: כלומר, מי שנולד בישראל ואפילו אין לו אותה השכלה כמו לנו מקבל עדיפות כי יש לו ותק של 20 שנה – ותק שהיה גם לנו קודם אבל אף אחד לא מסתכל על הוותק הזה.
לאה ולנטינה לבריק: אנחנו סבורים שאין בכך צדק, כי אנחנו באנו עם ניסיון, עם השכלה.
לאה ולנטינה לבריק: המדינה קיבלה אנשים מקצועיים שהיתה להם השכלה כבר לפני בואם והניסיון שצברנו קודם לכן בוודאי לא מפריע אלא עוזר מאוד ומאפשר לנו לתרום יותר.
סופה לנדבר: מה הפנסיה שאת אישית מקבלת?
לאה ולנטינה לבריק: אני עדיין לא יצאתי לפנסיה.
סופה לנדבר: באיזה מסלול פנסיה את נמצאת היום?
לאה ולנטינה לבריק: גברת אנה סופוטוב שיושבת לידי וכבר יצאה לגמלאות מקבלת 900 שקל נטו בחודש.
אנה סופוטוב: הייתי מורה לאנגלית ויצאתי השנה לפנסיה מוקדמת.
אנה סופוטוב: עליתי ארצה ב-1992 בגיל 44.
אנה סופוטוב: כמו מרבית המורים היושבים כאן, חלק גדול מהחיים שלי גרתי במדינה שהיתה בה אנטישמיות כמדיניות ממשלתית.
אנה סופוטוב: המשפחה שלי, ואני אישית, נתקלנו לעתים קרובות בתגובות אנטישמיות.
אנה סופוטוב: אף-על-פי-כן קיבלתי השכלה גבוהה וזכות ללמד.
אנה סופוטוב: לפני עלייתי ארצה, בשנת 1992, צברתי ותק של 17 שנים כמורה לשפות זרות.
אנה סופוטוב: הניסיון הזה סייע לי במידה רבה להסתגל לעבודה בבית-הספר הישראלי.
אנה סופוטוב: החל משנת הלימודים 1994 עבדתי בישראל כמורה לשפה האנגלית.
אנה סופוטוב: בסך הכול הוותק שלי 28 שנים – 11 שנים בישראל ו-17 שנים ברוסיה.
אנה סופוטוב: בשנת 2005 פוטרתי בגין צמצומים במשרד החינוך.
אנה סופוטוב: אני מקבלת דמי גמלה רק עבור 10 שנות ותק, כלומר הוותק של עבודתי בברית-המועצות לא צורף כלל ועיקר לחישוב הפנסיה שלי.
אנה סופוטוב: לאחר פנייה למשרד החינוך ועזרה של ההסתדרות הוסיפו לי 3%.
אנה סופוטוב: בעלי מקבל קצבת זקנה מאז דצמבר 2005.
אנה סופוטוב: ביחד יש לנו פנסיה של 2,800 שקל בחודש.
אנה סופוטוב: עולה השאלה איך ניתן לחיות כאשר מגיעים לגיל הפנסיה, איך לשלם עבור מזון, איך לשלם עבור משכנתה, שלכולנו יש, ועבור הוצאות על ארנונה ותרופות.
אנה סופוטוב: אנחנו צורכים המון תרופות – מדי יום אני מקבלת 10 תרופות, יש לי המון מחלות כרוניות וזה עולה הרבה כסף.
אנה סופוטוב: הגעתי לישראל לא כמהגרת אלא כעולה חדשה.
אנה סופוטוב: הדבר היקר היחיד שהבאתי אתי היה הוותק המקצועי שלי.
אנה סופוטוב: הוותק חשוב לי מאוד כי זה חלק ניכר מהחיים שלי, ושילמתי עליו גם בבריאות, גם בזמן, גם בכוח, עברתי המון בחיים כדי לקבל ותק ולקבל השכלה לתואר שני.
אנה סופוטוב: אני מבקשת להוסיף את הוותק המקצועי מברית-המועצות לחישוב הפנסיה שלנו.
אנה סופוטוב: זה יאפשר לי, כמו לכולם, לחיות בישראל בצורה מכובדת ולהרגיש שווה בין שווים במדינה דמוקרטית.
סופה לנדבר: אני שואלת את המורים שהוזמנו לכאן, האם אתם יודעים באילו מסלולים אתם נמצאים לקראת הפנסיה שאתם אמורים לקבל?
סופה לנדבר: פנסיה תקציבית או צוברת?
אנה סופוטוב: אני רוצה להסביר.
אנה סופוטוב: היום אנחנו יודעים הכול, אבל כאשר נכנסנו למשרד החינוך לא הבנו את החשיבות של "מבטחים" ולא היה ברור מה זה.
אנה סופוטוב: אף אחד לא הסביר לנו מה אנחנו ומי אנחנו ומה הזכויות שלנו ובכלל מה זה.
אנה סופוטוב: אני חושבת שכל היושבים כאן עברו אותו דבר, כאשר בשנה הראשונה לכולם "מבטחים".
אנה סופוטוב: דבר נוסף, כפי שאמרתי לכם צברתי בישראל ותק של 11 שנים, אולם השנה הראשונה שלי כמורה בישראל לא נכללת בוותק שלי בישראל.
אנה סופוטוב: אני מקבלת פנסיה רק בעד 10 שנים.
סופה לנדבר: לפני שאתן לכם להתייחס, בכוונה הזמנו קבוצה קטנה יחסית של מורים שגרים באזור ירושלים, אבל משרד החינוך יודע שזה נוגע לאנשים רבים.
סופה לנדבר: כמה מורים עובדים היום במשרד החינוך?
נתן מרקו: קרוב ל-100,000 מורים במדינה.
סופה לנדבר: כמה מתוכם עולים חדשים?
סופה לנדבר: 30%?
נתן מרקו: 4,800 מורים, משהו כזה.
סופה לנדבר: זה לא יתכן.
נתן מרקו: הוועדה ביקשה מאתנו נתונים על מספר המורים העולים במערכת שיש להם ותק מחוץ-לארץ.
נתן מרקו: לא הגדירו מה זה עולה חדש ומאיזו שנה.
נתן מרקו: זה פחות או יותר מה שנתבקשנו.
סופה לנדבר: לא יתכן שמתוך 100,000 מורים בישראל רק 5,000 הם מורים עולים.
סופה לנדבר: יש הרבה יותר.
נתן מרקו: אבל המספר לא כל-כך חשוב.
סופה לנדבר: אתם יודעים איך אתם מעסיקים אותם ולאילו תנאי פנסיה אתם שולחים אותם?
נתן מרקו: בוודאי.
נתן מרקו: כל מורה שמתקבל במשרד החינוך, אם התקבל לפני 1 בספטמבר 2002 והוא עובד מדינה ומקבל משכורת ממשרד החינוך מבוטח במסגרת פנסיה תקציבית.
נתן מרקו: מורים שהתקבלו אחרי 1 בספטמבר 2002, אחרי החקיקה החדשה, כולם עברו לפנסיה צוברת של "מבטחים" וקרנות צוברות שונות.
נתן מרקו: זה ידוע ופורסם.
בלה מסלוביץ: אף אחד לא הסביר לנו שום דבר.
נתן מרקו: אם היו הולכים למחוזות ושואלים היו מקבלים את מלוא האינפורמציה.
סופה לנדבר: לא סתם אני שואלת, כי אני יודעת שמורים לא יודעים על תנאי הפנסיה שלהם.
סופה לנדבר: מר יניב רונן, אני מבקשת שתתן לנו סקירה קצרה על מה שמצאת במחקר שלך.
יניב רונן: אתן סקירה קצרה.
יניב רונן: הבעיה הובנה פחות או יותר, ששנות הוותק של העולים מחוץ-לארץ לא נכללות בחישוב הפנסיה.
יניב רונן: הן כן נכללות בחישוב השכר ולכן לפעמים נוצרת מעין הטעיה כי נראה שמורה משתכר יפה, כי הוותק שלו נכלל בחישוב השכר, אבל הפנסיה העומדת לזכותו תהיה קטנה כי היא תלויה בחישוב השנים שעבד בישראל.
יניב רונן: בעבר, בגל העלייה הקודם מברית-המועצות, בשנות השבעים, היה הסדר שנקרא "תוכנית גמלאות מיוחדת" (תג"מ), כאשר אפשרו לאותם אנשים לצבור פנסיה של 4% לשנה למשך 10 שנים.
נורית ולנסי: בצוברת.
נורית ולנסי: צריך להבחין בין שני המסלולים.
יניב רונן: זה נעשה בשיתוף עם קרן "מבטחים".
יניב רונן: בכל מקרה, התוכנית הזאת נסגרה ולא חלה על עולי שנות התשעים.
סופה לנדבר: הצטרפה אלינו חברת הכנסת ליה שמטוב מישראל ביתנו.
יניב רונן: המסלול הזה נסגר והיום המשרד לקליטת העלייה מממן את ההפרשים בין מה ש"מבטחים" נתנה ובין מה שהתוכנית הבטיחה, הפרשים שהסתכמו בשנת 2006 ב-13.7 מיליון שקל בשנה.
יניב רונן: זה מה שהמשרד לקליטת העלייה נתן לתוכנית אך מן הסתם תוך מספר שנים כל מי שנמצא במסגרת אותה תוכנית כבר יפרוש.
יניב רונן: זה לגבי ההיסטוריה.
יניב רונן: לגבי האקטואליה, היום בשירות המדינה קיים הסדר שנקרא "הגדלת עולה חדש".
נתן מרקו: זה לא הגדלה.
נתן מרקו: זה חוק.
יניב רונן: בחוק זה נקרא בשם אחר, אבל ראיתי שאתם קוראים לזה כך אז גם אני השתמשתי במונח הזה.
נורית ולנסי: זה שני דברים שונים, גם הגדלה וגם החוק.
יניב רונן: זה על-פי סעיף 20(ד) לחוק שירות המדינה (גמלאות).
יניב רונן: חשוב לציין שזה נוגע לעולים שהגיעו אחרי גיל 50 והצליחו להתקבל לעבודה תוך שנתיים מיום העלייה ומבוטחים בפנסיה התקציבית, כלומר התחילו לעבוד לפני ספטמבר 2002.
יניב רונן: הם זכאים לצבירה של 3.5% לשנה במקום 2% לשנה במשך 10 השנים הראשונות.
יניב רונן: זה הפתרון שהיום שירות המדינה מציע לעולים.
לאה ולנטינה לבריק: זה לא עוזר לנו.
סופה לנדבר: זה לא יכול לעזור לכולם, אבל צריך להתחיל לעזור במשהו.
יניב רונן: בואו נראה למי זה עזר.
יניב רונן: על-פי נתוני שירות המדינה, ב-6 השנים האחרונות (2000-2006) פרשו לפנסיה במסגרת הזאת 58 מורים עולים – אני לא מדבר על כל נציבות שירות המדינה.
יניב רונן: היום יש 4,522 מורים במערכת שיש להם ותק מארצות המוצא, על-פי נתוני משרד החינוך.
יניב רונן: מתוכם הרוב עדיין בפנסיה תקציבית – 3,846 מורים, ו-676 כבר בפנסיה החדשה הצוברת.
יניב רונן: על פניו נראה שאותו הסדר מספק פתרון למספר מועט מאוד של אנשים.
סופה לנדבר: אני סבורה שיש כאן תמונה מאוד-מאוד קשה.
סופה לנדבר: כולנו אנשים משכילים, עם תואר אקדמי וידע, וכולנו מבינים שצפויים לאנשים האלה חיים – הייתי מגדירה את זה לא מתחת לקו העוני אלא מתחת לקווי עוני.
סופה לנדבר: כולנו מבינים שבגיל מסוים כאשר אדם יוצא לפנסיה הכסף שהוא מקבל מהביטוח הלאומי יכול להספיק לו לקיום של שבוע ימים בלבד.
סופה לנדבר: הייתי עושה פרויקט פיילוט, נותנת את זה למספר שרים בממשלת ישראל ועושה ניסוי לראות כמה כסף הם מנצלים בשבוע ימים בלבד.
סופה לנדבר: אבל מכיוון שאין שוויון בחברה הישראלית אנחנו צריכים לדאוג.
סופה לנדבר: אני סבורה שהראשון שצריך לדאוג זה משרד החינוך.
סופה לנדבר: כרגע אנחנו מדברים על מורים עולים אבל בישיבות הבאות נזמין כל מיני קבוצות מאוכלוסיית העולים ונתחיל לדון ברצינות, ואני מבינה שיהיה לנו פרטנר – מפלגת הגמלאים.
סופה לנדבר: אוכלוסייה שלמה הגיעה למדינת ישראל כעולים חדשים.
סופה לנדבר: הם לא מהגרים, אלא אנשים שהגיעו כי המדינה רצתה שהם יגיעו אליה, והמדינה צריכה לדאוג לפרנסה של האנשים האלה ולרמת החיים שלהם.
סופה לנדבר: צריכה להיות אחריות על גורל האנשים שיוצאים לפנסיה.
סופה לנדבר: במקרה הזה מדובר על מורים, ומכיוון שאתם המעסיקים של המורים האלה אני רוצה לפנות אל משרד החינוך ולשאול.
סופה לנדבר: אני מבקשת שתציגו את הנתונים הסטטיסטיים שבידי המשרד, כמה אנשים נהנים מהחוק שמר יניב רונן ציין – "הגדלת עולה חדש", לפי סעיף 20(ד) לחוק שירות המדינה (גמלאות).
סופה לנדבר: אם 4,522 מורים עולים נמצאים היום במערכת, מה צפוי למורים האלה כאשר ייצאו לגמלאות?
סופה לנדבר: מה הם יקבלו?
סופה לנדבר: ומה גורל המורים העולים שכבר פרשו לגמלאות?
סופה לנדבר: מה ההיסטוריה הקרובה של אנשים שיוצאים לפנסיה ומה האחריות של משרד החינוך על גורל האנשים שנמצאים במערכת, תורמים לה ותורמים לחינוך הילדים שלנו?
סופה לנדבר: מה צפוי להם?
נתן מרקו: אני מבקש להעמיד דברים על דיוקם.
נתן מרקו: משרד החינוך לא מופקד על הפעלת חוק הגמלאות.
נתן מרקו: הוא עושה רבות כדי לדאוג לא רק לעולים החדשים אלא לכל אוכלוסיית המורים כי משרד החינוך רוצה שיהיו לו מורים טובים ומרוצים, ובעיקר כי מדובר בחינוך ילדי ישראל, אין ספק.
נתן מרקו: בכל המפגשים שלנו עם נציבות שירות המדינה, עם משרד האוצר ועם אחרים אנו מעלים כל מיני סוגיות לגבי גמלאות, כדי להיטיב עם המורים, ובוודאי גם את עניין העולים החדשים.
נתן מרקו: כפי שציין מר יניב רונן הצלחנו בעזרת לובי העולים החדשים להביא לחקיקה ב-1997 כדי להיטיב עם המורים העולים, והתוצאה היא החוק שהוזכר כאן, שיש אומרים שלמעשה נתן הטבה ניכרת למורים העולים כאשר מורים אחרים, שהתחילו לעבוד אף הם בגילאים מבוגרים ואין להם ותק מחוץ-לארץ או יש להם ותק מדברים אחרים, לא מקבלים אותה הטבה אלא נשארים עם 2% לשנה ולא מקבלים ב-10 השנים הראשונות 3.5%.
נתן מרקו: צריך לראות גם את הפן הזה.
נתן מרקו: אין לי ספק, משרד החינוך בוודאי מעריך את כל מה שעשיתם ברוסיה ומה שאתם עושים כאן.
נתן מרקו: אני עצמי הייתי עולה חדש, גם כן מארץ בה נרדפו היהודים, אז אני מכיר את זה.
נתן מרקו: אני בוודאי הראשון שמוכן לדאוג שיקבלו אפילו 70% כאשר מגיעים לארץ.
נתן מרקו: אבל מדובר כאן גם על עלויות.
נתן מרקו: אם נחיל את החוק הנ"ל על כל הגילאים, לא רק מגיל 50 כפי שהחוק מגביל היום, אלא מגיל 30 או מיום שהם מתחילים לעבוד בישראל – אלה עלויות נכבדות ונדרשים תקציבים.
נתן מרקו: יושבים כאן אנשי משרד האוצר שיצטרכו לחשב את העלויות.
נתן מרקו: אם המדינה תוכל לעמוד בזה משרד החינוך יהיה הראשון שיתמוך בכך.
נתן מרקו: כרגע אנחנו עושים הכול למצות את מרב הזכויות שלהם במסגרת הוועדות העליונות.
נתן מרקו: בנוסף לאותה הטבה יש הטבה נוספת שהם יכולים לקבל, תוספת בשל מצב בריאות או קריטריונים אחרים שנכללים בתחשיב.
נתן מרקו: אבל זה בוודאי לא באחוזים שיכולים לספק את הדרישות.
סופה לנדבר: אם הגברת עבדה 10 שנים במערכת החינוך ויצאה עם פנסיה של 900 שקלים – בושה למדינת ישראל ובושה לכולנו.
נתן מרקו: אני מסכים אתך, אבל השאלה אם ניתן לעשות בשלב זה דבר מה.
נתן מרקו: היא פרשה בנסיבות שהיא פרשה.
סופה לנדבר: היא לא פרשה מרצונה.
סופה לנדבר: אני יושבת-ראש הפדרציה הישראלית לדוברי רוסית והסתדרות המורים הצטרפה אלינו למאבק כאשר היתה הרפורמה של דברת.
סופה לנדבר: אני לא יודעת עם מה היא התחילה ועם מה הסתיימה, אבל אני לא רוצה לפרט את הנזק שהיא גרמה למורים ולכל המערכת, זה לא נושא הדיון היום.
סופה לנדבר: באותה תקופה מי ש"עף" ראשון היו עולים ממדינות חבר העמים.
סופה לנדבר: אף אחד לא לקח בחשבון שאסור לפטר מורים במקצועות כמו מתמטיקה ופיזיקה ומקצועות ריאליים, תחומים שהם מבסיסי ההשכלה במדינת ישראל, אבל פיטרו אותם ואף אחד לא הסתכל.
סופה לנדבר: ואז שלחו את חלק מהמורים הללו לפנסיה מוקדמת.
סופה לנדבר: אף אחד לא שאל האם היא רוצה לצאת לגמלאות או האם היא מסוגלת לעבוד.
סופה לנדבר: שלחו אותה ולא הסתכלו שהאנשים שגדלו במדינה ותרמו לא פחות למערכת יוצאים לפנסיה מוקדמת כאשר יש להם עם מה לצאת.
סופה לנדבר: כאן אנשים יצאו לעוני.
עפרה דונסקי: אני רוצה לומר לסדר הדיון, גברתי היושבת-ראש, את מבקשת תשובות ממר נתן מרקו, ואני לא עובדת משרד החינוך, אבל לדעתי המפתח לא בידיים של משרד החינוך אלא בידי חברי הכנסת – בית המחוקקים.
עפרה דונסקי: אנחנו יודעים למשל שגברת אנה סופוטוב פרשה פרישה לא מרצון, בשל צמצומים.
עפרה דונסקי: איתה יחד פרשו עוד מורים רבים, לא מרצון.
עפרה דונסקי: היא פשוט לא הספיקה לצבור זכויות.
עפרה דונסקי: לכן תפקידכם כחברי כנסת למצוא מקור לשנות את החקיקה מכיוון שהבעיה נמצאת בחקיקה.
עפרה דונסקי: אנחנו עומדים מול המורים האלה אחד-אחד בעיניים מושפלות ואומרים: זה מה שהחוק נותן.
עפרה דונסקי: צריך להילחם כדי שלמשרד החינוך יהיו הכלים והתקציבים להוציא את האנשים האלה לגמלאות בכבוד רב יותר.
עפרה דונסקי: המצב שתואר כאן מוכר לנו היטב.
עפרה דונסקי: זה עדיין מתייחס לאנשים שנמצאים בפנסיה תקציבית, אך תיכף גברת נורית ולנסי בוודאי תתייחס לפנסיה הצוברת, שם יש גם תשלומים לפנסיה.
עפרה דונסקי: היום אין יותר פנסיה תקציבית.
נתן מרקו: ושם אין להם את ההטבה שמאפשרת ב-10 השנים הראשונות לצבור 3.5% מדי שנה.
נתן מרקו: בפנסיה הצוברת מה ששילמו זה מה שמקבלים.
מוטי סמט: אני רוצה לברך על המפגש הזה כי אנחנו מלווים הרבה מאוד מורים עולים.
מוטי סמט: בשנת 1992 הייתי מפקח ארצי על נושא קליטת העלייה במשרד החינוך.
מוטי סמט: אני חייב לציין שהמצב חמור בהרבה מאשר תיארתם.
מוטי סמט: אני מלווה לא מעט מורות ומורים עולים ואני מצדיע להם, מורים שעובדים קרוב ל-10-15 שנים ופוטרו במהלכם שלוש פעמים.
מוטי סמט: מדוע אני אומר שהמצב חמור יותר?
מוטי סמט: כי גם היקף משרתם לא מלא.
מוטי סמט: זה אומר שהתיאור שלכם עדין יחסית למה שקורה.
מוטי סמט: איך שתקנו עד היום?
מוטי סמט: אנחנו פועלים ברמה האישית – חסר לי כאן איש כוח-אדם של משרד החינוך – ואנחנו עובדים מול מר נתן מרקו, מנהל תחום גמלאות, שהוא לא עוין אלא להיפך, שהיה שמח לו יכול היה לממן יותר.
מוטי סמט: לפני עשרים שנים כאשר הגיעו מורים מארצות-הברית שנות הוותק שלהם נחשבו והוכרו, אם לא 2% לשנה לפחות 1% לשנה.
מוטי סמט: אני זוכר את התקופה הזאת, אך זה נעלם כלא היה.
מוטי סמט: בשבוע שעבר היתה אצלי מורה למוזיקה מהעיר בית-שמש שפוטרה זו הפעם השלישית.
מוטי סמט: היא הגיעה עכשיו לגיל 60 ואין סיכוי שבגיל 60 היא תקבל עידוד פרישה, אם יהיה עידוד פרישה.
מוטי סמט: בדקתי את תלוש המשכורת שלה.
מוטי סמט: מר נתן מרקו, אני אומר לך בשיא הרצינות – כואב הלב לראות מה היא אמורה לקבל אם תצא לפנסיה.
מוטי סמט: מה גם שהיא עדיין פורעת משכנתה ויש לה ילד נכה.
מוטי סמט: זה הרבה פחות מקו העוני, הרבה פחות.
מוטי סמט: זה כבר ביזוי האדם, ואי אפשר לעבור על זה לסדר היום.
מוטי סמט: אם נסתכל על כלל המורים העולים שהגיעו, אולי רק 4 מורים שהכרתי באזור שלי עובדים במשרה מלאה.
מוטי סמט: כל היתר עברו מסכת השפלות, של פיטורים פעם אחר פעם, והחזרנו אותם למערכת עם שעות פרופסיונליות, עם חלקי משרה – חצי משרה או שליש משרה.
מוטי סמט: כך לא מוציאים אדם לפנסיה בגיל 60 בתקווה שיקבל את "גיל הזקנה" וזה ייתן לו 2,500-3,000 שקל.
מוטי סמט: זה בושה וחרפה.
מוטי סמט: אני עומד מול המורים העולים הללו, שהם כבר לא מורים עולים, אנשים שבאמת השתרשו בארץ בצורה בלתי רגילה, ואני מצדיע להם.
מוטי סמט: הם שקטים יחסית.
מוטי סמט: אי אפשר לעבור על כך לסדר היום.
מוטי סמט: ברמה האישית, מה אנחנו יכולים לומר להם מעבר להצעה שימשיכו לעבוד עוד שנה, עוד שנתיים?
מוטי סמט: גם אם יתנו להם עידוד פרישה של 4% זה לא נותן תשובה.
מוטי סמט: עבדו במשך 40 שנים בסך הכול ומכירים להם רק ב-15 שנה מתוך זה.
מוטי סמט: איך יתכן?
מוטי סמט: צריך לחזור למה שהיה עם עולים מארצות הרווחה לפני 25 שנים, שאז גם ליווינו מורים עולים ונתנו עידוד פרישה.
סופה לנדבר: מה אתה מציע לעשות?
סופה לנדבר: אספר לכם על חוק מסוים שנלחמתי לקדם במשך מספר קדנציות והעברתי בתמיכה של 61 חברי כנסת.
סופה לנדבר: עכשיו פשוט נגלגל את הכדור.
מוטי סמט: אני לא מציע לחזור למה שהיה בעבר, למה שניתן לפני 25 שנים, שאז הוכר למורה עולה 50% מהוותק שצבר בחוץ-לארץ.
מוטי סמט: לא, אני מציע להכיר בכל הוותק כפי שהוא.
מוטי סמט: אדם שנתן כל-כך הרבה שנים ועבר את כל המכשולים בקליטה בארץ, למה לא להכיר לו בכול?
מוטי סמט: על מה מדובר בסך הכול, 6,000 אנשים בכל 4 שנתונים?
מוטי סמט: האם מדינת ישראל לא יכולה לעמוד בזה?
מוטי סמט: משרד החינוך החזיר עכשיו 500 מיליון שקל מתקציב השנה שעברה למערכת.
מוטי סמט: אפשר לנצל את זה להרבה מאוד נושאים, אבל אי אפשר לעבור לסדר היום על אי-ההכרה בוותק שצברו.
מוטי סמט: תעשו בדיקה כמה מה-6,000 הללו עובדים במשרה מלאה.
מוטי סמט: מעטים עובדים במשרה מלאה.
מוטי סמט: וכמה נזקקו ל"שנות גיל" בגיל 50-55, לשעתיים או ארבע שעות בגין גילם?
מוטי סמט: המצב קטסטרופלי, וקשה בהרבה ממה שאתם מתארים, כי כאשר עובדים בחלקי משרה אי אפשר לצאת לפנסיה.
מוטי סמט: לאחרונה היתה אצלי מורה וכל שנותר לי לעשות זה לבכות איתה.
מוטי סמט: מה אני יכול לעשות?
מוטי סמט: או שייתנו לה לעבוד עוד 5 שנים ולא יפסיקו את עבודתה.
מוטי סמט: היא עובדת במלוא המרץ, עם מלוא ההערכה.
מוטי סמט: על כך צריך לקום ולזעוק, אי אפשר לשתוק, אסור לדחות את זה.
מוטי סמט: זה כואב ברגע זה.
מוטי סמט: צריך לוודא שמורים עולים בימים אלה לא ייצאו לפנסיה אלא ימשיכו לעבוד, מי שיכול, ורובם יכולים בלי עין הרע.
מוטי סמט: אבל אי אפשר לעבור על זה לסדר היום.
נתן מרקו: המדינה כן דואגת לעולים חדשים.
נתן מרקו: מורים שבאו מחוץ-לארץ ושם עבדו בבתי-ספר יהודיים, אם עלו מארצות בהן יהודים נרדפו, מקבלים הגדלה של 0.5% או 1% על כל שנת עבודה בחוץ-לארץ, עד היום, זה לא בוטל.
סופה לנדבר: איפה זה נמצא?
סופה לנדבר: זה לא קיים.
נורית ולנסי: הקריטריונים כל-כך קשים שכדי לקבל את ההטבות צריך להיות יחידי סגולה.
נתן מרקו: אני מספר רק מה קיים.
לאה ולנטינה לבריק: ברוסיה מי שלימד עברית הוכנס לבית-כלא.
נתן מרקו: אני אומר שהיום כל מורה שלימד עברית בארץ מוצאו זכאי להטבה.
נתן מרקו: זה התפרסם.
עפרה דונסקי: לא מדובר במורים עולים מרוסיה.
אירנה בכשי: בברית המועצות אסור היה להקים בתי-ספר יהודיים.
נתן מרקו: אני לא מדבר רק על מורים עולים מרוסיה, אלא מורים עולים בכלל שעבדו בחוץ-לארץ בבתי-ספר יהודיים, לא בבית-ספר כללי, מקבלים היום, במסגרת סמכות הנציב, הגדלת פנסיה של 0.5% לכל שנת עבודה קיימת.
עפרה דונסקי: זה לא עוזר לאוכלוסיית המורים ממדינות ברית-המועצות לשעבר.
סופה לנדבר: כמה כאלה יש?
נתן מרקו: אני מספר מה קיים.
נתן מרקו: פעם היו הרבה, היום פחות, אבל זה קיים.
נתן מרקו: אני מציע שבית המחוקקים יבטל את ההגבלה וייקבע שההטבה תחול על כל עולה חדש שעבד בחוץ-לארץ, ולא חשוב אם עבד בבית-ספר או בבית-חרושת, בלי קשר למקצועו, אם איבד שם את זכויותיו עם עלייתו לארץ יקבל אותו דבר – הגדלה של 1% או לכל הפחות 0.5% על כל שנת עבודה, ולא 3%כמכלול כפי שנותנים היום עבור 20 או 30 שנות ותק.
עפרה דונסקי: זה מה שנותנים למורים שבאים מארצות-הברית.
נורית ולנסי: אני מארגון המורים העל-יסודיים.
נורית ולנסי: בדרך כלל כשאומרים מורים מפנים ישר את האצבע אל משרד החינוך ושוכחים את כל המורים בבתי-הספר העל-יסודיים.
נורית ולנסי: זה נתח גדול מאוד, והם לא תלויים במשרד החינוך.
נורית ולנסי: הפנסיה שלהם בקרנות הפנסיה, וכידוע לכם היום קרנות הפנסיה קשוחות מאוד במתן זכויות כלשהן לכל העובדים במשק, כולל העולים החדשים.
נורית ולנסי: אם במשרד החינוך עוד אפשר איכשהו להשיג 0.5% ו-3% הגדלה ועוד משהו על-פי חוק, ובחוק הגמלאות אפשר לעשות תיקונים פה ושם, המורים בקרנות הפנסיה נמצאים ממש בדרגה הנמוכה ביותר.
נורית ולנסי: היום מורה בקרן פנסיה זוכה ל-2% בשנה בלי שום הגדלה – מה שחסכת זה מה שיש.
נורית ולנסי: פעם, כפי שנאמר כאן, היתה התייחסות לעולים חדשים.
נורית ולנסי: בשנות השבעים נקבע בחוק שקרנות הפנסיה יצטרכו לשלם על כל שנת עבודה ב-10 השנים הראשונות 4%.
נורית ולנסי: זה אומר שאם מישהו עבד 10 שנים הגיע כבר ל-40% ולא משנה מתי הגיע ובאיזה גיל פרש.
נורית ולנסי: החוק הזה בוטל בשנת 1984 ולא קיים יותר.
סופה לנדבר: זה מה שנקרא "תוכנית גמלאות מיוחדת" (תג"מ).
נורית ולנסי: היום את קרנות הפנסיה אי אפשר לשנות.
נורית ולנסי: קרנות הפנסיה הולאמו והתקנונים שלהן קשיחים מאוד.
נורית ולנסי: לא מעניין אותם, לא עולה חדש ולא עולה ותיק ולא שום דבר.
נורית ולנסי: מה שמעניין אותם זה המכסה מתוך קרן הפנסיה.
נורית ולנסי: לדעתי צריך למצוא מנגנון חדש כלשהו שיוכל לתת כלי, לא לכל המבוטחים בקרן הפנסיה, כפי שהיה בכלי הקודם, שהיה לא טוב ולכן נסגר, אלא כלי רק לעולים החדשים שמגיעים עם ותק, ולתת להם את הפנסיה יחסית לוותק.
נורית ולנסי: התוכנית הקודמת משנת 70, שנפסלה ב-1984, כללה את כל האוכלוסייה במשק וזה מה שהיה פגום בה ולכן היא קרסה.
נורית ולנסי: צריך לחשוב על מנגנון כלשהו שיעזור רק למורים העולים החדשים וייצור מנגנון שיאפשר צבירת 40% במשך 10 שנים, ואחר-כך יקזז את זה בדרך אחרת, יחסית לשנות הוותק שלהם.
נורית ולנסי: הקרנות הן הגרועות ביותר.
נורית ולנסי: אם בפנסיה התקציבית יש עדיין על מי לצעוק או לבקש משהו, בקרנות הפנסיה הצוברת המצב גרוע ביותר.
נורית ולנסי: בקרן הפנסיה "מבטחים" כ-10%-15% מהמורים הם עולים מרוסיה עם דרגות פנסיה נמוכות מאוד.
נורית ולנסי: אני לא מדברת על פנסיה מוקדמת, אלא על פנסיית גיל כחוק.
נורית ולנסי: הם מגיעים ל-20%, 22%, 23% וזה לא מספיק לחיים סבירים במדינת ישראל.
עפרה דונסקי: מחר יישב מסביב לשולחן הזה ציבור של רופאים עולים שבאו מברית-המועצות - - -
סופה לנדבר: אני אזמין אותם לכאן.
סופה לנדבר: הגיעה עלייה שלמה, 1.5 מיליון אנשים, והם חיים מתחת לקו העוני.
נורית ולנסי: הם נתקלים באותה בעיה בדיוק.
עפרה דונסקי: לכן ההצעה של גברת נורית ולנסי צריכה להתייחס לוותק מקצועי מחוץ-לארץ, כי אדם לא מתבגר אחורה, אלא מתקדם קדימה.
עפרה דונסקי: מי שהתחיל לעבוד בישראל בגיל 40 לא יכול לצבור יותר מאשר 20 וכמה שנים.
נורית ולנסי: קרנות הפנסיה לא יסכימו לעשות את זה על חשבונן, גם אם נעשה שמיניות באוויר.
סופה לנדבר: זה רפורמה שכבר עברה.
סופה לנדבר: לא נוכל לשנות את זה.
סופה לנדבר: כאן צריכה להיות חקיקה או הסכמה עם משרד האוצר.
נורית ולנסי: כפי שמצאו תקציב לעובדים במשק שנפגעו בשל הרפורמה, בגלל הזזת גיל הפרישה, נמצא תקציב של מיליוני שקלים שנתן להם פיצוי עבור התקופה הזאת, אפשר למצוא תקציב גם לנושא הזה – פיצוי עבור כל שנה.
אילן לוין: העובדים במגזר הציבורי מבוטחים היום לפנסיה בשלושה אמצעים עיקריים: פנסיה תקציבית, קרנות הפנסיה הוותיקות, וקרנות הפנסיה החדשות.
אילן לוין: קרנות הפנסיה הוותיקות נמצאות תחת ניהול מיוחד, יש חוק של תקנון אחיד, וניתן סיוע ממשלתי בהיקף של כ-83 מיליארד שקל שנקבע בחוק על פני כ-35 שנים כדי לכסות את הגירעון האקטוארי.
אילן לוין: במקביל שונו גם זכויות העמיתים כך שלא רק הממשלה פעלה בנושא.
אילן לוין: הגירעון בפנסיה התקציבית גדול עוד יותר, מעל 200 מיליארד שקל.
אילן לוין: הטיפול ברובד של אוכלוסייה אחת או במנגנון פנסיה אחד ייצור הפליה.
אילן לוין: אם יהיה טיפול על-ידי תיקון חוק שירות המדינה (גמלאות) או יטופל רק מי שמבוטח בקרנות הוותיקות תיווצר הפליה בין האוכלוסיות השונות.
אילן לוין: כך גם אם יטופלו רק המורים תהיה הפליה לעומת אוכלוסיות אחרות.
אילן לוין: מדיניות משרד האוצר בשנים האחרונות לתמחר ולהציג את התג התקציבי של ההחלטות ולקבל את ההחלטות תוך ראיית תג המחיר.
אילן לוין: קרי: אם יוחלט על שינוי בפנסיה התקציבית יצטרכו להגיד מה התקציב שמוקצה לנושא וכיצד בדיוק יינתנו ההטבות.
אילן לוין: לגבי קרנות הפנסיה שבניהול מיוחד – אם תתקבל החלטה שמשנה את התקנון, המנגנון של החוק היום קובע שזה על חשבון זכויות העמיתים האחרים.
אילן לוין: כלומר, תיקון שיעשה העדפה – מה שלא ניתן בכלל לעשות במנגנון הקיים, אבל נניח והיה ניתן – פירושו פגיעה בעמיתים אחרים באותן קרנות פנסיה ולכן זה לא יתאפשר.
סופה לנדבר: מה ניתן לעשות?
אילן לוין: צריך לאתר את האוכלוסייה הרלוונטית שבה רוצים לטפל ולבדוק את ההיקפים.
אילן לוין: היום אין לנו נתונים על היקפי כלל העולים החדשים.
אילן לוין: כמו כן צריך לבדוק משהו שלא נמצא בכלל במגרש של משרד האוצר, בהיבט השוויוניות, כי יש אוכלוסיות שעלו וההשכלה והתחומים שלימדו כלל לא רלוונטיים היום במשק.
אילן לוין: יש אוכלוסיות שכתוצאה מהעלייה נגדע מטה לחמן כליל.
אילן לוין: אלה שאלות מוסריות קשות מאוד שהמחוקק יצטרך לעסוק בהן כאשר יישב על המדוכה.