GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתי אהרונסון: החשבות במקרה דרשו מהם סכום שהוא לא מספיק אז הם צריכים להשלים את מה שצריך.
צביה שמעון: אבל אם הם שמו צ'קים ואנחנו אמרנו להם לא עכשיו.
דפנה סידס: החשבות היא לא של המנהלת?
צביה שמעון: כל אחד כמו שאמר איתי קודם כל אחד צריך לשלם הצמדה וריבית.
דפנה סידס: והם אומרים שהם שילמו את הפיצוי פלוס הצמדה.
צביה שמעון: אם החשבות הוציאה להם את ההצמדה ולא את הריבית אז צריך להוסיף את הריבית, כמו שכולם משלמים.
צביה שמעון: אם שוש שץ נתנה צ'ק ומישהו אמר לה, לא עכשיו, זאת בעיה שלנו.
שוש שץ: אני אמרתי חתמנו על ההסכם.
שוש שץ: אמרנו יופי.
שוש שץ: עכשיו צריך להכין את המגרשים.
שוש שץ: אני אראה לך פרוטוקולים, את המגרשים על שמנו.
שוש שץ: הם עדיין לא רשומים על שמנו.
שוש שץ: זו עוד סוגיה שמתעכבת.
שוש שץ: את יודעת כמה פעמים את נתת הוראה לסגור את זה לפני שנה ולפני שנה וחצי.
צביה שמעון: אני יודעת שהתיקים במנהל מוכנים אחד אחד.
שוש שץ: זה לא עוזר.
שוש שץ: במבחן התוצאה גם את האופטימיות הזו לאנשים שלי שיש להם מגרש עוד אין.
שוש שץ: אני אומרת עוד הפעם ואני אגיד מה שאמרתי קודם, כשנחתם ההסכם אמרנו אוקיי, עכשיו רושמים את המגרשים, אנחנו צריכים להעביר את הכסף.
שוש שץ: אמרו לנו, הנה חיים פה, גם הוא וגם בתיה, אנחנו מחכים שיגידו לנו כמה בדיוק כי אתם לא אמורים להחזיר 225 אלף שקל, אתם אמורים להחזיר יותר כי יש תוספות.
שוש שץ: אמרתי אוקיי.
שוש שץ: ביום שהוא התקשר אליי שיש.
שוש שץ: אני למשל קיבלתי 225 אלף שקל, החזרתי 232 אלף שקל.
שוש שץ: אחרים כל אחד בסכום שלו.
איתי אהרונסון: כמה זמן עבר בין הרגע שאת ביקשת לשלם ובין הרגע שאת אמרת על הסכום?
שוש שץ: אני לא יודעת.
שוש שץ: בכתובים יש לי את זה.
איתי אהרונסון: חודש?
איתי אהרונסון: אנחנו מדברים על שנתיים, על תקופה של שלוש שנים.
צביה שמעון: בואו נבדוק מקרה מקרה ונראה איפה הם, איפה אנחנו.
איתי אהרונסון: מה ששוש מספרת זה סיפור שכשהגענו ליישום של הנושא של מזומנים רק אז הם ביקשו לשלם אבל כל הזמן הזה הם לא החזירו את הכסף למרות שהם היו צריכים להחזיר את הכסף.
שוש שץ: סליחה, מישהו ביקש מאיתנו להחזיר את הכסף?
שוש שץ: אנחנו ידענו שאנחנו צריכים להחזיר?
איתי אהרונסון: זה כתוב בהסכם שוש.
שוש שץ: כשנחתם ההסכם אני יכולה להראות לך שחור על גבי לבן.
חיים לוי: אתה מדבר על הסכם אחר, היא מדברת על הסכם אחר.
איתי אהרונסון: הסכם העתקה שנחתם בתאריך ב-28 ביוני 2006.
איתי אהרונסון: באותו הסכם כתוב שצריך להחזיר את הכסף.
סופה לנדבר: שוש, אני חושבת מה שצביה אמרה זה בסדר גמור.
סופה לנדבר: כל עניין צריך לשבת מול המנהלת ואם יש טעויות, צביה אומרת וזה רשום בפרוטוקול, אם באשמת המנהלת הם לא ידרשו כספים.
דורון בן שלומי: יש קהילה אחרת שלא החזיקו לה את הכסף.
דורון בן שלומי: הרי אתם מחזיקים את הכסף בהסכמה.
איתי אהרונסון: מי שאני מחזיק לו הוא לא צריך לשלם ריבית.
איתי אהרונסון: כל מקרה ונסיבותיו.
דורון בן שלומי: האם קרה מקרה שאנשים שילמו עם ריבית?
איתי אהרונסון: כל מקום שאנשים פיגרו.
איתי אהרונסון: תמיד החשבון נמצא עם ריבית.
סופה לנדבר: תן לי להתקדם.
סופה לנדבר: מספק אותי שאתם תדווחו לוועדה על התקדמות ועל כל מקרה שבדקתם מה נעשה שם.
סופה לנדבר: יש עוד שאלות שאנחנו צריכים לדון בהן?
אליעזר יעקב: אני רוצה להתייחס לנושא הראשון ברשותך.
אליעזר יעקב: שהמנהלת פנתה בחודשים האחרים לגבי הנושא הזה של פרויקט תלמי יפה למועצה לחברה הכלכלית שלה, עשינו הכול כדי שהעסק הזה יעמוד ויהיה מוכן.
אליעזר יעקב: למעשה יש כבר קבלן זוכה, לפי דעתי כבר חודש וחצי, קרוב לחודשיים.
אליעזר יעקב: אתם יודעים שקבלנים במדינת ישראל בפרק זמן מסוים מוכנים להמתין ובשלב מסוים הם מתחילים לבעוט.
אליעזר יעקב: ואני חושש מאוד שזה מה שיקרה כאן.
אליעזר יעקב: עכשיו לפני שבועיים אמרו עוד שבועיים, אמרו בואו נסחב את זה, ואני מלטף את הקבלן כל יום ואומר לו, קיבלנו ברוך השם מחירים סבירים, אבל זה יכול להשתנות כל רגע.
אליעזר יעקב: אני רוצה להציע הצעה, אם אתם די משוכנעים שבעוד שבועיים ראש הממשלה וכולם יחתמו, אני אומר לך עכשיו, אני הרי לא הולך לשלם בעוד שבועיים לקבלן.
אליעזר יעקב: אם תיקחו אחריות ותעשו את הבדיקה שלכם, תוציאו לי מכתב מסודר שמנהלת סל"ע אחראית על כל העניין הזה ולא לעוד שבועיים אלא לעוד חודש וחצי מנקודת מבט שלכם אני עדיין יכול לתת מחר צו התחלת עבודה.
אליעזר יעקב: זה אומר שהוא נכנס עם הכלים, מתחיל לעבוד, עד שמגיע חשבון ראשון.
צביה שמעון: עד יום ראשון אני חוזרת אליך עם תשובה.
צביה שמעון: הגיוני שאם תוך שבועיים אנחנו לא גומרים את כל הסיפור אנחנו ניתן איזשהו אוקיי לפחות לתחילת עבודה.
צביה שמעון: מקסימום לא יצא לפועל מאיזו סיבה שהיא, כוח עליון, אנחנו אומרים עצור ואנחנו משלמים לו על מה שהוא עשה עד אז.
יוסי ברדה: הנושא של משפחת גרמן.
יוסי ברדה: לא דיברנו על זה.
יוסי ברדה: בכל הלהט של כל הדברים.
רינה גרמן: בכלל לא ידענו איזה סכום אנחנו צריכים להחזיר.
רינה גרמן: לא חשבנו שיפקידו על חשבון הבנק שלנו את הסכום עבור המגרש.
רינה גרמן: לא ידענו מה זה הסכום הזה ופתאום דורשים מאיתנו את הסכום.
רינה גרמן: ביום שאמרו לנו להחזיר את הכסף אני חושבת שהחזרנו.
רינה גרמן: יכול להיות שהיינו קצת מבולבלים עם עניין הגירוש.
רינה גרמן: אני לא טיפלתי בכסף בכלל.
רינה גרמן: בעלי טיפל בזה.
רינה גרמן: ברגע שהוא קיבל הודעה משוש, צריך לשלם הוא הלך והחזיר את הכסף.
רינה גרמן: לא ששמנו את הכסף באיזה חשבון סגור.
רינה גרמן: לא קנינו נכס.
רינה גרמן: כלום.
רינה גרמן: עכשיו מתברר שאנחנו חייבים 11 אלף שקל עבור הסכום שלא החזרנו בזמן ולא רק שאנחנו חייבים את הכסף אני עוד חייבת 22 אלף שקל לקיבוץ עבור שכר דירה השלישית.
רינה גרמן: חתמתי הכול.
רינה גרמן: מה שאומרים לי אני חותמת.
רינה גרמן: מה שאומרים לי לשלם, אני הולכת, לא שואלת, אני משלמת ופתאום אני חייבת וחייבת וחייבת ופתאום בערב פסח הקיבוץ אומר לי, גברתי מתי את מפנה את הבית?
רינה גרמן: קיבוצניק אחד אמר לי בערב פסח, רינה אני מחכה לבית שלך.
רינה גרמן: מתי?
רינה גרמן: לאן את זזה?
רינה גרמן: אני נפלתי.
רינה גרמן: איזה זזתי.
רינה גרמן: אני נפלתי במקום בערב פסח.
רינה גרמן: הבנתי שאני בלי בית.
רינה גרמן: למחרת הלכתי למנהלת סל"ע.
רינה גרמן: דבר ראשון לא הצלחתי בפעם הראשונה להיכנס לבניין.
רינה גרמן: אני מצלצלת, אף אחד לא פתח לי את הדלת.
רינה גרמן: הלכתי מהצד השני, הלכתי שם לאיבוד.
רינה גרמן: התיישבתי על המדרגות.
רינה גרמן: בכיתי.
רינה גרמן: אני הבנתי שאף אחד לא יעזור לי.
רינה גרמן: נסעתי לעבודה.
רינה גרמן: אחרי העבודה חזרתי, מצאתי, דיברתי עם אילן.
רינה גרמן: אמרתי לו, אני לבד עם 3 ילדים.
רינה גרמן: מה אני אעשה?
רינה גרמן: אני חייבת לקיבוץ.
רינה גרמן: אני חייבת לשמה, מחכים לבית שלי כבר.
רינה גרמן: אמצע אוגוסט אמרו לי תמצאי פתרו.
רינה גרמן: שאלתי, אני יכולה להישאר בקיבוץ?
רינה גרמן: הוא אמר בקיבוץ לא.
רינה גרמן: אם אני אשכיר דירה אתה מתחייב בפני שאתה משלם לי?
רינה גרמן: הוא אמר עד אוגוסט אני אשלם לך.
רינה גרמן: מה יהיה אחרי אוגוסט אני לא יודע.
רינה גרמן: שאלתי בכרמיה, יש קראוונים?
רינה גרמן: אני עכשיו אאסוף את כל הדברים אני אעבור לכרמיה.
רינה גרמן: לא.
רינה גרמן: אין בתים בכרמיה.
רינה גרמן: מה יכולתי לעשות?
רינה גרמן: הלכתי לאשקלון, מצאתי דירה של 5 חדרים, סגרתי עסקה, חתמתי על חוזה, אמרתי, זהו, ילדים שלי יבואו לבית יפה מול הים, כל אחד יקבל חדר מה שהיה באילי סיני, זהו, אני אעבוד כמו שאני עכשיו עושה, מהעבודה אני לא זזה.
רינה גרמן: הילדים שלי חולים.
רינה גרמן: לאחד יש סוכרת, שני יש לו אסתמה.
רינה גרמן: ככה אני לבד עם שלושה ילדים.
רינה גרמן: אין פתרון.
רינה גרמן: אין.
רינה גרמן: אני אעבוד אני אשלם עבור הדירה.
רינה גרמן: אני אשלם עבור הסעות לבית ספר כי הילדים לא מוכנים לעזוב את בית ספר.
רינה גרמן: 18 שנה.
סופה לנדבר: מאיפה הגעת?
רינה גרמן: מאסטוניה.
רינה גרמן: האמת שאור הנר זה המקום השלישי.
סופה לנדבר: באיזה בית חולים את עובדת?
רינה גרמן: אני בחברה פרטית.
סופה לנדבר: מה אנחנו עושים?
שוש שץ: אין לכם פתרון בעניין של ההסעות.
שוש שץ: כי הילדים שלה הם בי"א?
רינה גרמן: קודם.
רינה גרמן: אני חייבת לקיבוץ 22 אלף שקל.
רינה גרמן: אני מקבלת כל הזמן מכתבים מעורך דין.
רינה גרמן: לא אני מקבלת את המכתבים.
רינה גרמן: הילדים שלי מקבלים אותם.
רינה גרמן: הם אומרים, אמא מה נעשה?
רינה גרמן: אנחנו חייבים.
צביה שמעון: בעקרון אישרנו את הכסף.
צביה שמעון: אני אבדוק אם זה כבר עבר.
צביה שמעון: למה שולחים לך את המכתבים.
חיים לוי: אני ביקשתי גם מהקיבוץ לא לדבר איתך.
רינה גרמן: אני מפחדת להיכנס לבריכה של הקיבוץ.
רינה גרמן: הקיבוצניקים מסתכלים עלי כאילו מה את עושה פה עדיין.
רינה גרמן: באמת אני מרגישה זרה בקיבוץ.
חיים לוי: אני דיברתי עם מזכירת המשק שם והסברתי לה.
דפנה סידס: אתה תוציא מכתב עם העתק לנו?
סופה לנדבר: והעתק מכתב אלינו, בסדר?
רינה גרמן: עכשיו 10 אלף אני חייבת בגלל שלא החזרנו בזמן.
שוש שץ: זו בעיה של כולנו.
שוש שץ: גם אני.
חיים לוי: עכשיו היא עוברת לאשקלון.
חיים לוי: אמרתי לה שתגיש בקשה לוועדה המיוחדת.
צביה שמעון: מה שאנחנו יכולים לעשות נעשה.
צביה שמעון: נדבר עם משרד החינוך בקשר להסעות.
צביה שמעון: נראה, ניתן לך תשובה.
צביה שמעון: יכול להיות שכדאי שתפעלי במשרד החינוך.
סופה לנדבר: אנחנו במקביל גם נפעל.
צביה שמעון: שחברת הכנסת, היושבת ראש תפנה למשרד החינוך ותבקש תשובה.
דורון בן שלומי: מבחינת התקציבים.
דורון בן שלומי: עד ההגעה לישובי הקבע, אנחנו דיברנו עכשיו עם שרת החינוך.
דורון בן שלומי: עקרונית היא אמרה שהיא הולכת על שנה הבאה גם כמו השנה.
דורון בן שלומי: היא אמרה לפני כמה חודשים.
דורון בן שלומי: מאז המנכ"לית עוד לא הורידה הנחיות לביצוע.
דורון בן שלומי: אנחנו נשמח מאוד ללחץ גם שלכם על הדבר הזה.
צביה שמעון: יש לנו איזשהו תקציב שלנו שיושב שם ומיועד לדברים האלה אז גם אנחנו נלחץ.
צביה שמעון: אבל לומר לך עכשיו שהכול בסדר אני לא יכולה.
צביה שמעון: אנחנו נבדוק.
סופה לנדבר: מסכמים.
סופה לנדבר: יהיה בסדר.
סופה לנדבר: אני מבטיחה שיהיה בסדר.
סופה לנדבר: גם אני עברתי דברים מסוג זה.
סופה לנדבר: לא תאמינו מה שאני עברתי.
סופה לנדבר: אני אקיים ישיבת מעקב.
סופה לנדבר: אני לא אכריז על תאריכים.
סופה לנדבר: אני חוזרת ב-16 ואחרי זה נהיה בקשר.
סופה לנדבר: אני אודיע מתי תתקיים הישיבה הבאה.
סופה לנדבר: תודה רבה לכל הצוות, תודה רבה לכולם.
סופה לנדבר: נעשה עוד כמה צעדים.
סופה לנדבר: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.
סופה לנדבר: אנחנו מקיימים את הישיבה אחרי הביקור שלי בהוסטל בחדרה.
סופה לנדבר: גילינו שם ליקויים רבים ועליהם אנחנו נדבר היום בישיבה.
סופה לנדבר: נמצא כאן ממלא מקום ראש עיריית חדרה.
רומן גישר: קודם כל אני רוצה להודות ליושבת ראש הוועדה סופה לנדבר שיזמה את הישיבה.
רומן גישר: זו פעם ראשונה שאנחנו דנים על דבר כזה במקום המכובד הזה ובזכות סופה יש לנו הזדמנות להגיד מה כואב לנו בעיר שאנחנו גרים ומה הסבל של אותם אנשים שהנציגים שלהם יושבים פה.
רומן גישר: כל מה שאני אגיד זה לא מספיק, בשביל להבין מה אני מדבר צריך להרגיש וצריך לראות מה קורה במקבץ, שאני חושב שזו אחת מהדוגמאות, אני חושב שאותה בעיה יש, אם לא בכל המקבצים אז בחלק גדול מהמקבצים במדינת ישראל.
חביב קצב: אתה ביקרת במקבצים?
חביב קצב: מאיפה אתה יודע רוב המקבצים?
סופה לנדבר: אני ביקרתי.
חביב קצב: אל תעשה הכללות.
חביב קצב: אל תגרור אותי להגיב.
רומן גישר: אני לא מבין מה הטון התוקפני הזה.
חביב קצב: הטון הזה, למה אתה מדבר בהכללה, מאיפה אתה יודע, אתה ביקרת בכל המקבצים?
רומן גישר: כן, אני גם מבקר בהרבה מקבצים, וכמו שאתה מדבר עכשיו אתה גם דיברת איתי בפעם האחרונה.
רומן גישר: זה הטון שלך ואני מצטער שזה הטון שלך.
חביב קצב: אל תדבר בהכללה.
חביב קצב: תדבר על המקום שאתה רוצה.
חביב קצב: שלא ידבר בהכללה, שלא ישמיץ.
חביב קצב: ידבר איפה שהוא היה, אני אדע להגיב איפה שהוא היה.
רומן גישר: אם אתה מתכוון להגיב כמו שהגבת פעם אחרונה אז חבל על הדיון הזה.
חביב קצב: אני מוכן בכיף להיות בחדרה איתך ולהתרשם.
חביב קצב: אבל אל תדבר, בבקשה ממך, בהכללה.
רומן גישר: בסדר.
רומן גישר: אני אדבר על חדרה.
רומן גישר: אז בחדרה המצב בלתי נסבל.
רומן גישר: אני דיברתי איתך על זה ודיברתי עם העוזרת שלך שהבטיחה לתת תשובה, נכנסה להריון, בעזרת השם ילדה, לא יודע מה נולד לה, שיהיה לה במזל טוב.
רומן גישר: אבל העניין הוא שאנחנו לא יכולים להמשיך ככה.
רומן גישר: יש לי בבית מזגן, ואני מרגיש מצויין, גם במשרד שלי.
רומן גישר: אבל אני מציע לכם לבקר במקבץ הזה ולראות מה האנשים האלה מרגישים.
רומן גישר: שלא יגידו שאני עושה על זה פוליטיקה.
רומן גישר: אנשים ידברו.
סופה לנדבר: אני הייתי שם.
סופה לנדבר: אני אספר עכשיו מה היתה לי ההרגשה שם.
סופה לנדבר: כמעט הלכתי להתעלף.
סופה לנדבר: אני אישה קצת יותר צעירה וקצת יותר בריאה, ואנחנו פשוט רצנו למדרגות ולא עמדנו ליד המעלית בגלל שזה היה בלתי נסבל.
סופה לנדבר: פשוט בלתי נסבל.
סופה לנדבר: וחביב, אתה יודע, אני מתאפקת.
סימה פדוסוב: הבניין קיים כבר שנה שלישית, הבנייה לא מותאמת לחיים בבניין.
סימה פדוסוב: אתמול רק התקינו להם מערכת כריזה.
רומן גישר: כי היתה שריפה פעמיים ואנשים כמעט מתו שם בגלל שלא היתה כריזה, כדי להגיד לאנשים מה קרה, כי אנשים נבהלו, הם לא ידעו מה לעשות.
רומן גישר: בבניין פשוט לא היתה מערכת.
רומן גישר: עכשיו יש מערכת ואפשר להסביר לאנשים לרדת מקומה שלישית או מקומה רביעית, להיכנס למעלית או לעשות משהו.
רומן גישר: לא היתה אפשרות עד עכשיו, עד אתמול.
סימה פדוסוב: אנחנו מודים לכל אלה שעשו את זה.
סימה פדוסוב: זה היה צורך חיוני כי פעמיים היתה שריפה בבניין.
סימה פדוסוב: היתה גם הצפה.
סימה פדוסוב: יש הרבה חולי לב.
סימה פדוסוב: אין איוורור בבניין.
סימה פדוסוב: במסדרון הרגשה כמו סאונה.
סימה פדוסוב: אנשים מבוגרים וחולים ואין מה לנשום.
סימה פדוסוב: צריך לפתור את הבעיה הזאת, למרות שזה קשה.
סימה פדוסוב: מי שמצא פתרון התקין מזגן בתוך הדירה.
סימה פדוסוב: הבעיה זה במסדרונות.
סימה פדוסוב: הרוב גם חיים ללא מזגנים בדירות.
סימה פדוסוב: נחנקים.
סימה פדוסוב: במיוחד אלה שיש להם בעיות עם הנשימה.
סימה פדוסוב: בקשה גדולה לפתרון יצירתי לבעיה הזאת.
סימה פדוסוב: גם במעלית אין.
סימה פדוסוב: גם בשירותים בתוך הדירות.
סופה לנדבר: כנראה חסכו ולא עשו איוורור באף מקום.
סימה פדוסוב: אנשים מזדקנים שם, רואים את ההחמרה במצבם הבריאותי.
סימה פדוסוב: לא קולטים את "רקע" ולא קולטים גם טלויזיה כמו שצריך.
סימה פדוסוב: הטענה שיש חשש לקרינה וגם זה משפיע על קליטה של רשת רדיו ורשת טלויזיה.
סימה פדוסוב: הפרעות בתקשורת.
דודונסקי יוסף: אין תורן, אי אפשר להזמין רופא, סוגרים את הדלתות בלילה כי ביום נכנסים ערבים ונרקומנים.
סופה לנדבר: רבותיי, אני צריכה לומר, אני הייתי בחדרה, אנחנו עכשיו נדבר על חדרה, למרות שאני חושבת שיש עוד כמה מקומות שיש את אותה הבעיה.
סופה לנדבר: אני לא יודעת מי קיבל את התקן ומי נתן את התקן, לא יודעת אפילו מי חשב על כך שבנו את הבניינים בלי איוורור בכלל, וזה צריכים דחוף לתקן.
סופה לנדבר: חיים שם אנשים מאוד מאוד מבוגרים.
סופה לנדבר: ניתן להגיד קשישים, שאני לא אוהבת את המילה הזאת, אבל ככה זה.
סופה לנדבר: אנחנו היינו בביקור, אני הייתי בביקור שלא קשור להוסטל ורומן ביקש ממני, בגלל שהוא מקבל לא מעט תלונות להיכנס להוסטל.
סופה לנדבר: האמת שאני קיבלתי לפני זה מכתב, ולא מכתב אחד.
סופה לנדבר: אני מצטערת שלא הגבתי, אבל כנראה כאשר נוגעים בבעיה ומרגישים את הבעיה, מרגישים שהיא מאוד מאוד חזקה, דומיננטית, עמוקה.
סופה לנדבר: אני כן הייתי בהוסטלים האלה, אני כן ביקרתי שם.
סופה לנדבר: אני כבר לא מדברת על תכנון, הדירות מאוד מאוד קטנות.
סופה לנדבר: אני כבר לא מדברת על זה שלא ניתן לשנות, זאת אומרת לא ניתן לבנות חלונות בכל פרוזדור ופרוזדור.
סופה לנדבר: אבל סאונה זאת מילה מאוד מאוד עדינה כלפי מה שאני הרגשתי שם.
סופה לנדבר: אנשים יצאו מחדרים ועל יד המעלית היתה קבוצה של כמה אנשים בבת אחת.
סופה לנדבר: אני הייתי צריכה לרדת מאותה קומה.
סופה לנדבר: לא יכולתי לרדת.
סופה לנדבר: אני לא יכולתי לעמוד שם.
סופה לנדבר: אני פשוט הרגשתי שאני עומדת להתעלף.
סופה לנדבר: אני כבר לא מדברת על ריח, בגלל שכאשר אין איוורור הריח מאוד מאוד חזק יש שם בתוך הפרוזדור, ואין איורור, אז הוא לא יוצא, לאן הוא יכול לצאת, או כאשר פותחים את הדלתות בחדר, או אני לא יודעת.
סופה לנדבר: אז יש שם ריח חזק וחום כזה שאפשר פשוט למות על יד המעלית.
סופה לנדבר: אני לא יודעת, היתה לי רחמנות לאנשים האלה.
סופה לנדבר: ואני חושבת שבכל מקום שאין איורור לתקן את זה ולעשות מייד איורור.
סופה לנדבר: בגלל שמדינת ישראל זאת מדינה שצריכה לחשוב על אותם אנשים שנתנו להם להיכנס להוסטלים, לדיור מוגן, לבניינים משותפים.
סופה לנדבר: עכשיו אתה צודק, ואמרת את זה בלי פרוטוקול, שגם יש מקומות שאין מזגן בפרוזדור.
סופה לנדבר: אין מזגן, אבל איורור חייב להיות.
סופה לנדבר: עכשיו אני שואלת את משרד השיכון איזה תקן קיים, איך אתם נותנים את האישורים, או מי נותן את האישורים.
סופה לנדבר: אני פשוט לא יודעת.
אורה חריש: מקבצי דיור לא שייכים למשרד השיכון.
חביב קצב: זה לא משרד השיכון.
חביב קצב: זה תקן בנייה.
חביב קצב: או ועדה מקומית או ועדה מחוזית שנותנת את התקן, קובעת את התקן.
חביב קצב: מי שנותן טופס 4 לבניין זה ועדה מקומית.
חביב קצב: צריך אישור של ועדה מחוזית, או לא צריך, לא משנה, אבל מי שמאשר את האכלוס, מי שנותן טופס 4 זו ועדה מקומית.
חביב קצב: עכשיו אני יש לי דעה מאוד מגובשת בנושא הזה, ואני מכבד אותך, את יודעת, ומאחר שאני מכבד אותך ואני אומר את זה דוגרי, פשוט על השולחן, אני אבקש ממהנדס מטעמנו שילך ויבדוק את המקום, ביחד עם מהנדס מטעם הקבלן ולראות איזה אפשרויות לשפר ולעשות על מנת לשפר את המצב, למרות, איך אומרים, אמרתי מה שאני חושב, אני לא רוצה לחזור על זה.
חביב קצב: אבל רק מתוך כבוד אליך ולוועדה.
סופה לנדבר: ולאותם אנשים.
חביב קצב: ולאותם אנשים בוודאי, אבל שוב אני אומר, אני לא חושב שזאת בעיית אמת.
חביב קצב: אני אומר שזו בעיה, אבל לא בעיה כזו קריטית.
חביב קצב: אני לא מתעלם, בנאדם בא ואומר מה שאומר, אני מכבד.
חביב קצב: אני לא מתעלם מהנקודה הזאת.
חביב קצב: אבל אני אומר שזאת בעיה אבל זו לא בעיה קריטית לניהול חיי יום יום.
חביב קצב: בכל זאת לאור הפנייה שלך, שוב אני אומר, אני מכבד את זה, אני אשלח מהנדס לבדוק את הנושא הזה.
חביב קצב: דבר שני, בנושא של חדר טרנספורמציה.
חביב קצב: חדר טרנספורמציה היה לפני שאנחנו הגענו, זאת אומרת לפני שבנו את המקבץ וכו', ויש לו את כל ההיתרים, מבחינת הקרינה.
חביב קצב: אני ביקשתי לבדוק לפני שבועיים את הנושא של ההפרעה לשידור הטלויזיה.
חביב קצב: אני לא יכול לצפות מאנשים שחיים בחדר קטן ושהטלויזיה אצלם מהווה דבר חשוב לחיי היום יום שלא יראו את זה.
חביב קצב: עכשיו על פי הנתונים שקיבלתי אין הפרעה.
חביב קצב: בכל זאת ביקשתי מהנדס.
חביב קצב: עכשיו זה מהנדס מיוחד שבא לבדוק את הנושא, זה לא מהנדס רגיל.
חביב קצב: יגיע גם מטעמנו, ביקשתי חוות דעת ללכת לבדוק אם יש בחדר טרנספורמציה הפרעה לשידור רדיו רקע או לשידור ערוצי טלויזיה.
חביב קצב: זה מה שיש לי להגיד.
סופה לנדבר: כמה זמן אתה צריך כדי לבדוק את זה?
חביב קצב: במהלך ספטמבר.
חביב קצב: תוך חודש מהיום בסדר?
חביב קצב: יש לי חגים, יש לי דברים.
סופה לנדבר: תעשה את זה לפני החגים.
חביב קצב: אני ביקשתי, אבל זו הזמנה מיוחדת שגם עולה לנו הרבה כסף.
סופה לנדבר: בסדר, זה צריך לעלות כסף.
סופה לנדבר: אני לא מאמינה שלפני שעשינו ישיבה לא קיבלתם תלונות.
חביב קצב: אני קיבלתי על האיורור.
חביב קצב: על האיורור רומן דיבר איתי לפני שנה, ודיבר איתי על מערכת כריזה.
חביב קצב: אני ביקשתי מהקבלן, למרות שהוא לא מחוייב על פי החוזה, להתקין מערכת כריזה, כי אני חושב שצריכה להיות במקום מערכת כריזה.
חביב קצב: זה קיבלתי, זה ביקשתי לעשות והם עשו את זה, למרות שזה לא מופיע בחוזה.
חביב קצב: שאר הדברים ביקשתי לבדוק, אנחנו נבדוק ונעשה כל מה שצריך.
סופה לנדבר: עכשיו מה אתה חושב על מערכת כריזה, לא רק במקום הזה אני קיבלתי תלונות.
סופה לנדבר: הם אנשים כולם מבוגרים והם מפחדים.
חביב קצב: אני בודק את נושא מערכת הכריזה.
חביב קצב: זה עלויות.
רומן גישר: זה קיים, זה היה מהתחלה וזה בסדר, חוץ מבניין של עמידר.
רומן גישר: אתה בטח מכיר את הבניין שלנו בחדרה.
אורה חריש: אני מכירה.
רומן גישר: יש סיכוי שמתחילים שיפוצים בזמן הקרוב?
אורה חריש: בהחלט כן.
אורה חריש: במהלך השנה.
אורה חריש: במהלך של שנה יעבור שידרוג.
אורה חריש: שיפוצים של הדירות.
אורה חריש: זה חבילה אחת כללית של גם שיפוץ הדירות, גם מערכת כריזה, וגם שיפוץ שטחים ציבוריים.
רומן גישר: אני מדבר עכשיו משהו אופרטיבי, לפחות דלת כניסה.
רומן גישר: את ראית איזה דלת כניסה שם?
רומן גישר: היא בנוייה מתריס ישן.
אורה חריש: יעבור שידרוג, כל הבית.
רומן גישר: לפני שלושה ימים, אני הייתי נוכח פשוט שם, נכנסו לבניין בלילה עבריינים, עם גרזן, עם מסיכות, משהו קטסטרופה, אנשים התקשרו אליי בשלוש בלילה עם בכי, הזמנתי משטרה, הגיעה לשם משטרה, הם בכו, וזה כבר היה פעמיים.
רומן גישר: אנשים נכנסים ללחץ.
רומן גישר: עכשיו על מה אני מדבר, אני מדבר על דלת כניסה.
רומן גישר: תעשו משהו עכשיו, בשביל שאנשים ירגישו איזה שהוא בטחון.
רומן גישר: עכשיו, עד שאתם מתחילים עם השיפוצים.
רומן גישר: זה דבר מינימלי.
רומן גישר: אני לא מדבר עכשיו על כניסה לנכים.
אורה חריש: הבית כולו יש לו תקציב של כמה מיליונים.
סופה לנדבר: כן, אבל אם יש שם סכנה לאנשים אז צריכים לעשות את זה.
אורה חריש: כן, אבל זה לעשות דלת כניסה ואחרי זה צריך להרוס, כי הם רוצים לחבר שם את כל השטח.
אורה חריש: יש מספר שלבים, זה ממש בשלב הראשון, חדרה הוא בקבוצה הראשונה.
רומן גישר: אני כבר שומע את זה הרבה זמן, אבל אני אומר עוד פעם, שלא יקרה איזה שהוא מקרה טראגי.
אורה חריש: תשמע, תקציב כבר יש.
אורה חריש: הוא בקבוצה הראשונה של השלב הזה.
רומן גישר: גבירתי היקרה, אני שומע את זה כבר שנים.
אורה חריש: נכון, שמעת את זה שנים ולא היה תקציב, עכשיו יש תקציב.
אורה חריש: אז אתה שומע וזה יהיה.
יוסף אבוטבול: בוא תשמע, זה נשמע הרבה שנים, אבל עכשיו כבר הכסף, התכנית קיימת, זה יבוצע.
רומן גישר: תעשו דלת כניסה רק שאנשים ירגישו בטחון.
רומן גישר: זה לא יכול להיות שהדלת בנוייה מתריס.
רומן גישר: אני נותן מכה, אני שובר את הדלת.
רומן גישר: זה לא יכול להיות.
יוסף אבוטבול: כל דלת ניתן לשבור.
יוסף אבוטבול: אבל זה יבוצע.
יוסף אבוטבול: כל הבניין הולך לשיפוץ.
יוסף אבוטבול: זה שידרוג של ההוסטלים הישנים, נתקבלו מיליונים, וזה יבוצע.
רומן גישר: תעשו לי טובה, תוציאו מכתב לדיירים שאתם הולכים לעשות את זה.
רומן גישר: תרגיעו אותם.
אורה חריש: אנחנו נשמח אם העירייה תעזור לנו אחר כך מול הדיירים שיסכימו שישפצו להם.
רומן גישר: אני מבטיח לכם עזרה ואנשים יסכימו לכל דבר.
רומן גישר: אבל עכשיו אני מבקש דבר מינימלי.
רומן גישר: מכתב קודם כל שידעו שהולך להיות שם שיפוץ, ודלת כניסה.
רומן גישר: זה הכל.
אורה חריש: הם יקבלו מכתב לפני.
סופה לנדבר: חביב, לסיכום, אני רוצה את כל ההוסטלים וכל הדיור מוגן שהמהנדס הזה יבדוק.
סופה לנדבר: אני היום אופיע ברדיו ואני אומר לאנשים לפנות למשרד הקליטה, לא אלינו, למשרד הקליטה עם בעיות דומות לבעיה שקיימת בחדרה.
סופה לנדבר: אני אומרת לך, אתה לא רוצה שאני אגרור ואני גם לא רוצה לגרור, אבל אני אומרת לך, בוא נעשה את זה בשלבים מהירים מאוד.
סופה לנדבר: אתה יכול להזיז את זה מהר מאוד, אתה יודע שאני רגישה לסיפור ובזמן שאני ביקרתי שם ואני ראיתי, אני הייתי בישיבה עם האנשים האלה.
סופה לנדבר: פחד כזה, בגלל ששריפה היתה שם במקום, מה הם ביקשו, מערכת כריזה, אני חושבת שכל אחד לפני שהוא נכנס לבניין כזה, הרי אנחנו דיברנו גבוה גבוה, ואני חושבת שאחת מהדרישות של משרד הקליטה היתה צריכה להיות שבכל בניין כזה משותף, שיש שם המון מבוגרים, ואנחנו יודעים, בית מלא אנשים עם מחלות, בקושי זזים, חלק כבר עם הליכון, אז מערכת כריזה צריכה להיות.
סופה לנדבר: בבניין הזה תבדקו מהר מאוד ותתנו לי דין וחשבון בבקשה מה קרה שם.
סופה לנדבר: אם אנחנו נצטרך בוועדת כספים לבקש ולדרוש תקציב מהרזרבות אנחנו נדרוש תקציב מהרזרבות.
רומן גישר: אני חושב שזה המקבץ הכי גדול במדינת ישראל דרך אגב.
רומן גישר: יש שם מאתיים דירות.
רומן גישר: זה מקבץ ענק.
חביב קצב: זה גודל סטנדרטי.
רומן גישר: לא, יש פשוט מקצבים יותר קטנים אצלנו בחדרה.
רומן גישר: מאה תשעים ושמונה דירות, שלוש מאות חמישים איש.
רומן גישר: יש פה בעיות נוספות, של המעליות שלא לפי סטנדרט, זה לא לפי הפרופורציה, זה לא מספיק שתי מעליות קטנות, אני לא חושב שזה גם כן נכון היה לעשות.
רומן גישר: אני כבר לא מדבר על זה שהשטח של הדירות.
חביב קצב: זה לא מעליות קטנות, אחת מעלית ארוכה ואחת מעלית קטנה.
רומן גישר: כמו שאמרת עם זה אפשר לחיות.
רומן גישר: אפשר לחכות עוד עשר דקות בתור.
רומן גישר: אנחנו באנו לפה בשביל להגיד על הדברים שאי אפשר לחכות, כי אנשים פשוט ימותו, אני אומר חד וחלק.
רומן גישר: אני, שאני איש עוד צעיר ובריא אני יכול עוד לסבול, אבל אני אומר לכם, במה שקשור לאנשים חולים זה יכול להיות קטסטרופה.
סופה לנדבר: זה קשה.
סופה לנדבר: אנחנו לא סתם הזעקנו אתכם.
סופה לנדבר: בסיכום של הדברים אני רוצה שעד סוף חודש ספטמבר תבדקו את זה ותגישו לנו לוועדה את העניין איך מתקנים את האיוורור בבניינים ובבניין הזה במיוחד.
אורה חריש: רק אני מבקשת להוריד את המילה הוסטלים, רק מקבצי דיור, כי בהוסטלים אין את הבעיה.
סופה לנדבר: מקצבי דיור.
רומן גישר: יש לנו למשל את ההוסטל ברחוב סמילנסקי, זה כמו בית מלון.
רומן גישר: אנשים מרוצים, חיים בכייף, באמת, תענוג.
רומן גישר: זה עושה אנטגוניזם, כי אנשים חיים במקום אחר, רואים מה קורה במקום, אומרים למה אנחנו צריכים להיות סוג, תסלחו לי אני לא רוצה להגיד איזה, ואלה צריכים לגור פה במצב יותר טוב.
רומן גישר: אז זה עושה בלגן, זה עושה דברים לא נחמדים.
רומן גישר: לכן אני מקווה שכולם יגורו פחות או יותר באותם תנאים.
סופה לנדבר: כמה זמן אתם צריכים בשביל להכניס לשם את הדלת כניסה?
סופה לנדבר: אם כבר היו שם גנבים ונכנסו עם ברזל ומסיכות אני חושבת שאתם גם אחראים על זה.
רומן גישר: דלת אפשר רק להתקין לבניין אחרי שיפוץ, אבל בינתיים תעשו לי טובה, אני באמת מבקש בכל לשון של בקשה.
סופה לנדבר: עכשיו משרד השיכון, תגידו לי, מי צריך להוציא את התקן על איוורור בבניינים משותפים?
אורה חריש: יש תקנים של בנייה במשרד השיכון, אבל שוב, מקבצי הדיור לא קשורים למשרד השיכון.
סופה לנדבר: בסדר, זה בניין שעומד במדינת ישראל, מה זה משנה.
חביב קצב: זה משרד הפנים, המועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
חביב קצב: היא קובעת תקן.
חביב קצב: והיא מנחה את הוועדות המחוזיות והוועדות המקומיות בהתאמה.
חביב קצב: יש תקן בנייה.
פלורה דוידוביץ: בדקנו עם משרד הפנים ואין תקנים בנוגע לאיוורור לפי מה שנמסר לנו במרכזים לדיור לקשישים.
פלורה דוידוביץ: במקבצי דיור אין תקנים.
חביב קצב: זה לא קשר למקבצי דיור, זה בניין רגיל.
חביב קצב: אין תקן איוורור בבניין רגיל במסדרון.
פלורה דוידוביץ: המידע שנמסר לנו היה לגבי מקצבי דיור.
פלורה דוידוביץ: לגבי מה שהוזכר קודם לגבי בטיחות אש מה שקורה זה שיש איורור בתקנים במדרגות וזה תקן אחר, שהוא לא קשור לבנייה עצמה.
חביב קצב: סופה, תרשי לי, אני בדקתי את זה.
חביב קצב: אין תקן איוורור בתקני בנייה על פי התקנים של המועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
חביב קצב: אין דבר כזה.
חביב קצב: ולא סתם כשאת נמצאת בבית מלון חמישה כוכבים את יוצאת לפרוזדור וחם שם.
חביב קצב: אין תקן כזה.
סופה לנדבר: אז את זה כנראה צריכים לתקן.
חביב קצב: אז יפה, צריך לתקן, ואז התיקון יהיה עתידי.
חביב קצב: אבל אם הגיעו למסקנה לא לתקן אז זה לא מהסתם.
חביב קצב: יש תקן אחר, תקן מתן מענה לספרינקלרים וגלאי עשן על ידי שירותי כיבוי אש ושירותי הג"א.
חביב קצב: וזה קיים, וזה קיים בכל מקרה.
חביב קצב: ובלי זה לא היו נותנים טופס 4.
סופה לנדבר: כן אבל אם אני אומרת לך שרומן אומר והדיירים אומרים שאי אפשר להיות שם, אני אומרת לך, אי אפשר לרדת שם במדרגות.
חביב קצב: אז אני אומר לך, אני לא רוצה להיכנס לויכוח.
חביב קצב: אמרתי שאני מכבד אותך ולא הולך להיכנס לויכוח.
חביב קצב: אני חושב אחרת לגמרי.
חביב קצב: אבל לא משנה.
סופה לנדבר: אני אבלה איתך שם בבניין, אני אסגור אותך במדרגות, ואתה תראה.
חביב קצב: אם את תהיי מוכנה לשבת שם אני גם אהיה מוכן.
חביב קצב: אמרתי, אבדוק את זה.