GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ברוריה סלפון: גם מי שלא קבעו לו 20 אחוזי נכות, בתקופת המשבר בסמוך לפגיעה, עד שקובעים לו אחוזי נכות, הוא זכאי לטיפול.
ברוריה סלפון: זאת אומרת, מהרגע הראשון הוא זכאי לטיפול עד שהוועדה קובעת את אחוזי נכותו.
ברוריה סלפון: זאת אומרת, ממועד הפגיעה ועד מועד הוועדה שזה יכול לקחת חצי שנה, או שנה, האיש יכול, אם הוא זקוק ורוצה, הוא יכול לקבל טיפול.
יניב רונן: אמרתי שזה מתחלק לשני חלקים: עד קביעת אחוזי נכות ומקביעת אחוזי נכות.
יניב רונן: עכשיו, בנוסף לזה, באותה תקופה ראשונית, עד קביעת הוועדה הרפואית, לגבי קרובי משפחה של נפגע, הם גם זכאים למגוון שירותים של הביטוח הלאומי, בעיקר אם יש קרוב ששוכב בבית חולים, זה דברים כמו הוצאות מחיה ושהייה בבית חולים, שיחות בטלפון הנייד, חנייה בבית החולים ועוד מגוון של דברים כאלה.
יניב רונן: לגבי סיוע ממשרד השיכון.
יניב רונן: משרד השיכון נותן הלוואות מסובסדות לשכירה או קניית דירה.
יניב רונן: עד לפני כשלוש שנים משרד השיכון גם נתן מענקים, שזה נפסק.
יניב רונן: היו שתי אופציות למענקים, אחד מתקציב משרד השיכון והשני מכספי האפוטרופוס הכללי וכיום האפשרות הזאת איננה.
יניב רונן: לגבי כל אותם נפגעים, שמרגישים צורך בעזרה פסיכולוגית והם לא זכאים לפי הקריטריונים של הביטוח הלאומי, וגם כאלה שכן זכאים ומרגישים צורך בעוד, יש את עמותת נט"ל, או בשמה המלא "המרכז לסיוע נפשי במצבי לחץ וטראומה על רקע לאומי", שנותנת סיוע נפשי במגוון דרכים.
יניב רונן: יש קו לסיוע נפשי שמופעל על ידי מתנדבים, יש עזרה קלינית, על ידי מטפלים מוסמכים.
יניב רונן: יש מועדונים שהמטרה שלהם היא להחזיר את הפונים לחיים תקינים בקהילה.
יניב רונן: כמובן שהעמותה נתנה את הדעת על זה שיש גם אוכלוסייה גדולה של דוברי רוסית והטיפול ניתן גם בשפה הרוסית, שזה לא רק במסגרת העמותה אלא גם במסגרת המוסד לביטוח לאומי; הטיפול ניתן בשפות זרות על ידי מטפלים חיצוניים.
סופה לנדבר: הזמנתי משרדים שונים, כל משרד יגיד מה הוא עושה ומה הוא יכול לעשות, ונפגעי הטרור הנוכחים, יציגו את עצמם ואנחנו ננסה לפתור את הבעיה המתמשכת.
סופה לנדבר: אני חושבת שלכולנו יש רצון טוב לעזור לאנשים שהגיעו לכאן, כמו שאני אמרתי, הם נפגעו בזמן האחרון, הם חלק של נפגעי טרור.
סופה לנדבר: היה איסוף של דוברי רוסית בלבד, אבל אנחנו נעזור לכל מי שנפגע ומי שזקוק לעזרתנו.
סיגלית עדרי: אני ממלאת את מקומה של שלומית, מנהלת הוועדה, שנאלצה להיעדר למספר ימים.
שירה סיני: עוזרת מנכ"ל משרד השיכון.
ישראל שוורץ: אני סגן מנהל כללי לנושא אכלוס, במשרד השיכון.
ישראל שוורץ: אני רוצה רק להוסיף, אנחנו בתחום של דיור ציבורי, אבל זה בהחלט תחום שאנחנו ביחד עם משרד הקליטה, אחראים עליו.
ישראל שוורץ: בכל התחומים האחרים של דיור, יש מערכת של משכנתאות ומערכות אחרות לנפגעי פעולות איבה שזהים לסיוע שניתן על ידי משרד הביטחון ונכי צה"ל ושם בעצם יש את התשובות.
ישראל שוורץ: זה לא ממש בתחום האחריות שלנו.
ישראל שוורץ: אנחנו ומשרד הקליטה, כל אחד בתחום שלו, עובדים בהבנה בינינו, אחראים לנושא של דיור ציבורי, כולל הוסטלים וכולי.
ישראל שוורץ: בכל נושאי דיור אחרים, הזכויות של נפגעי טרור זהות, למיטב ידיעתי, לזכויות של נפגעים בצבא, אגף השיקום, ושמה יש הטבות בדיור, משכנתאות עם מענקים שלנו אין וכאלה דברים.
ישראל שוורץ: במקרים חריגים אנחנו מצטרפים, אבל בגדול התחום שאנחנו רלוונטיים פה זה הדיור הציבורי.
מרינה שישין: (מדברת ברוסית).
סופה לנדבר: בעלה של הגברת נפגע בפעולת טרור שמונה חודשים אחרי שהם הגיעו לארץ.
סופה לנדבר: הם קיבלו הפנייה לדירה, הם ביקשו דירה של 4 חדרים בגלל שהבת שחיה איתם היא חולת אסטמה ונתנו להם הפנייה ועד כה, שלוש שנים אחרי, הם בעצם לא קיבלו שום דבר.
ישראל שוורץ: אם היא במסגרת של עולים זה בטיפול משרד הקליטה, כמו בדברים אחרים של עולים, גם דיור ציבורי.
סופה לנדבר: אתה צודק ישראל, אבל אנחנו נצטרך לעזור לה.
סופה לנדבר: אחרי הסיום, נקיים ועדה משותפת של משרד השיכון, משרד הקליטה, משרדים שונים ונעזור לאנשים תוך כמה ימים, בגלל שאחרת זה לא ילך, אני לא רוצה שזה יימשך יותר.
ישראל שוורץ: יש החלטת ממשלה שאומרת, שמשרד הקליטה הוא האחראי לפתרונות דיור של עולים.
סופה לנדבר: ישראל, עד כמה שאני מכירה אותך, אם אתה רוצה אין מישהו שלא מסוגל לעשות מה שאתה מסוגל לעשות.
ישראל שוורץ: אני יכול לדבר, אבל לא להחליט.
אורלי גל: אני מנהלת כללית של עמותת נט"ל, המטפלת בנפגעי הטרור ומלחמות וכל הנושא שאנחנו מסייעים הוא בסיוע נפשי.
אורלי גל: אני אדבר יותר מאוחר קצת מה אנחנו יכולים לעזור.
סווטלנה קומיסרוב: אני מטפלת בנפגעי טרור, סיוע נפשי בקו טלפוני, בשפה הרוסית.
סווטלנה קומיסרוב: אחד המטופלים שלי יושב כאן, עברנו טיפול ארוך לפני כמה שנים, באמצעות הטלפון, כך שעכשיו זו הפעם הראשונה שאנחנו רואים אחד את השני, וזה נורא מרגש.
עמר יעקב: עוזרו של שר הרווחה בתחום של הביטוח הלאומי.
נורית יצחק: אני מנהלת אגף פניות הציבור במוסד לביטוח לאומי.
נורית יצחק: אני מטפלת בתלונות, בבקשות, בעררים של מבוטחים, של נפגעים, כנגד החלטות שניתנו על ידי הביטוח הלאומי, בקשות למידע, בקשות לבדיקה חוזרת של זכאות.
נורית יצחק: מי שמעוניין יכול לפנות אליי, אני יכולה להשאיר את הפרטים שלי אחר הישיבה.
נורית יצחק: אפשר לפנות גם בשפה הרוסית, אנחנו מקבלים גם פניות ברוסית, וכל מי שרוצה יכול לפנות ואנחנו בודקים ומשתדלים לעשות מיצוי זכויות בביטוח הלאומי, בכל התחומים שהביטוח הלאומי פועל בהם.
ברוריה סלפון: אני מנהלת אגף שיקום במשרד הראשי של המוסד לביטוח לאומי.
ברוריה סלפון: אני אחראית על כל הסניפים בהיבט של השיקום, אנחנו מטפלים בכל מיני אוכלוסיות, כמובן גם באוכלוסיית נפגעי איבה; אלמנות, אלמנים, משפחות שכולות וכמובן גם נכים.
אסנת כהן: אני מנהלת אגף נפגעי פעולות איבה בביטוח הלאומי.
אסנת כהן: אני מטפלת בכל הנושא של נכים ומשפחות שכולות במוסד הביטוח לאומי.
אסנת כהן: כמו שאמרה נורית, אנחנו פתוחים, קשובים, מוכנים לסייע, אם באמת יש בעיות, אני מוכנה להשאיר את הפרטים ואפשר לפנות אלינו למשרד בכל עת ואנחנו נשמח לעזור.
תמרה זבדין: (מדברת ברוסית).
סופה לנדבר: היא אמא לילד שנפגע בפיגוע בצפון בשנת 2001, ומאז הם לא קיבלו אחוזי נכות.
אסנת כהן: אז אני אשמח לקבל את הפרטים אחר כך.
גלינה סולטנוב: אני נציגה של ארגון הפדרציה הישראלית דוברי רוסית.
גלינה סולטנוב: רוב הפניות, רוב הבעיות שהיום מוצגות פה בוועדה עברו דרכנו, הבעיות האלה נשארו ואני מאוד מקווה שאנחנו נעזור בסיוע הוועדה הזו.
טפליצקי אליאנורה: אמא שלי היא אליזבטה, אנחנו מחדרה, אבא שלי נהרג בפיגוע לפני שבעה חודשים, ב-26 לאוקטובר 2005, כך שהבעיה היא של אמא, וזו המשכנתא.
טפליצקי אליאנורה: הגשנו בקשה לוועדה הבין משרדית, ועד עכשיו אין תשובה וגם התגובה של בנק טפחות היא לא הגיונית.
סופה לנדבר: במקרה הזה, הייתי בבית אחרי שזה קרה, ואז אני זוכרת שהגברת אמרה לי שראש הממשלה אריק שרון הבטיח לה אישית לעזור.
סופה לנדבר: כולנו יודעים מה שקרה עם ראש הממשלה, אבל במקרה הזה כנראה שהם לקחו את המשכנתא בגיל מסוים, ואין ביטוח, אבל צריכים לעזור למשפחה הזאת.
טפליצקי אליאנורה: (מדברת ברוסית).
סופה לנדבר: היא אומרת שביום העצמאות היא היתה בטקס של המדינה והיא אומרת שהיא פנתה גם לשר שמעון פרס, אבל עד כה לא קיבלה תשובה.
הדס דריסק: אני ממשרד הפנים, ממחלקת אשרות.
אנה קזצ'קוב: אני איבדתי - - -,
סופה לנדבר: באותו יום הייתי בדולפינריום, אני הייתי יחד איתם והיא חד הורית, נשאר לה בן והיינו צריכים לזהות את הגופה של הבת שלה יחד.
סופה לנדבר: אז מאז היא אתם רואים, לא יכולה להתאושש, רופאה במקצוע.
אנה קזצ'קוב: מגיל 17 למדתי באוניברסיטה, מגיל 23 הייתי רופאה כירורגית ילדים, קיבלו אותי יחידה עם כל הבנים בקורס להיות רופאה כירורגית ילדים, אני מאוד אוהבת ילדים וכירורגיה וסיימתי הסתכלות חודש וחצי לפני שקרה הפיגוע, ב-15 לאפריל, באיכילוב.
אנה קזצ'קוב: עבדתי בכירורגית ילדים ובחדר המיון טראומה איפה היו ילדים פצועים אחר כך.
אנה קזצ'קוב: קיבלתי המלצות טובות, הם מקבלים המלצות, אז מגישים למבחן, כדי לקבל רישיון.
אנה קזצ'קוב: איבדתי את בתי, שהיתה בת 15, בפיגוע בדולפינריום ואני נשארתי בלי מקצוע.
אנה קזצ'קוב: אני מצטערת, כי רק שלשום, נגמרו כל הטקסים של האזכרה.
סופה לנדבר: את לא צריכה להצטער, זה אנחנו מצטערים על מה שקרה מה שקרה במדינת ישראל.
אנה קזצ'קוב: בגלל זה אני לא כל כך חזקה עכשיו.
אנה קזצ'קוב: אני רוצה להיות בן אדם, רוצה לעבוד, זה חיים שלי המקצוע שלי.
אנה קזצ'קוב: כי אני איבדתי גם בת וגם את המקצוע שלי, זה מאוד כואב לי.
אנה קזצ'קוב: הבן שלי לומד בבית ספר "שבח מופת", הוא בן 16 וחצי עכשיו, הוא מתקשה גם בלימודים.
אנה קזצ'קוב: אבל אניה אמרה "אמא, תלמדי", אני למדתי קורס קריגר, הכול.
אנה קזצ'קוב: הייתי בדרך הנכונה.
אנה קזצ'קוב: שנה בארץ, אני כבר התקבלתי להסתכלות בתור רופאה, בשפה חדשה, כי השתדלתי.
אנה קזצ'קוב: הרפואה היתה החיים שלי והבן שלי מאוד כואב לו שאמא כאילו בחוץ, כלום, אפס.
אנה קזצ'קוב: אני רואה כאן ציבור של הביטוח הלאומי.
אנה קזצ'קוב: כשקרה המקרה עם הבת שלי, נתפס לי חזק.
אנה קזצ'קוב: גם כשבעלי, בעלי גם נפטר לפני 12 שנים, הוא היה רופא.
אנה קזצ'קוב: בביטוח לאומי שילמו לי טיפולים והיתה עוזרת בבית ובשנה האחרונה לא משלמים לי טיפולים.
סופה לנדבר: היית באירוע?
אנה קזצ'קוב: לא, זה בגלל מצבי נפשי, וגם הפסיכיאטר שלי וגם האורטופד לא יודעים בדיוק, כשאני מחזיקה מעמד, הכול הולך לשרירים, וכשאני מטפלת, יותר טוב.
אנה קזצ'קוב: בביטוח לאומי שילמו קודם בלי גבול, אחר כך שילמו ל- 20 טיפולים בשנה, ובשנה האחרונה הם נתנו למלא טפסים כדי שאני אקבל כסף, כך אני הבנתי.
אנה קזצ'קוב: עוד לא הייתי בוועדת נכות.
אנה קזצ'קוב: העובדת הסוציאלית, אסתר פס מראשון לציון, פנתה למנהלת, והם החליטו לעשות נכות כדי שיהיה לי כסף בשביל לשלם, אם ביטוח לאומי לא יכול לשלם לי כבר.
אנה קזצ'קוב: אני לא יודעת.
טטיאנה שדרין: (מדברת רוסית).
סופה לנדבר: הבת שלה נהרגה באוטובוס בשנת 2003.
סופה לנדבר: אחרי הפיגוע, היא כנראה לא רצתה לבכות ובעצם הבת ביקשה שהיא לא תבכה, אז קרה לה מה שקרה עם העיניים, ומיום הפגיעה היא לאי כולה לעבוד, בעיית העיניים לא נותנת לה אפשרות לעבוד והעזרה שהיא מקבלת, היא פחות ממה שהיא משלמת עבור משכנתא.
סופה לנדבר: אז מצד אחד היא לא עובדת, לא יכולה לשלם משכנתא והעזרה שהיא מקבלת כל כך נמוכה .
סופה לנדבר: נוסף לזה, האח שלה נפטר והאמא נשארה לבד, וכפי שאתם מבינים היא לא יהודיה, אז היא הביאה את אמא לכאן ובכל שנה היא צריכה לחדש את המסמכים.
סופה לנדבר: גם היום אמא היתה צריכה ללכת למשרד הפנים לחדש את המסמכים וזה דבר שיתמשך.
סופה לנדבר: אני חושבת שלפחות לכמה שנים משרד הפנים יכול לתת לה אפשרות להיות כאן בלי ביורוקרטיה.
הדס דריסק: יש קריטריונים.
סופה לנדבר: היא לא יכולה לחזור למדינות חבר העמים, בגלל שאין לאן לחזור וגם כאן הסבל הוא ממושך.
סופה לנדבר: היא אומרת שבכל שנה ממשיכים לשלם ולשלם.
טטיאנה שדרין: לא רק לישראל, גם לרוסיה משלמים כדי לקבל כל פעם פספורט חדש.
אסתר ירקוני: אני מהאגף לפניות ותלונות הציבור במשרד החינוך בירושלים, אני מטפלת בפניות ותלונות שמגיעות בכתב.
אסתר ירקוני: אנחנו גם מפעילים מרכז מידע שנותן מענה לכל מי שיש לו עניין במערכת החינוך.
אסתר ירקוני: אנחנו נותנים נהלים, חוקים, חוזרי מנהל כללי, שקשורים במערכת החינוך.
אסתר ירקוני: אני אישית מטפלת בתלונות בכתב.
אסתר ירקוני: העניין שלנו כאן הוא טיפול בנפגעי טרור ובהקשר הזה רציתי לומר שאלינו, למרכז המידע שלנו וגם לאגף לפניות ותלונות הציבור, הגיעו פניות בודדות.
אסתר ירקוני: עיקר הפניות נגע לאזורים בהם היו מעורבים נפגעי טרור, כמו למשל האזור של שדרות ועוטף עזה.
אסתר ירקוני: היום התבשרתי שמשרד החינוך מעניק תוספת זמן למבחני הבגרות, תוספת מאוד משמעותית ביחס למה שאנחנו מכירים מהעבר.
אסתר ירקוני: שעה.
אסתר ירקוני: הבוקר יש לנו בחינות בגרות בתנ"ך ותושב"ע, תוספת של שעה זו תוספת שהיא מאוד משמעותית לעומת מה שאנחנו מכירים מקודם.
אסתר ירקוני: התבשרתי גם שהמשרד יקצה סכומים לא מבוטלים לצורך הפעלת קייטנות באזורים האלה.
אסתר ירקוני: בעיקרון, יש גורמי ייעוץ שקיימים בבתי הספר, יועצים, פסיכולוגים.
אסתר ירקוני: יש גם יועצי שירות פסיכולוגי חינוכי במשרד החינוך וברשויות המקומיות.
אסתר ירקוני: אנחנו נמצאים לרשות הפונים בכל דבר ועניין.
אסתר ירקוני: בהמשך אני אוכל גם לתת דוגמה של פנייה שהרמנו את הכפפה ובאמת הגענו ממנה גם לאיזה שהוא אפקט מערכתי.
סופה לנדבר: לכמה שנים אתם נותנים עזרה בייעוץ פסיכולוגי?
אסתר ירקוני: ייעוץ פסיכולוגי עומד לרשות התלמידים כל הזמן, יש יועצים בבתי הספר כל הזמן.
סופה לנדבר: זה לתלמידים, אבל לנפגעי טרור?
אסתר ירקוני: בהקשר הזה, אם כבר, אז אני אתן את הדוגמה של פנייה אחת בעצם שאנחנו ממנה הרמנו את הכפפה והגענו לאפקט שהוא מערכתי.
אסתר ירקוני: נושא התלונה היה של אמא שהילדה שלה נרצחה בפיגוע טרור ולה היו אחים, לאותה ילדה, במוסדות חינוך שונים בירושלים.
אסתר ירקוני: האמא, למעשה התלוננה בשני ערוצים.
אסתר ירקוני: ערוץ אחד נגע לטיפול והסיוע של גורמי הצוות החינוכי בבית הספר, באותו בית ספר שבו נרצחה הילדה, לאחות אחת שלמדה באותו בית ספר, זה לגבי אותו בית ספר שבו נרצחה הילדה, ולגבי אחים שלה שלמדו במסגרות חינוך אחרות.
אסתר ירקוני: עכשיו, אנחנו לתומנו חשבנו שזה נושא שאמנם לא היה לו שום אזכור בחוזרי המנהל הכללי, אבל שבתי הספר יהיו מספיק רגישים כדי לתת מענה לאותו מקרה רגיש וספציפי של אותה אחות.
סופה לנדבר: סליחה שאני עוצרת אותך, אנחנו רוצים היום להשיג מטרה מסוימת.
אלכס מילר: את אחראית רק על ירושלים או על כל הארץ?
אסתר ירקוני: זו יחידת מטה ארצית.
אלכס מילר: מבחינת הנפגעים, האם אתם גם מטפלים במקרים שקשורים לסטודנטים וחיילים, או שאתם רק מתעסקים בבתי ספר, עד התיכון וזהו?
אסתר ירקוני: אני לא חושבת, כי כשאנחנו מדברים על סיוע, אנחנו מדברים על כל מה שקשור במערכות חינוך, בתי ספר.
אלכס מילר: אני יכול לתת לך דוגמה למערכת חינוך, אמנם זה לא בית ספר, אבל זה מוסד להשכלה גבוהה.
סופה לנדבר: אנחנו ניתן דוגמאות אחר כך, בבקשה, בגלל שאנחנו רוצים היום לעזור לאותם אנשים שהזמנו אותם לוועדה.
אסתר ירקוני: אני רק אסיים במשפט אחד שבשורה התחתונה, לחוזר המנהל הכללי נכנס סעיף שמחייב את בית הספר, למרות שזה טריוויאלי, באמת לתת מענה לאותם אחים, לאותן משפחות שהיקירים שלהם נרצחו בטרור.
סופה לנדבר: אנחנו עכשיו ננסה לבדוק מי זקוק לעזרה של משרד החינוך מאותם אנשים ומי מהם יצטרך שאת תתני להם טיפול או המשרד שלך ייתן להם.
סופה לנדבר: אני אומרת שאחרי שאנחנו נסיים ועכשיו אנחנו מסיימים.
סופה לנדבר: אלכס מילר שהוא חבר כנסת מסיעת 'ישראל ביתנו' יציג את השאלות שלו ואז אנחנו נמשיך בפניות של האנשים, ננסה לפתור את אותן בעיות ולעבור את הביורוקרטיה שיש להן טיפול ממושך.
גורטובוי אלינה: (מדברת ברוסית).
סופה לנדבר: היא אומרת שהיא נסעה באותו אוטובוס עם הבת של הגברת וכל הזמן אחרי שזה קרה, מה שהציל אותה היה הכינור שהיה אחרי הגב שלה, כנראה ספג את הרסיסים.
סופה לנדבר: היא אומרת: "במשך כל השנים אני הייתי בחרדה עמוקה, אבל בעצם גם נכנסתי לבית חולים כדי שיטפלו בי, בגלל שהמצב של פחד ושל חרדה רדף אחריי, אבל בעצם כל הזמן שטיפלו בי, טיפלו בי בעברית ואמרו תדברי בעברית, והפחד לא נתן לי לדבר ולהתבטא בעברית, גם היום אני על האסון הזה לא יכולה לדבר בעברית".
סופה לנדבר: עד היום היא לא קיבלה שום סיוע, אמרו לה שכל דבר שהיא צריכה או רוצה לקבל ברוסית, היא צריכה לשלם עבור זה והיא אומרת: "באותו זמן לא יכולתי לשלם עבור טיפול ברוסית.
סופה לנדבר: בביטוח לאומי ביקשו ממני המון מסמכים, אני הבאתי להם את המסמכים האלה".
סופה לנדבר: היא גם אומרת: " במשך שנה שלמה התמונה הסתובבה מול העיניים שלי, שום תרופה לא היתה מסוגלת לעזור ותרופות הרגעה גם לא עזרה במצב של חרדה, לא הייתי מסוגלת לישון ולא לתקשר עם הסביבה.
סופה לנדבר: אני גם חושבת שאנשים שהיו אתי, או היו בפיגועים שונים אחריי או לפניי, כנראה גם הם עברו אותה טראומה שאני עוברת".
סופה לנדבר: יושב ראש ישראל ביתנו, חבר הכנסת אביגדור ליברמן, אנחנו בסיעה עוברים את מה שקורה במדינת ישראל, אבל אנחנו גם רגישים לנפגעי טרור שהם גם דוברי רוסית ובגלל שהוא רצה לבוא ולהצטרף לישיבה של היום, אנחנו מנסים, אנחנו הזמנו רק 12 אנשים שהגיעו, שכל אחד נפגע.
סופה לנדבר: אחד בדולפינריום, אחד בחיפה באוטובוס, הגברת מחדרה והם בעצם נתקלו בביורוקרטיה של משרדים שלדעתי היו יכולים לעזור ועד כה לא עזרו.
סופה לנדבר: אנחנו גם הזמנו את הביטוח הלאומי, משרד הרווחה, אנחנו הזמנו את משרד השיכון, עמותה שמטפלת בנפגעי טרור ואנחנו ננסה, תוך זמן קצר ביותר, לעזור לאנשים האלה.
סופה לנדבר: גברת שבעלה נפגע ונהרג באירוע מראשון לציון, שהיתה רק שמונה חודשים במדינת ישראל, הבטיחו לה לעזור, משרד הקליטה לא עוזר ומובן שזה לא בטיפול של משרד השיכון וביורוקרטיה שהיינו יכולים לפתור, לא נפתרה.
אביגדור ליברמן: קודם כל, אני מתנצל שאני משתתף רק לזמן קצר, ואני בטוח שאי אפשר לחפות על הטרגדיה שכל אחד פה מכם עבר.
אביגדור ליברמן: המינימום שהמדינה צריכה לעשות זה באמת לפחות בפן האנושי, למנוע את כל ייסורי הביורוקרטיה, כל ה- "וויה דולורוזה" הביורוקרטית על מנת, איכשהו, להקל על אותם אנשים.
אביגדור ליברמן: והטיפול, ללא ספק, צריך להיות טיפול פשוט, קודם כל אנושי וצריך לצאת מכל השבלונות של כל הפעילות השגרתית הרגילה.
אביגדור ליברמן: אני לא יודע אם יש איזשהו נוהל קבוע, אבל מה שצריך להבין; אם יש במדינה הזאת נוהל קבוע לטיפול בנפגעי הטרור, עד היום הגוף היחידי שבאמת דאג לייסד בצורה מאוד מעוררת כבוד טיפול בנרצחים, נפגעים, זה צה"ל.
אביגדור ליברמן: יש יחידה, כל חייל, כל משפחה שספגה מכה עקב שירות צבאי, יש את אגף השיקום במשרד הביטחון, יש נוהל קבוע, יש דברים ברורים, הכול מרוכז במשבצת אחת, בנקודה אחת.
אביגדור ליברמן: פה אנחנו רואים שכולם מפוזרים בין משרדים שונים.
אביגדור ליברמן: זה משרד הקליטה אם זה עולים, וזה משרד הרווחה וזה משרד השיכון.
אביגדור ליברמן: אין כתובת אחת.
אביגדור ליברמן: להערכתי, מה שצריך לדאוג הוא שלגבי נפגעי טרור יהיה לפחות כתובת אחת ששם כבר ידאגו לפנות למשרד הביטחון ולמשרד הרווחה ולשירות הפסיכולוגי ולביטוח הלאומי.
אביגדור ליברמן: אותו בן אדם שנמצא שמונה חודשים בארץ והוא צריך להתמודד לבד, ואדם נשאר לבד כשבן הזוג שלו נרצח בפיגוע טרור והוא צריך להתרוצץ לבד, למשרד השיכון ולביטוח לאומי ולמשרד הרווחה – אין לו סיכוי, הוא אבוד לגמרי.
אביגדור ליברמן: וחייבים לדאוג ליצור איזה שהיא יחידה אחת שמשם היא כבר תלווה את אותו אדם לכל הכיוונים.
אביגדור ליברמן: היום הדבר העיקרי שבן אדם שבסופו של דבר נשאר לבד, אם יש סיוע ממתנדבים, מעמותות כאלה ואחרות, אז הם מלווים אותו.
אביגדור ליברמן: זה לדעתי צריך לשאוף כדבר המרכזי.
אביגדור ליברמן: כי כרגע המקרים שאנחנו נתקלים, זה פשוט אנשים שעומדים חסרי אונים ולא יודעים מה לעשות.
ברוריה סלפון: אני מנהלת אגף השיקום במוסד לביטוח לאומי שמטפל בהיבט השיקומי גם בנפגעי פעולות איבה, אז אני רוצה להגיד פה, חד וחלק; אנחנו רואים את עצמנו ממש ככתובת לכל הדברים.
ברוריה סלפון: אם משהו לא הלך כשורה, אנחנו מוכנים לבדוק את עצמנו כל פעם מחדש אם משהו הלך לאיבוד.
ברוריה סלפון: אבל אלמנה או הורה שכול שנמצא חודש או חודשיים, שמונה חודשים או שמונה שנים בארץ, זה לא משנה, הוא מקבל מהיום הראשון, מיד עם השבעה אנחנו מבקרים את המשפחות ויוצרים אתם קשר.
ברוריה סלפון: יש כמובן סיוע שהאנשים האלה זכאים ממשרדים אחרים והם זכאים לממש, כי לכל אחד יש זכויות לפי המצב שלו, אחוזי הנכות שלו, הסטטוס שבו הוא מוכר.
אביגדור ליברמן: אבל האם מישהו מלווה אותם?
ברוריה סלפון: יש עובדת שיקום שהיא עובדת סוציאלית.
אביגדור ליברמן: שמלווה אותו גם בפניות למשרד השיכון, גם למשרד הקליטה, גם לכל המשרדים?
ברוריה סלפון: היא עושה את הפניות בכתב.
ברוריה סלפון: יש לנו פורומים של מפגשים עם מר ישראל כץ, במקרה שמשרד השיכון, נניח, יכול לעזור.
ברוריה סלפון: יש לנו מפגשים עם משרד החינוך, זאת אומרת, המשרדים הרלוונטיים למקרה שיש צורך באותו משרד, אבל הכתובת הישירה והיחידה והעיקרית לאורך כל הדרך, כמובן אם אדם הוכר בביטוח לאומי, על פי חוק, זאת אומרת שהרשות המאשרת ליד משרד הביטחון הכירה באירוע כפגיעת איבה.
ברוריה סלפון: כל מי שהוכר, יש לו כתובת בביטוח הלאומי לאורך שנים.
ברוריה סלפון: ואם, אני חוזרת ואומרת, ואם חלק מהאנשים פה מרגישים שלא קיבלו את הטיפול המתאים, או משהו הלך ככה לאיבוד באמצע הדרך, אני פה וגם אסנת ממחלקת נפגעי איבה, נמצאת פה, ואנחנו מוכנים לבדוק כל אחת מהפניות.
אביגדור ליברמן: אני שמח שדבר כזה קיים, כי אנחנו לא הרגשנו.
אביגדור ליברמן: לפי האנשים שיושבים כאן וכל פעם הם באים עם בעיה אחרת, אנחנו באמת מוצפים בפניות, בעיקר כנראה מעולים שיודעים פחות טוב להסתדר, עם כל בעיה, אם זה מול הרשות המקומית ואם יש ילדים, מול משרד החינוך, ואם זה משרד הקליטה ומשרד השיכון.
אביגדור ליברמן: יש יותר מדי, לדעתי.
אביגדור ליברמן: שוב, אם אני לא הייתי מודע שקיימת כתובת אחת, אני בדרך כלל מעורב, אני הרבה שנים מעורב.
ברוריה סלפון: גם מישהו מהישוב שלך נפגע ומקבל טיפול מאוד מסור.
אביגדור ליברמן: לצערי בישוב שלי יש יותר מאחד.
אביגדור ליברמן: לנו יש לפחות ארבע משפחות שנפגעו, אבל זה אנשים שהם כבר הרבה יותר מכירים את המציאות הישראלית והם יודעים איך להסתדר, יודעים איך לגשת, אבל ברוב המקרים, כמו למשל המקרה של הדולפינריום וגם מקרים אחרים, אנחנו פשוט מצאנו את עצמנו בתפקיד של עובדים סוציאליים.
אביגדור ליברמן: איכשהו צריך קצת להפיץ יותר, או להכניס יותר כוח אדם שיעמוד לרשותכם.
סופה לנדבר: אנחנו נתקלנו עכשיו בלנה שנפגעה באוטובוס בחיפה והיא מספרת שבטיפול אמרו לה 'תדברי בעברית' והיא אומרת 'אני באותו זמן וגם היום,אחרי כמה שנים, לא יכולה לדבר על האסון הזה בעברית'.
סופה לנדבר: אז אנחנו נפתור את הבעיה הזאת.
אביגדור ליברמן: אולי צריך באמת את שיתוף הפעולה עם היחידה בביטוח לאומי חייב להיות הרבה יותר עמוק וגם הליווי חייב להיות הרבה יותר אינטנסיבי, כי זה לא במקרה הוועדה מתכנסת בנושא הזה, כי אנשים כנראה לא מודעים לזה שיש להם כתובת אחת ומשם אפשר להגיע לכל מקום וכשהם לבד מנסים להגיע לכל משרד ומשרד, הם פשוט מתייאשים.
סופה לנדבר: לנה, את רצית להגיד משהו.
סופה לנדבר: מה את צריכה היום?
סופה לנדבר: היא אומרת שאחרי האסון גם בעלה נכנס למצב של טראומה.
סופה לנדבר: בסופו של דבר הם התגרשו, בגלל שהמצב הנפשי שלו התדרדר לאחר שהוא ראה בעיניים שלו את מה שקרה עם אשתו והיא נשארה לבד עם הבן.
סופה לנדבר: היא אומרת: "אני נשארתי עם כל הבעיות שלי לבד, עם שני ילדים, ואני לא מקבלת שום סיוע מביטוח לאומי".
סופה לנדבר: אתם הבנתם, הילד שלה נמצא בפנימייה ובגלל שהוא בגיל 18, היא לא מקבלת שום סיוע ומזונות היא לא מקבלת.
סופה לנדבר: בעלה ברח, היא לא מקבלת כסף ממנו והיא אומרת שיכול להיות שהמצב התדרדר עד בית ספר, היא לא יודעת מה קורה עם בעלה, אבל היא חיה בלי שום בסיס עם שני ילדים, גרושה בלי שום סיוע כלכלי.
סופה לנדבר: היא אומרת: "לא נתנו לי שום דבר".
גורטובוי אלינה: אני לא קיבלתי כלום, שום דבר.
סופה לנדבר: היא אומרת: "אין בעצם קשר עם אף אחד".
אסנת כהן: אני מציעה שאנחנו נבדוק את מספר הזהות שלה, נבדוק מה קורה ואנחנו נחזור עם תשובות, בסדר?
גולוב בנימין: (מדבר ברוסית).
סבטלנה קומיסרוב: ב-2001 הוא היה מעורב בפיגוע ירי בעפולה, פגעו בו ונכון לעכשיו הוא עדיין בטיפולים פסיכיאטריים והוא לא מקבל שום דבר.
סופה לנדבר: אני מבינה שלעתים קשה מאוד לשמוע, אבל זה כאב כל כך עמוק של אנשים, אני הזמנתי אותם בגלל שאני יודעת שגם אתם וגם הם עוברים כמעט אותו דבר.
סופה לנדבר: הם עוברים את הכאב שלהם ומתבשלים במיץ שלהם, ואנחנו מנסים לעזור להם, אבל בגלל שיכול להיות שאין קשר בשפה והם לא מתקשרים אתנו בשפה, אנחנו רואים שאנשים נפלו בין הכיסאות ובגלל זה אני מבקשת, בכל לשון של בקשה, קצת סבלנות.
סופה לנדבר: אני ראיתי אותו בעפולה, אנחנו גם בפדרציה עזרנו, אנחנו בפדרציה הקמנו קרן לנזקקים.
סופה לנדבר: היא אומרת שגם עכשיו הוא עבר ניתוח בעמוד השדרה והוא בעצם נכה, אבל נכה ללא קביעת אחוזי נכות.
אסנת כהן: אם הוא מרגיש שבאמת חלה החמרה במצבו ויש לו בעיות כתוצאה והקשר הסיבתי בין הבעיות הרפואיות לפיגוע, יש קשר סיבתי, אני חושבת שבהחלט אפשר לפתוח את התיק לדיון עוד פעם ואני אשמח, כשאנחנו נקבל מסמכים רפואיים נוספים ואנחנו נפתח דיון בוועדה רפואית.
אסנת כהן: זה לגיטימי ואנחנו בהחלט יכולים לעשות את זה.
ברוריה סלפון: האם חזרת לעבודה?
בנימין גולוב: לא, הוא עבד בניקיון ברחוב.
אלכס מילר: מכל מה שמתרחש פה, יש לנו, לפחות לי, עמדה חד משמעית וברורה שכן יש בעיה של שפה וחייבים לפתור את זה, אחרת אנחנו רואים שאחת מהבעיות שאנשים נתקלים בה, גם אם מגיע להם סיוע ועזרה, אין להם שמץ של מושג איך עושים את זה והם מתקשים ולא מבינים את המסמכים שהם מקבלים, לא ממלאים אותם נכון, אני מכיר את הפקידים שיושבים וברגע שהם רואים שהאיקס מסומן לא במקום הנכון, מבחינתם הטופס הולך בכלל למקום אחר והוא יוצא מהטיפול.
אלכס מילר: אז חשוב מאוד לפתור את זה.
אלכס מילר: זאת אומרת, שאותם אנשים שאתם מזהים אותם כמתקשים בשפה, שהפקידים יפנו אליהם וידברו איתם בשפה ושהמסמכים ייצאו בשפה שלהם שהם יוכלו להבין את זה הרבה יותר קל.
אלכס מילר: אני לא מדבר על פרסום, אני מדבר על המסמכים שממלאים אותם.
אלכס מילר: בסופו של דבר, המטרה היא לעזור.
אלכס מילר: זאת אומרת, גם אתם, גם אנחנו צריכים לחפש דרכים שיכולות לעזור ולסייע.
אלכס מילר: זאת אומרת, אם זה בא לידי ביטוי בפתיחת עוד ערוץ נוסף לאותם אנשים שנפגעים, אז צריך לפתוח את הערוץ הזה ואין מה לעשות.
אלכס מילר: יש פה מדינה שחיה במציאות של פיגועים ואנחנו צריכים לטפל באנשים.
אלכס מילר: דבר שני, אני רוצה להתייחס לנושא של הילדים ושל הסטודנטים ושל חיילים.
אלכס מילר: ברגע שהם עוברים פיגוע, או ההורים שלהם, או האחים שלהם, או הם בעצמם, הם נכנסים למצב שנצברים להם פערים בהשכלה, בלימודים, חלק מהזמן הם לא נמצאים שמה.
אלכס מילר: השאלה אם יש פה נציגות במשרד החינוך ואם אין, אז אני אשמח שהביטוח הלאומי או מי שנוגע בכך, כשאתם אמרתם שאתם הכתובת, יעבירו את זה לשם.
אלכס מילר: האם יש תוכנית מסודרת שבאה ומצמצמת פערים לאותם אנשים, הפערים ההשכלתיים, מבחינה זו שאותו בן אדם שנמצא למשל בי"ב, או בי"א, שנכנס למצב שהוא צריך עכשיו והוא מפסיד כמה חודשים מהלימודים שלו ואין לו אפשרות להשלים את זה במסגרת הלימודים הרגילה, האם יש תוכנית שבה הוא מצמצם את הפערים?
ברוריה סלפון: כל תלמיד שנמצא במסגרת חינוכית שנעדר בגלל טיפולים רפואיים כאלה או אחרים, גם אם זה טיפול נפשי, גם אם טיפול כירורגי, או טיפול במרפאות והוא נעדר מבית הספר, אנחנו מסייעים לו בביטוח הלאומי בשיעורי עזר.
ברוריה סלפון: זאת אומרת, אם אכן יש צורך.
ברוריה סלפון: אנחנו נותנים סיוע על ידי מורים פרטיים, מממנים את הסיוע בשיעורי עזר לכל מי שנעדר תקופה.
ברוריה סלפון: כמובן אם מישהו נעדר יום אחד או תקופה לא משמעותית, כמובן שלא, אבל תקופות ארוכות- - -,
קזצ'קוב אנה: הבן שלי עכשיו בכיתה י"א.
ברוריה סלפון: אני לא סיימתי את המשפט.
ברוריה סלפון: מה שרציתי להגיד שזה רק אם מישהו נפגע, הנפגע עצמו, בני משפחתו לא זכאים.
ברוריה סלפון: רק הנפגע עצמו, שנמצא בטיפול רפואי.
סופה לנדבר: איך את מציעה לנו לפתור את הבעיה?
סופה לנדבר: אני חושבת שלפי כל היגיון, היא התדרדרה, המצב שלה התדרדר, מובן שהבן הוא האושר היחידי שנשאר לה בעולם והיא רוצה לעזור לו, אבל היא לא מתמודדת.
סופה לנדבר: עם הכסף שהיא מקבלת היא לא יכולה לתת לו, לא שיעורי עזר, לא שום דבר, איך אנחנו עוזרים לה?
ברוריה סלפון: אני חושבת שמשרד החינוך יכול לעזור.
קזצ'קוב אנה: אני רוצה להגיד שהבן שלי נפגע באופן נפשי, זה ילד שנשאר בלי אבא מגיל חמש, אני כמו רופאה.
קזצ'קוב אנה: ילד שנשאר בלי אחות בגיל 11, זה ילד שבגיל 12 אמר לי 'אמא, בשביל מה החיים האלה כל כך קשים?' , 'בשביל מה לנדוד כדי שיהרגו אותנו?'.
קזצ'קוב אנה: זה ילד עם פוטנציאל וגנים טובים, הוא צריך לקבל השכלה גבוהה, הוא צריך שיעורים פרטיים, רק שנה שילמו.
סופה לנדבר: רבותיי, שמעתם את החלק הכי עצוב.
סופה לנדבר: אני רוצה, שכל אחד מכם ייקח על עצמו חלק, כדי שאנחנו נסיים את הסיוט של המשפחות האלה ממשיכות להיות בו.
סופה לנדבר: ישראל ומשרד השיכון, מה אנחנו עושים עם הגברת?
סופה לנדבר: אני מבינה שזה לא בעיה של משרד השיכון, אבל יש לה בעיה של משכנתא.
ישראל שוורץ: הקפיאו לה לשנה את תשלומי המשכנתא, כלומר, היא לא צריכה... אני אתן לה מכתב.