GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן לוין: בשורה התחתונה, אם תתקבל החלטה שתעמוד במבחן השוויוניות יצטרכו לתמחר אותה, להגיד את תג המחיר, ולבצע את התשלום בהתאם, ואז יצטרכו לטפל בכל רבדי הביטוח של העובדים, בין בפנסיה תקציבית ובין בפנסיה צוברת, בין בקרנות החדשות ובין בקרנות הוותיקות.
סופה לנדבר: בפנסיה התקציבית אין להם.
אילן לוין: מנגנונים דומים יש היום בפרישה המוקדמת של מורים לפנסיה, המתוקצבת בכסף.
אילן לוין: כלומר, יודעים מה תג המחיר ומשלמים למורה עד הגיעו לגיל פרישה.
אילן לוין: גם כאן יש מנגנונים שונים.
אילן לוין: יש מנגנון שאדם קונה זכויות נוספות בתקופת ההמתנה, ויש מנגנון שאדם לא קונה זכויות אלא רק שומרים לו על רמת המחייה שתהיה לו בהגיעו לפנסיה.
סופה לנדבר: זה לא רלוונטי לקבוצה הזאת.
סופה לנדבר: רבותי, אנחנו נצטרך לעשות שיעורי בית.
סופה לנדבר: לפני שנצא לפגרה אזמין לכאן שוב את כולם ואצפה לשמוע תשובות ברורות ותוכניות ברורות.
סופה לנדבר: אנחנו נגלגל את זה עכשיו למחוקקים והמחוקקים יגלגלו את זה למשרדים השונים.
סופה לנדבר: בסך הכול מול עינינו עלייה שלמה שנמצאת במצב בעייתי מאוד, במצב לא פשוט ומסובך.
סופה לנדבר: בעצם אתה מציע שום דבר.
סופה לנדבר: אתה מגלגל את זה אלינו.
סופה לנדבר: רבותי, עלייה זה כסף.
אילן לוין: משרד האוצר לא קובע את סדרי העדיפויות של מדינת ישראל.
אילן לוין: המחוקק יצטרך להגיד מה בדיוק הוא רוצה.
אלחנן גלזר: הנושא הזה שייך לחוק פנסיה ממלכתית.
אלחנן גלזר: כידוע אחד הסעיפים העיקריים במצע של סיעת הגמלאים הוא חקיקת חוק פנסיה ממלכתית, שכוונתו לפתור את כל העוולות, וזאת אחת העוולות.
אלחנן גלזר: יש גם עוולות נוספות שמדינת ישראל גרמה לקשישיה במשך השנים האחרונות.
אלחנן גלזר: המורים העולים – זה אחת הבעיות, אך גם לילידי ישראל נגרמו עוולות שונות.
אלחנן גלזר: כוונת החוק לפתור את הבעיה הזאת.
אלחנן גלזר: מדי יום אנחנו נתקלים בעוד ועוד סעיפים ואנחנו נפתור גם את הסעיף הזה.
אלחנן גלזר: נראה לי שהבעיה העיקרית כאן היא הכרה בוותק מחוץ-לארץ.
אלחנן גלזר: העובדה שפתרתם את בעיית האקטואריה לעוד 30-40 שנים על-ידי הקצאת מיליארדי שקלים לא תעזור לאף מורה שיש לו 10%, 20% או 30% פנסיה.
אלחנן גלזר: אם לא מחשיבים לו את הוותק מחוץ-לארץ אז גם אם יוסיפו לו עוד 100 שקל או עוד 300 שקל זה לא יאפשר חיים בכבוד.
אלחנן גלזר: הכללת הוותק מחוץ-לארץ תפתור את הבעיה.
אלחנן גלזר: אני לא אומר שהוא יתעשר מכך ויהיה עשיר גדול.
אלחנן גלזר: מצד שני, אסור גם לשכוח שקרנות הפנסיה לא מחלקות מתנות אלא מצטבר בהן מה שכל אחד חוסך.
אלחנן גלזר: ישראלי שנולד פה, אם חסך במשך השנים יקבל את מה שמגיע לו, בהתאם למספר השנים שחסך.
אלחנן גלזר: אין מה לעשות, לא מחלקים כאן מתנות.
עפרה דונסקי: גם עם 70% משכורת של מורה אי אפשר לחיות היום.
אלחנן גלזר: נכון.
אלחנן גלזר: גם ממשכורת של פקיד או של פועל אי אפשר לחיות בכבוד.
אלחנן גלזר: הקרנות הן כמו ביטוח – משלמים כל החיים ומקבלים מה ששילמנו, והכול כמובן כפוף למספר שנות החיסכון ולגובה המשכורת.
אלחנן גלזר: אבל אם מורים מחוץ-לארץ באים כבר מראש עם מינוס 20 שנה שעבדו בחוץ-לארץ כמובן יגיעו רק ל-20%, וזה בעיה.
אלחנן גלזר: אני חוזר ואומר שאנחנו מקווים לפתור את הבעיות הללו בחוק פנסיה ממלכתית, לא רק לעולים החדשים ולא רק למורים, אלא גם למהנדסים ולכל שכבות האוכלוסייה בארץ.
נתן מרקו: אולי צריך להגדיר על איזו אוכלוסייה של עולים חדשים מדובר, שעלו ממתי.
נתן מרקו: מ-48?
נתן מרקו: מ-90?
נתן מרקו: רק כך אפשר יהיה להשיג נתונים מדויקים.
אלחנן גלזר: לאלה שעלו ב-1948 אין בעיה כי הם צברו 70% פנסיה.
סופה לנדבר: לפני הסיכום, האם עוד מישהו רוצה לדבר?
בלה קלמן: יש לי שאלה אחת.
בלה קלמן: אני מורה לאנגלית ממעלה אדומים.
בלה קלמן: הוותק שלי גדול למדי, התחלתי לעבוד בשנת 1972 ובישראל אני עובדת 14 שנים.
בלה קלמן: בשנתיים הראשונות בישראל הייתי מבוטחת ב"מבטחים".
בלה קלמן: במשך כל השנים אני עובדת במשרה גדולה למדי, אבל לא מלאה – 20 שעות, 22 שעות.
בלה קלמן: אבל לא על כך אני רוצה לדבר.
בלה קלמן: אני רוצה לדבר על השנים שעבדתי בברית-המועצות, בדיוק 20 שנים.
בלה קלמן: בשנה שעברה ביקרתי במוסקבה והלכתי למחלקת הגמלאות.
בלה קלמן: רציתי לברר אולי רוסיה חייבת לי משהו כי אני תרמתי 20 שנים, והתחלתי לעבוד בגיל 17.
בלה קלמן: אבל כל אלה שעלו ארצה עד שנת 1991 לא חייבים לנו שום דבר.
בלה קלמן: נאמר לי שאם אנחנו נשלם כסף ברוסיה כדי לקבל שם שוב אזרחות ונגור שם שנה, במקרה כזה אולי נקבל 100 דולר.
לובה לויט: כך ברוסיה.
לובה לויט: באוקראינה אפילו זה לא.
לובה לויט: אין שם כל אפשרות לזכות בפנסיה המגיעה לנו.
בלה קלמן: אנחנו מבקשים שהכנסת שלנו תחשוב על אפשרות לנהל משא ומתן עם רוסיה על הפנסיה שלנו.
אירנה בכשי: עם רוסיה, עם אוקראינה, עם אזרביג'אן ועם יתר המדינות.
בלה קלמן: מי שעלה אחרי שנת 1992 דווקא מקבל.
קריאה: כמה מקבלים?
בלה קלמן: לא חשוב כמה, אבל מקבלים.
בלה קלמן: אני סבורה שזה גם חשוב.
סופה לנדבר: רבותי, אני חושבת שלא נחזור למדינות חבר העמים.
סופה לנדבר: אנחנו אזרחי מדינת ישראל, זה הבית שלנו ולכאן כולנו באנו לבנות ולהיבנות.
סופה לנדבר: אנחנו תורמים למדינת ישראל וסבורים שחובת מדינת ישראל לדאוג לאנשים שהגיעו במסגרת עלייה לתנאי חיים נורמליים וסבירים, ואני לא מדברת על עושר.
סופה לנדבר: אני מתנגדת לבקשת נדבות ממדינות חבר העמים.
סופה לנדבר: כולנו יצאנו משם והשארנו הרבה דברים מאחורינו.
סופה לנדבר: אני למשל הגעתי ארצה בשנת 1979 ואמי נשארה שם יחד עם אחותי.
סופה לנדבר: אמי היתה מסורבת עלייה.
סופה לנדבר: רק יומיים לפני מותה היא קיבלה אישור יציאה משם.
סופה לנדבר: עם כל ההערכה למדינות הללו אני אומרת: זה הבית שלנו וכאן חייבים לדאוג לעלייה הזאת.
סופה לנדבר: כוועדה לפניות הציבור אנחנו מחליטים כדלקמן: קודם כול, טוב שייחקק חוק פנסיה ממלכתית, אבל אנחנו כמפלגת ישראל ביתנו דואגים דאגה עמוקה לעלייה שהגיעה, גם ממדינות אחרות אבל גם ממדינות שאנחנו מייצגים כאן.
סופה לנדבר: אנחנו מבינים שהגיע הזמן לחקיקה שתתן לאנשים הקשישים והמבוגרים במדינת ישראל לחיות בכבוד.
סופה לנדבר: יחד עם זה, אנחנו רוצים לשאול את משרדי הממשלה שאלות ותצטרכו לחזור הבית, לעשות שיעורי בית ולתת לנו תשובות בישיבה הבאה, שתתקיים בעוד מספר שבועות.
סופה לנדבר: אני רואה בכם, המורים העולים, נציגים שלנו ולוביסטים.
סופה לנדבר: כאן בכנסת פועלים המון לוביסטים למען חברות שונות, למען מטרות שונות, למען משרדים שונים.
סופה לנדבר: אתם תהיו לוביסטים של קבוצת המורים העולים.
סופה לנדבר: כולנו יחד נילחם, ואני מאמינה שבמלחמה גם משיגים תוצאות.
סופה לנדבר: אנחנו ממליצים להרחיב את התוכנית הנקראת "הגדלת עולה חדש" כדי שייהנו ממנה מורים רבים שנמצאים במערכת.
סופה לנדבר: אנחנו ממליצים להוריד את גיל הזכאות לתוכנית על-פי חוק מגיל 50 לגיל 40.
סופה לנדבר: אנחנו ממליצים להאריך את תקופת תחילת העבודה בארץ משנתיים ל-5 שנים.
סופה לנדבר: לא ראיתי מורה שמסוגל תוך שנתיים להספיק לאשר את המסמכים שלו ולמצוא עבודה במערכת החינוך, לפיכך צריך להאריך את התקופה.
סופה לנדבר: אנחנו ממליצים להגדיל את משך זמן הצבירה של 3.5% אחוזי פנסיה מ-10 שנים ל-15 שנים.
סופה לנדבר: הוועדה מבקשת ממשרד האוצר להעביר לה הערכה תקציבית על עלות הרחבת התוכנית.
סופה לנדבר: הוועדה תקיים ישיבה נוספת בהקדם, עוד לפני יציאת הכנסת לפגרה.
סופה לנדבר: הוועדה פונה לשרת החינוך בבקשה לשנות את הסעיף המאפשר הכרה בזכויות הפנסיה שנצברו בחוץ-לארץ למורים שלימדו בבתי ספר יהודיים, להרחיב את הסעיף הזה ולכלול כל מורה שיש לו ותק מקצועי בארץ מוצאו.
נתן מרקו: הכתובת הנכונה לפנייה זאת היא נציב שירות המדינה.
סופה לנדבר: אנחנו נפנה לשרת החינוך.
סופה לנדבר: כפי שהיא יודעת לדאוג לתלמידים שלומדים בבתי הספר היא חייבת לדאוג גם לקאדר המורים שנמצאים במערכת.
סופה לנדבר: היא היתה בעבר השרה לקליטת העלייה ובקיאה במצב העולים שמגיעים ארצה.
סופה לנדבר: לדעתי היא תהיה פרטנרית שלנו, כמו מפלגת הגמלאים.
סופה לנדבר: בחודש הבא תתקיים ישיבה נוספת.
סופה לנדבר: תדעו שהתחלנו במאבק עבור השגת הזכויות שחייב לקבל כל אדם שיוצא לפנסיה במדינת ישראל.
סופה לנדבר: שלום לכולם, אני פותחת את הישיבה.
סופה לנדבר: קודם כל תודה שבאתם, וטוב שפניתם אלינו.
סופה לנדבר: הפנייה לוועדה היום היא, של עמותת גן חיים לוועדת פניות ציבור, כולנו מכירים את המצב של דיירי רחוב במדינת ישראל, אני חושבת שעם העלייה הברוכה אנחנו נתקלנו עם בעייה שאני לא נתקלתי בשנים הקודמות.
סופה לנדבר: זה לא רק קשור לעלייה אבל חלק כן.
סופה לנדבר: דיירי הרחוב הם היום אנשים שנזרקו מהחיים הרגילים, זה מצב קשה מאוד.
סופה לנדבר: אני הזמנתי לכאן, יחד עם מפעילי הפרוייקט, את האנשים שבעצם היו שם, למטה למטה, בשוליים של החברה, ובעזרה של העמותה חוזרים או חזרו לחיים.
סופה לנדבר: אנחנו נתחיל בסבב היכרות.
סופה לנדבר: אנחנו נתחיל מזה שאתה תספר לנו ותגדיר את המצב מה קורה היום במשרד הרווחה, מה קורה עם דיירי רחוב ואיך מגדירים את האנשים שחיים בהוסטלים.
יניב רונן: קודם כל, הטיפול בדיירי רחוב הוא במסגרות שאותן קובע משרד הרווחה.
יניב רונן: דרי רחוב מוגדרים כאנשים שחיים ברחוב, להבדיל ממה שנקראים באנגלית "HOMELESS", שהם חסרי בית.
יניב רונן: חסרי בית אנשים שפשוט אין להם בית, ואם יימצא להם בית תיפתר להם הבעייה.
יניב רונן: לכן אנחנו מדברים על דרי רחוב, וצריך לעשות את האבחנה.
יניב רונן: משרד הרווחה הגדיר כמה מסגרות שבהן יכולים לתת טיפול לדרי הרחוב.
יניב רונן: המסגרת הראשונה והבסיסית נקראת "מחסה להלנה זמנית", שפתוח מארבע אחרי הצהריים עד שמונה בבוקר.
יניב רונן: מקבלים שם ארוחה חמה, ארוחת בוקר, וטיפולים בסיסיים, כאשר המטרה של המחסה היא בעצם שהאנשים ישנו בו ולא ברחוב.
יניב רונן: מסגרת נוספת, זה "מרכז לאיבחון, טיפול ושיקום" לדרי רחוב עם לינה, שזו כבר מסגרת שהאדם צריך להתחייב להיות שם.
יניב רונן: מי שצריך לנהל את המרכז הזה הוא עובד סוציאלי.
יניב רונן: צריך להיות במקום אב או אם בית, מדריכים, שמירה וכיוצא באלה.
יניב רונן: גם התיקצוב של המקלט ושל המרכז לאיבחון הוא שונה.
יניב רונן: התיקצוב של המקלט זה שבעים ושלושה שקלים לאדם ליום, והתיקצוב של המרכז איבחון הוא קצת יותר משלושת אלפים שקל לחודש לבנאדם.
יניב רונן: בנוסף יש מסגרת שנקראת דירות לוויין, שזו איזו שהיא דירה שבה גרים אנשים שהשתקמו, תחנת מעבר בדרך לחזרה לחיים רגילים.
יניב רונן: קיימות שתי מסגרות ארציות לטיפול בדרי רחוב, אחת זה "קריית שלמה", שזה בית חולים גריאטרי, צמוד אליו מרכז שיקום שנקרא "מרכז צעדים".
יניב רונן: היום שוהים שם שבעים אנשים, זה נמצא באיזור השרון.
יניב רונן: והוסטל שיקומי שנקרא צעד נוסף, זה גם כן מסגרת ארצית.
יניב רונן: אני הבנתי שכל הדרי רחוב קוראים למוסד הוסטל.
יניב רונן: מהבדיקה שעשיתי התברר שלפי הגדרות משרד הרווחה שני המוסדות, באשדוד ובאשקלון, הם בהגדרה של מחסה או מקלט, והם מתוקצבים בהתאם.
יניב רונן: לגבי מסגרות שפועלות היום, חוץ מעמותת גן חיים באשדוד ובאשקלון יש בארץ עוד חמש עמותות שמטפלות בדרי רחוב ברחבי הארץ, ירושלים, חדרה, תל אביב, חיפה ובאר שבע.
יניב רונן: בנוסף לאשדוד ואשקלון.
יניב רונן: ובנוסף העיריות עצמן מפעילות מסגרות משלהן לטפול בבעיה.
יניב רונן: היום משרד הרווחה מכיר קצת יותר מאלפיים חמש מאות דרי רחוב בכל הארץ, שמונים אחוז מהם, בערך שמונים אחוז מהם הם עולים חדשים.
יניב רונן: בכל הארץ.
סופה לנדבר: זאת אומרת עשרים אחוז זה ותיקי המדינה, היתר זה עולים ממדינות חבר העמים.
מוטי ונטל: אני יכול להגיד לך שבאשדוד, שלמשל העולים נניח משנת 1998 עד 2002, 85% מהעולים הם כולם מחבר המדינות, ומעט מאירופה.
סופה לנדבר: כמה אנשים בסך הכל חיים בהוסטלים האלה?
גרסיאלה פלר: מטופלים ברחבי הארץ, לא כולם מסודרים בהוסטלים, יש טיפול אמבולטורי ברשויות המקומיות.
גרסיאלה פלר: בשנת 2005 היו מוכרים ומטופלים אלפיים תשע מאות ארבעים ותשעה איש.
גרסיאלה פלר: שלושת אלפים.
יניב רונן: היום מוכרים אלפיים חמש מאות, מהנתונים שלכם.
יניב רונן: לגבי אשדוד ואשקלון, באשקלון מוכרים היום שלושים וחמישה דרי רחוב, רובם בין שלושים וחמש לארבעים, רובם המכריע יוצאי חבר המדינות, כמעט כולם מוגדרים כאלכוהוליסטים.
יניב רונן: בכלל הערת אגב שעולה מהחומר שאלכוהול זו בעיה ראשית בקרב דרי הרחוב.
יניב רונן: טיפול בדרי הרחוב באשקלון נעשה במסגרת המחלקה לטיפול בהתמכרויות, באגף הרווחה של העיר ובמוסד שמפעילה עמותת גן חיים, שהיום יש במוסד הזה עשרים ושניים דרי רחוב, כאשר העירייה, עיריית אשקלון, לדבריה על פי ההסכם שלה עם עמותת גן חיים מתקצבת שנים עשר דרי רחוב.
סופה לנדבר: והיתר מה צריכים, לנשום אוויר צח באשקלון?
יניב רונן: שאלה טובה.
יניב רונן: לגבי תקציבים, העירייה מתקצבת את המקלט של עמותת גן חיים בהתאם לתקציבים שהיא מתקצבת ממשרד הרווחה.
יניב רונן: לפי דברי העירייה גם התקציב שיש לה עבור שנים עשר אנשים נמוך בבערך מאה אלף שקל ממה שצריך ובכל מקרה התקציב יספיק עד סוף יולי פחות או יותר.
יניב רונן: הסיבה בעצם שיש עשרים ושניים במקום שתים עשרה, מה שאמר לי אחד מאנשי העמותה, זה שהם לא מסרבים לאף אחד שרוצה להיכנס.
יניב רונן: באשדוד מוכרים ששים וחמישה דרי רחוב, מתוכם שלוש נשים, חמישים ושמונה הם יוצאי חבר המדינות, גילאים עשרים וחמש עד ששים וחמש.
יניב רונן: הטיפול הוא במסגרת היחידה לטיפול בדרי רחוב בעירייה, מסגרת אחת, מסגרת שנייה זה המקלט של עמותת גן חיים.
יניב רונן: בהוסטל של גן חיים יש היום עשרים וחמישה דיירים, כאשר העירייה מתקצבת ארבעה עשר.
יניב רונן: בשנת 2006 התקציב של העירייה עמד על בערך מאתיים עשרים ושניים וחצי אלף שקל, שוב, מה שהעירייה אומרת זה שהתקציב הזה מספיק לשבעה חודשים עבור ארבעה עשר איש.
יניב רונן: לא עבור העשרים וחמישה שגרים שם.
יניב רונן: במלים אחרות התקציב ייגמר בחודש יולי 2006.
יניב רונן: צריך לציין שהתקציבים של העיריות מורכבים משבעים וחמישה אחוז תקציב שמועבר ממשרד הרווחה, עשרים וחמישה אחוז תקציב של העירייה.
יניב רונן: בנוסף יש איזו שהיא השתתפות עצמית קטנה של דייירי ההוסטלים עצמם, מאבטחת הכנסה שמקבלים.
יניב רונן: זאת התמונה נכון לעכשיו.
איגור בוגוסלבסקי: כמו שאמרנו, שוהים אצלנו בהוסטלים באשדוד ובאשקלון ארבעים וחמישה איש, אנחנו באמת עובדים, אנחנו רוצים לעזור לאנשים, לעזור להם מכל הבחינות, שלא רק לינה, מה שחשבנו שבנאדם רק נכנס, מקבל ארוחת ערב, ישן ויוצא החוצה כל אחד בדרך שלו.
סופה לנדבר: מתי נפתחה העמותה, ואיך בכלל הגיע הרעיון הזה לאסוף את האנשים מהרחוב ולהחזיר אותם לחיים?
סופה לנדבר: זה טיפול נמרץ של חיים.
איגור בוגוסלבסקי: ב- 2005 בערך, אני וולדימיר ראינו הומלסים באשדוד ורצינו לעזור להם, סתם, בין אם להשכיר דירה, כי הם אמרו לנו שאף אחד לא רוצה להשכיר להם, והם בבעיה.
איגור בוגוסלבסקי: מצאנו בית באיזור ו' באשדוד, היו בהתחלה שישה, שבעה איש, ואחר כך גם היכרנו עובדת סוציאלית, ואמרו שיש הומלסים, שיש בעיה באשדוד, וככה התחלנו לעבוד, התחלנו לעזור.
איגור בוגוסלבסקי: כרגע שוהים עשרים וחמישה איש באשדוד.
סופה לנדבר: ואישור יש?
איגור בוגוסלבסקי: לארבעה עשר.
סופה לנדבר: לפי המחירים הכי נמוכים, זאת אומרת שבעים ושלושה?
איגור בוגוסלבסקי: של מקלט, כן.
גרסיאלה פלר: עקב זה שאין כוח מקצועי, הכוח המקצועי זה דרך הרשות המקומית, דרך אגף הרווחה, אז עקב זה אנחנו הקמנו את השלטר, שבאמת הם עושים מעבר לזה, הם עושים את מיצוי הזכויות, ואת הליווי של האנשים, נותנים יותר אוכל, הם לא יוצאים בבוקר, אבל אנחנו כמשרד לא יכולנו להכיר בהם מעבר כי אין להם את כוח האדם המקצועי.
סופה לנדבר: אבל הם יכולים לקחת את כוח האדם?
גרסיאלה פלר: כרגע אין, זאת המציאות.
סופה לנדבר: טוב, על זה אנחנו נדבר בהמשך.
סופה לנדבר: אני רוצה שהאנשים כאן יציגו ויספרו קצת על עצמם, מה קרה להם בחיים, איך הם הגיעו למדינת ישראל, איך הם מצאו את עצמם בצומת זו או אחרת, בפח הזבל של מדינת ישראל.
סופה לנדבר: מי רוצה לספר?
ודים חמלניצקי: אני מבקש סליחה, אני קצת מתרגש.
ודים חמלניצקי: פשוט הסיפור שלי הוא עצוב, אני קצת מתבייש ומתרגש, אני מבקש סליחה.
ודים חמלניצקי: אני כעת נמצא בהוסטל, פעם בעצם הייתי יותר מוצלח.
ודים חמלניצקי: הייתי רופא מומחה, מועמד להיות מנהל מחלקה.
ודים חמלניצקי: אבל פשוט עקב מהפכים פוליטיים, המצב הכלכלי של המדינה, וכל הדברים הללו - - -,
סופה לנדבר: תספר לי מאיפה אתה באת, איפה למדת?
ודים חמלניצקי: אני באתי מ"קרים" שבאוקראינה, סיימתי שם אוניברסיטה, ועבדתי כרופא.
ודים חמלניצקי: אני רופא מרדים במקצועי.
ודים חמלניצקי: אבל בעיקר עקב המצב הכלכלי, מצב קטסטרופלי בעבודה שלא היה לנו ציוד ולא היו תרופות, החלטנו לעלות.
סופה לנדבר: מי זה "החלטנו"?
ודים חמלניצקי: החלטה גם שלי וגם של אישתי.
ודים חמלניצקי: הכל היה בסדר, קיבלתי רישיון ישראלי, בלי מאמץ גדול בניסיון הראשון, מצאתי עבודה, אבל אחר כך התחילו הפתעות.
סופה לנדבר: איפה מצאת עבודה?
ודים חמלניצקי: בבית חולים קפלן, לפי המקצוע שלי, אבל דווקא אז התחילה האינתיפדה, והחלו קיצוצים בתקציב.
ודים חמלניצקי: אני רוצה להפנות תשומת הלב לכך שחלק ניכר מהרופאים לא מקבלים משכורת מבית החולים.
ודים חמלניצקי: הם מקבלים מתקציבים שונים, כמו למשל קרן קליטה.
ודים חמלניצקי: זאת אומרת, חל עלי קיצוץ במקום רופא אחר, אני לא מאשים.
ודים חמלניצקי: בסדר.
ודים חמלניצקי: אחר כך עברתי לבית החולים ברזילי לקחתי מילגה, וכמו דבר טוב גם המילגה נגמרה.
ודים חמלניצקי: אין מילגה, לא היה תקן משכורת, לא היה בשבילי.
ודים חמלניצקי: אני המשכתי לחפש עבודה, שלחתי פקסים, הסתובבתי בכל רחבי הארץ, אבל כאילו משהו רודף אחריי, אני לא יודע.
ודים חמלניצקי: ככה זה היה, ואני כאילו ברחתי מהמציאות, והתחלתי לשתות, וצעד אחר צעד הפכתי להיות אלכוהוליסט.
ודים חמלניצקי: עכשיו התקווה אולי האחרונה שלי, זה ההוסטל שבו אני גר כעת.
ודים חמלניצקי: אני גם הייתי רוצה להגיד תודה להנהלה שלנו, הם נותנים לנו תקווה, וסיכוי אולי אחרון.
ודים חמלניצקי: אני מצפה, למרות הכל, אני מצפה שאני אשרוד.
סופה לנדבר: כמה זמן אתה בהוסטל?
ודים חמלניצקי: חצי שנה.
ודים חמלניצקי: אני גרוש כבר שנתיים, יש ילדים, יש בינינו יחסים טובים, אנחנו לא זוג אבל אנחנו נשארנו חברים בעצם.
סופה לנדבר: תודה רבה לך, תצליח, ותחזור להיות רופא.
סופה לנדבר: אתה חייב לעשות את זה.
ודים חמלניצקי: הלוואי.
סופה לנדבר: עוד מקרה אחד ואנחנו נתחיל להתקדם עם משרדי ממשלה.
פונה: (היו"ר סופה לנדבר, מתרגמת דבריו מרוסית) בשנת 2000, עלה לבדו כי לא היתה לו משפחה.
פונה: לקחו לו את סל הקליטה, רצו ממנו תשע מאות שקל על השרות של חברת הסיעוד ואחרי חודשיים בא בעל הבית של הדירה ואמר שהוא לא שילם כסף והוציא אותו לרחוב.
פונה: כך מצא את עצמו ברחוב, ללא פרוטה.
פונה: לא היה לו כסף לאוכל, והתחיל לקבץ נדבות בצמתים.
פונה: ישראלים אנשים טובים, עזרו לו הרבה.
פונה: הוא לא יכל לעבוד כי הוא גר ברחוב.
פונה: באו ביריונים והרביצו לו.
פונה: כשרצו להוציא אותו מהבית חולים הוא אמר שאין לו לאן ללכת.
פונה: הם רצו לשחרר אותו מהבית חולים והיה מזג אויר מאוד מאוד גשום אז הוא אמר שאת הכלב גם לא זורקים מהבית במזג אויר כזה.
פונה: עובדי הרווחה התקשרו לעירייה למחלקת רווחה, האנשים האלה פתחו עמותה, פתחו את ההוסטל, ואלינה, העובדת הסוציאלית של עיריית אשדוד ביקשה שיכניסו אותו לבית הזה, הוא נכנס ונמצא שם שלוש שנים.
פונה: הוא היה גם מאושפז בגין התקף לב, ןהוא אומר שמנהלי המקום פשוט הצילו אותו.
פונה: הוא היה כמעט שבוע ימים בטיפול נמרץ בבית חולים, ןבקושי הצילו אותו.
פונה: עשו לו ניתוח לב פתוח, ואילו לא היה המקום הזה הוא כבר לא היה בחיים.
פונה: הוא אומר שמטפלים בו, נותנים לו תרופות, מביאים אותו לקופה, והוא אסיר תודה.
פונה: תודה רבה.
פונה: והוא מאוד מאוד מבקש שיתנו להם אפשרות להישאר שיהיה להם גג מעל הראש והוא פונה לכולם.
פונה: תודה.
חנן פריצקי: אני אדבר קצת במאקרו, ואחר כך אני אלך לפרטים.
חנן פריצקי: אני מתנצל שאהיה חייב ללכת, בגלל משהו שלא יכולתי לדחות.
חנן פריצקי: משרד הרווחה מתוקצב חמישה וחצי מליון שקל לטובת דרי רחוב.
חנן פריצקי: התקציב הזה הוא תקציב שהוא לא מספק, אנחנו יודעים שהוא לא מספק.
חנן פריצקי: שנה שעברה היה אותו תקציב.
חנן פריצקי: בכל שנה אנחנו "מתגלגלים" איכשהו 7 , 8 , 9 חודשים, ואחרי זה אנחנו באמת מנסים למצוא בכל מיני מקומות שלא הצליחו לבצע כל מיני דברים ולהעביר מכל המקומות שבמשרד תוספת תקציבים לעניין.
חנן פריצקי: צריך לדעת שתקציב משרד הרווחה, הוא תקציב אמנם של ארבעה מיליארד שקל, שנשמע מאוד גדול, מאוד ענק, אבל מתוח עד קצה גבול ה יכולת שלו בכל התחומים.
חנן פריצקי: עדיין מה שאנחנו עושים כל שנה, חמישה וחצי מליון שקל אנחנו מצליחים לקראת החלק האחרון של השנה להוסיף תקציבים נוספים, שנה שעברה מתקציבים נוספים שלנו הוספנו עוד שני מליון שקל לטובת העניין, כך שהתקציב השנתי הסתכם ב-7.6 מליון שקל, אבל גם התקציב הזה לא מספק.
חנן פריצקי: אנחנו פונים מספר שנים, בסדרי העדיפויות של המשרד, כשאנחנו מציגים בקשות תקציביות למשרד האוצר כל שנה הנושא הזה מככב בעדיפויות מאוד מאוד גבוהות, מקום ראשון או שני בכל העדיפויות שלנו, אנחנו מדברים על דרי רחוב, אנחנו מדברים על כך שהמצוקה מאוד קשה ואין לנו משאבים מספיק לטפל בהם.
חנן פריצקי: זה בקטע של המקרו.
חנן פריצקי: אנחנו דורשים כרגע חמישה מליון שקל כתוספת לעניין, אנחנו חושבים שזה ייתן מענה לפחות לרוב הבעיות שקיימות כרגע.
חנן פריצקי: צורת חלוקת התקציב בהתאם למה שלנו יש, אני מדבר על חלוקה בינינו, אנחנו מחלקים את התקציב שלנו, זה תקציב נטו, אנחנו מחלקים את זה לרשויות המקומיות.
חנן פריצקי: הרשויות המקומיות בהתאם לצרכים ברשויות המקומיות, כאשר כל רשות מקבלת מאתנו תקציב, הרשות המקומית מוסיפה עשרים וחמישה אחוז ממקורות שלה, זה נמצא בכל שירותי הרווחה, הרשות המקומית מוסיפה עשרים וחמישה אחוז, ועם הסכום שלה יש היא יכולה לטפל בדרי רחוב שיש בתחומה.
חנן פריצקי: אנחנו במשרד גם בונים סלי שרותים מסויימים, ואפשר לבחור מתוך סלי השרותים האלה את המינון ואת האפשרויות שלהם איך הם מחלקים את העוגה הקטנה והמצומצמת, אני חייב להגיד, בין כל השרותים שניתנים.
חנן פריצקי: סוגי השרותים, יניב הזכיר אותם אבל אני אחזור, מדובר על מחסה ללילה, שהרעיון הוא שהוא באמת נותן רק מענה מיידי ללילה, עם ארוחת ערב וארוחת בוקר.
חנן פריצקי: יש לנו מרכזי טיפול עם לינה ומרכזי טיפול בלי לינה, יש לנו הוסטל שמקבל את כל השירותים הנלווים, יש לנו מסגרות ארציות, ועכשיו אנחנו בתהליכים של בנייה של בית לחיים, כי גילינו שיש מצבים שבהם אין ברירה, הדרי רחוב נמצאים במצבים כאלה שהם יהיו חייבים לתקופות ארוכות יותר מסגרות ממושכות.
חנן פריצקי: הקצינו מתוך הכסף המועט שיש לנו, חלק מהכסף הולך להקמת בית לחיים.
חנן פריצקי: אנחנו כרגע נמצאים בהליכי מכרז מתקדמים למצוא בית לחיים מהסוג הזה.
חנן פריצקי: זו התמונה בגדול.
חנן פריצקי: יש צרכים רבים, אנחנו יודעים שכל שנה בתקופה הזאת אנחנו מתחילים לנסות למצוא מקורות.
חנן פריצקי: השנה אנחנו לא מחכים לסוף השנה, אנחנו כבר בימים אלה מנסים להעביר מליון שקל לטובת תגבור של העניין.
חנן פריצקי: זה לא יתן לנו מענה לעבור את החודש חודשיים הבאים, לא יותר מזה.
חנן פריצקי: אני חוזר ואומר, אנחנו יודעים, אלה המצוקות, אנחנו חושבים שבסדרי עדיפות גם לתקציב 2007 אנחנו חייבים לקבל מענה על זה.
חנן פריצקי: משרד האוצר מכיר את הבעייה.
סופה לנדבר: מה אנחנו עושים במקרה הספציפי הזה?
חנן פריצקי: במקרה הספציפי הזה ידברו אנשים שלי.
חנן פריצקי: רק הבטחתי גם לייצג אותם, כי הם לא מגיעים, הם אומרים מהבחינה הזאת שהשמיכה קצרה, סדר עדיפויות לא מאפשר להם להקצות מקורות נוספים לעניין והם מקווים שהם יצליחו לענות לעניין בתקציב 2007.
חנן פריצקי: זו בגדול התמונה התקציבית, שבאמת מהבחינה הזאת היא תמונה די עגומה.
סופה לנדבר: היא מאוד עגומה, כאשר במרכז אחד מקבלים שלושת אלפים חמש מאות ₪ לאדם ובמרכז שני מקבלים שבעים ושלושה שקל.
חנן פריצקי: שבעים ושלושה שקלים ליום זה אלפיים מאתיים שקל בחודש.
חנן פריצקי: צריך לשים את המונחים אחד מול השני.
חנן פריצקי: מדובר על סלי שירותים אחרים לחלוטין.
חנן פריצקי: בסל שירותים בשלושת אלפים שבע מאות מדובר על סל שירותים מאוד מובנה, עם הרבה אנשי מקצוע שצריכים לטפל באנשים.
חנן פריצקי: באלפיים מאתיים שקל שאנחנו מדברים מדברים על סל השירותים עצמו.
חנן פריצקי: אני לא מתייחס כרגע למקרה הספציפי אני רק מסביר את השונות, באלפיים מאתיים שקל מדובר אך ורק על מחסה, שיהיה לאנשים איפה לישון.
חנן פריצקי: לגבי הפרטים הספציפיים, למי נותנים ואיך נותנים, זה באמת גם העירייה, גם סלי השירותים וגם מה קורה בפנים.
חנן פריצקי: אני רציתי בכל אופן שתבינו באיזו סביבה אנחנו חיים.
סופה לנדבר: אנחנו מבינים באיזו סביבה אנחנו חיים.
סופה לנדבר: אני רוצה הקרנה לכמה דקות, אני רוצה שגם אתה תראה ותיתן לי פרשנות למה שאנחנו רואים.
סופה לנדבר: אני יודעת שמה שקרה באשדוד בעמותה הזאת לפני כמה חודשים, אני אישית הלכתי לאסוף להם תרומות בגלל שלא היה לאנשים שמפעילים את המרכז, זה בעצם סרט על זה שבחיפה ניסו לשכנע את האנשים האלה לחזור למרכז, וחלק גדול סירב.
סופה לנדבר: פה יש מצב הפוך לגמרי.
סופה לנדבר: אנחנו נצטרך להוציא אותם לרחוב, וחלילה וחס שזה יקרה, בגלל שיש פה כמה דברים שאני לא יכולה להסביר לא לוועדה ולא לעצמנו, איך מצד אחד אנחנו מנסים לשלוח אנשים לבית ולמצוא להם בית ולמצוא להם מסגרת והם מסרבים.
סופה לנדבר: כאן יש אנשים שמצאו להם מסגרת ואני לא רוצה עכשיו לתאר מצב בגלל שהוא כל כך קשה.
סופה לנדבר: זה אנשים שהגיעו לבית הזה במצב קטסטרופלי.
סופה לנדבר: מה אנחנו עושים אתם?
גרסיאלה פלר: מה אנחנו עושים, אנחנו יודעים שאשדוד ואשקלון כרגע נגמר להן התקציב שלנו.
גרסיאלה פלר: לנו המשרד אין לנו תקציב לחלק.
גרסיאלה פלר: אין.
חנן פריצקי: התקציב שקיים כרגע, גם המליון שקל שאנחנו מוסיפים עכשיו הוא תקציב בשביל לעבוד בחודשים הבאים.
גרסיאלה פלר: זה יתן עוד חודש מקסימום,
חנן פריצקי: זה רק בשביל להעביר את החודשים הבאים, רק בשביל שנצליח להגיע לשלבים יותר מתקדמים בשנה כדי שנוכל איפה שהוא למצוא משאבים או שהאוצר יתן.
גרסיאלה פלר: זה נגמר ארצית, אין גרוש אחד.
גרסיאלה פלר: יש לנו במסגרת הארצית שלנו בשתי המסגרות יש כשבעים איש, אין לנו תקציב לתקצב את הרשויות המקומיות כדי שהם ישלמו,
סופה לנדבר: ולמוסדות האחרים יש תקציב?
גרסיאלה פלר: לא.
חנן פריצקי: אחרי חמישה חודשים אנחנו נמצאים בניצול של למעלה משבעים אחוז לגבי הסעיפים.
סופה לנדבר: כמה כסף אתם קיבלתם השנה?
סופה לנדבר: אני זוכרת שהיה חוב של משרד הרווחה, נכון?
גרסיאלה פלר: לא, אנחנו קיבלנו רטרואקטיבי.
סופה לנדבר: מאז שקיבלתם רטרואקטיבי עבור מה שהיו חייבים, השנה כמה כסף קיבלתם?
איגור בוגוסלבסקי: באשדוד כמאתיים עשרים אלף.
סופה לנדבר: זה התקציב שלכם?
אלכסנדר גולדמן: וגם רק לארבעה עשר אנשים.
סופה לנדבר: הם לקחו הלוואות מהבנק.
גרסיאלה פלר: חלק מזה גם כן לוקחים את הקצבת אבטחת הכנסה שלהם.
גרסיאלה פלר: בצדק, ואין לי טענות.
סופה לנדבר: גם לך יש משפחה, נכון או לא?
בנימין: כן, יש לי שני ילדים, אני עבדתי בעבודה, ופלוס אני עבדתי בהוסטל.
בנימין: ככה הייתי חי.
בנימין: אין מה לעשות.
בנימין: יש לנו משכורת, אם יהיה עוד פעם חוב כזה של חצי שנה כמו שהיינו בלי תקציב לא יודע מה יקרה, אני פשוט מתפלא איך החזקנו מעמד חצי שנה.
סופה לנדבר: אסור לי להגיד את זה, אבל נצטרך כנראה להוציא את האנשים האלה לרחוב, ושמדינת ישראל ושר הרווחה, שהוא כרגע ראש הממשלה - - -,
גרסיאלה פלר: אין לנו פתרון.
סופה לנדבר: מה לעשות, לזרוק אותם לרחוב בחזרה?
גרסיאלה פלר: לי מאוד קשה להגיד כן.
גרסיאלה פלר: אם אנחנו מחזירים אותם לרחוב - - -,
שאלה: כמה כסף אתם צריכים?
גרסיאלה פלר: עוד חמישה מליון שקל.
גרסיאלה פלר: פשוט החמישה מליון שיש לנו מספיק לנו לצרכים של היום לחצי שנה.
גרסיאלה פלר: הבעיה שלי זה שחלק מהם בסכנת חיים.
גרסיאלה פלר: פשוט סכנת חיים.
אלכסנדר גולדמן: גם התקציב של חצי שנה שיש אצלנו זה גם לא מכסה את כל האנשים שגרים אצלנו.
דוד הרטום: אני ברשות
דוד הרטום: כם כמה נתונים כדי לתאר את המצב באשדוד.
דוד הרטום: באשדוד יש לנו יחידה לטיפול בדרי רחוב ברשותה של עובדת סוציאלית, כבר נאמר.
דוד הרטום: מכירים שישים וחמישה מקרים של דרי רחוב, מתוכם חמישים ושלושה מסודרים במסגרות שונות, שנים עשר עדיין מסרבים לשתף פעולה ולהיכנס לאיזו שהיא התחלה טיפולית.
דוד הרטום: אחת הסיבות שיש כמות לא קטנה באשדוד היא העובדה שנעשית עבודה גדולה מאוד של איתור ונעשית על ידי גם העובדים הסוציאליים, גם השיטור המשולב, גם יחידות אחרות של המשטרה, והפיקוח המקומי ומתנדבים.