GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד הרטום: נעשה טיפול רחב מאוד בכל הנושא של איתור כדי שלא יקרה מצב שאנשים נמצאים ברחוב ואינם מטופלים, כי בסך הכל האנשים שמוגדרים כדרי רחוב זה אנשים שנמצאים במצוקה הקשה ביותר, לפחות בשלבים הראשונים, ללא כוחות כדי לצאת מהמצב הזה ללא עזרה גדולה ובסיסית.
דוד הרטום: מה שקיים באשדוד, ראשית כל מבחינה תקציבית, בשנה שעברה היקף התקציב לפתרון הבעיות של סידורים בקהילה וסידורים ארציים היה ארבע מאות ועשר אלף שקל, השנה מאתיים חמישים ושישה.
דוד הרטום: זה מה שקיבלנו בתיקצוב ממשרד הרווחה.
דוד הרטום: את התרגילים הרגילים, את הטכניקה הרגילה של תיקצוב ממשרד הרווחה, שאומרים חלק מהתקציב אתה מקבל בינואר ואחרי זה חלק בפברואר וחלק במרץ וחלק באפריל, בואו נאמר ככה, לשנה שעברה קיבלנו ארבע מאות ועשרה אלף שקל, לשנה זאת מאתיים חמישים ושישה אלף שקל.
גרסיאלה פלר: ויש תוספות בסוף השנה.
דוד הרטום: בסדר, אבל תבינו שאי אפשר להגיד לאנשים תראה, אם יהיה רזרבה באיזה סעיף אולי נעביר בסוף שנה.
דוד הרטום: בינתיים מאיפה הם יטופלו, אז זאת לא צורה.
דוד הרטום: אני חושב שבכלל בכל הנושא של הדרך של העברת התקציבים יש לנו הסתיגויות שנים רבות בנושא הזה, הובטח בשעתו לתקן את הדבר הזה, כי לא יכול להיות שמעבירים רק חלק מהתקציב בהתחלת השנה וזה נופל על הרשות המקומית, מתוך תקווה שאולי יהיה קדימה.
גרסיאלה פלר: לא בסעיף התקציבי הזה.
דוד הרטום: מה שיש היום, הטיפול הוא טיפול מערכתי, אותם אנשים שאותרו והגיעו למסגרות כמו השלטר באשדוד מקבלים את כל תשומת הלב של שירותי הרווחה, גם של העובדת שעוסקת בנושא הזה ישירות וגם של עובדים אחרים שעוסקים בנושא של שיקום, של גמילה מאלכוהול, גמילה מסמים וכו', כולל גם כל הנושא של ניצול זכויות מול משרד השיכון, הביטוח לאומי וכל מקום אחר שאותם אנשים זכאים לקבל.
דוד הרטום: אני חושב שגם דו"ח מבקר המדינה שבדק את היחידה באשדוד ועוד יחידות אחרות אני חושב שבסופו של דבר הוא דו"ח חיובי לגבי מה שנעשה שם, זה בהחלט אני חושב מגיע לאור המאמצים שנעשים.
דוד הרטום: היום בשלטר באשדוד גרים עשרים וחמישה דרי רחוב, מתוכם ארבעה עשר מימון של משרד הרווחה דרך הרשות המקומית, עם התוספת של עשרים וחמישה אחוז.
דוד הרטום: זאת אומרת כבר היום יש למעשה אחד עשר איש שהם לא מתוקצבים ולא מקבלים עבורם.
דוד הרטום: התקציב מספיק לשבעה חודשים בלבד.
דוד הרטום: זאת אומרת בחודש יולי מסתיים התקציב לצורך העניין הזה, ונשארים ביתרת אפס.
דוד הרטום: אם היינו עובדים לפי התקציב שקיבלנו בתחילת השנה המשמעות היתה שהשלטר היה יכול לטפל רק בשבעה דרי רחוב, כאשר הוא מטפל בעשרים וחמישה.
דוד הרטום: אגב, נאמרה כאן הערה פה שלא שייכת למשרד הרווחה אלא יותר למשרד הקליטה, חמישים ושמונה מתוך ששים וחמישה המטופלים הם עולים משנות התשעים והלאה.
דוד הרטום: רק שנבין את המשמעות.
דוד הרטום: בסך הכל יליד הארץ יש אחד מתוך השישים וחמישה.
דוד הרטום: עוד שלושה אירופה, אמריקה, שניים אתיופיה, אחד אסיה-אפריקה וכו'.
דוד הרטום: חמישים ושמונה עולים מחבר המדינות כולם עולים שעלו החל משנת 90' ואילך.
דוד הרטום: משרד הרווחה מפעיל את השירות לדרי רחוב, את כל הקומפלקס הזה, הוא אחראי מטעם המדינה והוא מפעיל את זה באמצעות הרשויות המקומיות.
דוד הרטום: כאשר זה גם הובהר בצורה מאוד ברורה בדו"ח מבקר המדינה, זה גם הובהר פה על ידי החברים ממשרד הרווחה, המשרד מתקצב את התיקצוב נטו שלו, שזה שבעים וחמישה אחוז, והרשות המקומית מוסיפה את העשרים וחמישה אחוז.
דוד הרטום: בנושא הזה בעיריית אשדוד, ואתם יודעים את זה, יש כלל חד משמעית, סופה מכירה את זה מהתקופה שהיתה לפני שנים חברת מועצת עירייה, בנושא הרווחה.
דוד הרטום: כל מה שהמשרד מתקצב העירייה שמה רזרבה לצורך העניין הזה בתקציב שלה כדי שהיא תוכל לממש את תמיד את העשרים וחמישה אחוז.
דוד הרטום: לא היה במשך כל השנים שאני מטפל ברווחה מקרה שהמשרד תיקצב איזו שהיא פעולה ועמדנו בפני שוקת שבורה שהעירייה לא היתה מוכנה לשים את המצ'ינג בבחינה הזאת.
דוד הרטום: האחריות על נושא התיקצוב, כמו שנאמר, היא של משרדי הממשלה.
דוד הרטום: קטונתי מלהגיד האם הבעייה היא בתוך החלוקה התקציבית בתוך משרד הרווחה או בתוך הסל הכולל שהמשרד מקבל מתקציב המדינה.
דוד הרטום: אבל פה הצרכים הם ברורים.
דוד הרטום: הנתונים של כמויות דרי רחוב בכל המדינה עלו במשך השנים.
דוד הרטום: אני חושב שהם עלו בין היתר כי יש יותר מודעות היום לנושא הזה ויש יותר ריצ'ינג אאוט, יוצאים יותר החוצה ומנסים להחזיר את האנשים לתוך המסלול שלהם.
דוד הרטום: אני לא בטוח שהבסיס התרחב כמו העובדה שאנשים שזקוקים לטיפול הזה ויוצאים ממנו התרבו.
דוד הרטום: אגב הנתונים גם מורים שמספר דרי הרחוב שנפטרו קטן במשך השנים האחרונות.
דוד הרטום: זאת אומרת לעובדה שיש יותר מודעות ויותר טיפול אני חושב שהדבר הזה בהחלט מקבל את הביטוי בהצלת נפשות.
דוד הרטום: יש כל שנה פחות מוות ברחוב כי יש יותר מודעות לעניין הזה.
דוד הרטום: יש מספר מסגרות, כמו שהוסבר, כאשר המסגרת הנמוכה ביותר מבחינת התעריף ומבחינת כוח האדם שצריך להיות זה הנושא של השלטר.
דוד הרטום: מרכז לאיבחון, טיפול ושיקום מחייב צוות יותר גדול.
דוד הרטום: למעשה במקום כמו באשדוד להגיע למרכז אבחון, טיפול ושיקום, וגם כשההוסטל עושה חלק מהמטלות האלה, צריכים להגיע לצוות של מנהל שהוא עובד סוציאלי פלוס עוד עובד סוציאלי אחד, פלוס אם בית פלוס מדריכים פלוס מתנדבים.
דוד הרטום: אני רוצה להסביר שגם לשלטר לפי הכללים של משרד הרווחה צריך להיות עובד סוציאלי.
דוד הרטום: כוח האדם הדרוש להפעלת מחסה, עובד סוציאלי או אחראי למסגרת, מדריכים ועובדים סמי מקצועיים או מתנדבים, אב-אם בית ושירותי שמירה.
סופה לנדבר: אבל לא נותנים להם, יש פה בעיה, הרי במקום גרים פי שניים אנשים.
דוד הרטום: אני תיכף אדבר על הנושאים האלה.
דוד הרטום: לגבי מרכז לאבחון, טיפול ושיקום הצוות כולל מנהל, עובד סוציאלי עם ניסיון באבחון, טיפול ושיקום דרי רחוב והתמכרויות.
דוד הרטום: אם יש למעלה מעשרים מטופלים עוד עובד סוציאלי נוסף.
דוד הרטום: אם בית, מדריכים עם ניסיון בטיפול באוכלוסיות חריגות, כולל תורנויות לילה, ומתנדבים אם יש צורך.
דוד הרטום: זאת אומרת לגבי הנושא של סוג התעריף,
גרסיאלה פלר: זו עבודה טיפולית של עשרים וארבע שעות.
דוד הרטום: לגבי השירות שניתן הם לא נכנסים לתוך הסל של מה שנקרא מרכז לאבחון, טיפול ושיקום.
דוד הרטום: אני בשמו של ראש העיר וגזבר העירייה שבדק את הנושא הזה, בכל מקרה, אם המשרד, וכך אנחנו מקוים, ישנה במידה מסויימת את סדרי העדיפות שלו ויעביר כספים נוספים לנושא הזה העירייה מתחייבת, ואני אומר את זה כאמירה מהחייבת, לתת את העשרים וחמישה אחוז שלה.
דוד הרטום: היא תיתן אותו בכל מקרה ברגע שהמשרד מאשר את זה.
דוד הרטום: אגב אני רוצה להגיד שהתכתבויות שלנו, כולל התכתבויות של ראש העיר עם מי שהיה סגן השר בספטמבר שנה שעברה, עם המנכ"ל בין היתר ביוני השנה, למעשה לא קיבלנו כל תשובה.
דוד הרטום: לגבי השאלות איך ממומן האדם שם בשלטר, שמונים אחוז הוא נותן מקצבת ביטוח לאומי שלו.
דוד הרטום: סיוע לשכירות, במידה ויש הסכם, זה מול משרד השיכון.
סופה לנדבר: רבותיי, אני במקום הזה הייתי, אני במקום הזה מכירה מזמן, ואני מחייכת אבל אני ממש כועסת.
סופה לנדבר: תשמעו, אני אחזיר אתכם הביתה ותחזרו עוד שבוע ימים ותתנו לנו דיווח איך מקיימים את הבית הזה.
סופה לנדבר: לא לגלגל את זה לכנסת.
סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו פנייה, אנחנו רוצים לטפל בפנייה, אני אומרת למשרד הרווחה, אני מכירה את עיריית אשדוד, אני מכירה את מה שעיריית אשדוד עושה.
סופה לנדבר: אני רואה בחומרה רבה שעיריית אשקלון גלגלה עיניים לשמיים, ולא הגיעה לכאן.
סופה לנדבר: אני היום כותבת מכתב לראש העיר, לא יכול להיות ולא יתכן דבר כזה שוועדת כנסת מזמינה אותם והם לא מגיעים.
סופה לנדבר: אני רואה את זה בחומרה רבה.
סופה לנדבר: אנחנו רואים כאן גורל של בני אדם מול העיניים שלנו, ואם בני אדם מסוגלים בעזרת הבית הזה לחזור לחיים אז זה פלוס לא לעירייה ולא למשרד הרווחה, זה פלוס לאותם אנשים שבמקום להרוויח כסף לבית שלהם מרוויחים כסף ומחלקים בין אנשים שהם מסכנים.
סופה לנדבר: אבל זה לא פונקציה שלהם.
סופה לנדבר: אז נכון שהם פתחו עמותה, נכון שהם חלק של דרי רחוב, אבל זה דבר לא יתכן.
סופה לנדבר: צריך לשנות להם את הסטטוס ומייד.
גרסיאלה פלר: אני רוצה להסביר את העניין של משרד השיכון.
גרסיאלה פלר: משרד השיכון אנחנו כן הגענו להסדר איתם ששנתיים כל דר רחוב הוא יכול לקבל שכר דירה מוגדל.
גרסיאלה פלר: במקום שש מאות חמישים שקל אלף ומשהו שקל.
גרסיאלה פלר: אנחנו בדרך כלל כשהם במסגרת הם לא מקבלים את השכר דירה הזה, כי באיזה שהוא שלב הם יוצאים בחזרה לקהילה.
גרסיאלה פלר: ברגע שהם יוצאים לקהילה הזכות הזו נשמרת כשהם יוצאים.
גרסיאלה פלר: כי מאבטחת הכנסה אחר כך הם לא יכולים גם כן להתחיל לשלם שכר דירה.
גרסיאלה פלר: אז מה שאנחנו כן עושים זה כשהם במסגרת, גם כן מקומית או מסגרת ארצית כמובן אז הם לא מקבלים את הסיוע הזה ושומרים, כשהם יוצאים בחזרה לקהילה.
גרסיאלה פלר: חוץ מזה יש הרבה שכבר ניצלו את הזכות הזאת.
גרסיאלה פלר: לא רק משכנתא, גם כן ניצלו את הסיוע בשכר דירה לפני שהגיעו להוסטל.
איגור בוגוסלבסקי: מה שבאמת מאוד חשוב שאנחנו באמת נוכל לעזור לאנשים.
שלומית: ואתם פניתם למשרד השיכון?
גרסיאלה פלר: לא פנו, כי שומרים להם את הזכות.
גרסיאלה פלר: אני חושבת שזה יופי מה שהם עושים, שלא פונים כדי שהם לא יקבלו את הסיוע הזה ושומרים להם את הזכות שהם יוצאים מההוסטל.
איגור בוגוסלבסקי: יש הרבה, וזה מאוד בעייתי במשרד השיכון כמה אנחנו פנינו.
גרסיאלה פלר: אני רוצה להוסיף, בשנה שעברה בדצמבר 2005 יצא דו"ח מבקר המדינה, שביקר את הטיפול בדרי רחוב ברשויות המקומיות, גם כן בשבע רשויות מקומיות, גם כן הגיע אלינו כמובן.
גרסיאלה פלר: ומה שהם כתבו, עליה של דרי רחוב, מספר דרי הרחוב המטופלים, מ-2000 עד 2004, זה היה של מאתיים שבע עשרה אחוז.
גרסיאלה פלר: כל שנה יש לנו עלייה במספר המטופלים.
גרסיאלה פלר: כשהתקציבים עלו רק בשלושים אחוז.
גרסיאלה פלר: זה נתונים של מבקר המדינה, זה הנתונים שאנחנו נתנו להם, וזה התוצאה.
גרסיאלה פלר: מה שזה אומר שעם כל הרצון שלנו אנחנו כרגע לא יכולים לענות על הצרכים.
גרסיאלה פלר: אנחנו לא יודעים מה לעשות, אין לנו תשובות, אין לנו תקציב.
גלית רייכמן מימון: אני יכולה רק לחזור על הדברים של חנן, שבסך הכל אנחנו הגענו כרגע למיצוי מלא של התקציב, התקציב שיש לנו כרגע מספיק אולי לעוד חודש, מיליון שקל הנוספים לעוד חודש נוסף, ולאחר מכן התקציב פשוט מסתיים.
גלית רייכמן מימון: ואנחנו מאוד מקווים שכמו ששנה שעברה, בסוף השנה, הצלחנו לגרד עוד שני מליון שקלים, גם השנה נצליח לעשות את זה.
גלית רייכמן מימון: אבל כמו שהוא אמר, סך הכל על מנת שכל המקרים יקבלו מענה אנחנו צריכים חמישה מליון שקלים,
גרסיאלה פלר: בלי לגדול, בלי תכניות מגירה, בלי שום כלום.
גרסיאלה פלר: ממש לשמור על הקיים, אנחנו צריכים עוד חמישה מליון שקל.
גרסיאלה פלר: זה לא יעזור.
גרסיאלה פלר: אין לנו את זה, אין לנו תשובות.
סופה לנדבר: למה המשרד לא פנה לא לוועדת כספים, לא לוועדת רווחה?
גלית רייכמן מימון: זה נמצא בראש סדר העדיפויות של המשרד אבל עד כה לא קיבלנו מענה.
דוד הרטום: מה התשובה של האוצר לפניות שלכם?
גלית רייכמן מימון: שבמסגרת סדרי העדיפויות של המשרד השמיכה כבר משוכה עד קצה גבול היכולת שלה.
גלית רייכמן מימון: יש גם ילדים בסיכון שזה גם נושא מאוד בוער.
דוד הרטום: לדעתי צריכים להיות פה עוד שני משרדי ממשלה.
דוד הרטום: ראשית כל משרד הקליטה, הם החליטו שהם מטפלים בעולים החדשים דרי רחוב רק בשנה הראשונה שהם בארץ.
דוד הרטום: ואפילו היום הם לא מטפלים, כלומר מגיע עולה שאין לו שום סידור ושום דבר כבר מהיום הראשון הוא נופל על המסגרות הקיימות.
דוד הרטום: אני חושב שאנשים שכולם מוגדרים כעולים חדשים בסופו של דבר צריך משרד הקליטה להיות שותף בנושא הזה.
דוד הרטום: המשרד השני לפי דעתי שהיה צריך להיות זה משרד השיכון.
דוד הרטום: כי יכול להיות שאותן החלטות שהיו בשעתו לפני חמש שנים, שקבעו את המסגרות של דרי רחוב, מחייבים רביזיה.
דוד הרטום: זאת אומרת אם הסיפור הזה של התיגבור של האלף שקל או האלף מאה שקל הוא לא מתאים לאנשים שנמצאים בשלב השיקומי ושם צריך מסגרת נוספת אני חושב שהדבר הזה חייב לקבל את הביטוי שלו.
דוד הרטום: יכול להיות שגם כדי לעודד את האנשים להיות במסגרת ומצד שני לצאת ממנה, צריכים לתת להם את התקופה שנמצאים בתוך מסגרת מסודרת אקסטרא מעבר לתקופה של השיקום אחרי זה.
דוד הרטום: כי אחרת באמת ההכוונה שהם מקבלים אומרים אל תנצלו את זה עכשיו כי זה יחסר לכם אחר כך.
דוד הרטום: אבל מצד שני אפילו שלטר לא יכול להתקיים בלי שיש גם את האלף מאה שקל האלה וגם את מה שמקבלים ממשרד הקליטה.
גרסיאלה פלר: אני כן רוצה לציין, עד לפני שנתיים אנחנו קיבלנו תקציב ממשרד הקליטה, כחצי מליון שקל לשנה, והם, כהחלטה שלהם של מנכ"ל משרד הקליטה הפסיקו עם התוספת התקציבית של חצי מליון שקל בטענה שאין להם תקציב.
גרסיאלה פלר: ואז הכל חזר אלינו.
גרסיאלה פלר: שנתיים או שלוש אם אני לא טועה כבר אנחנו לא מקבלים ממשרד הקליטה שום עזרה בטיפול בדרי רחוב.
גרסיאלה פלר: זה קשור מאוד, כי הם עולים.
סופה לנדבר: הם מביאים את העולים והם חייבים לטפל בהם.
גרסיאלה פלר: זה לא שזה לא קשור אלא פשוט היום הם מתעלמים מהם.
גרסיאלה פלר: זה לא בסדר עדיפות.
גרסיאלה פלר: מה שנשאר להם, כי הם עזרו גם כן לרשויות המקומיות בזמנו, ליחידות המקומיות, יש תקן אחד של עובדת סוציאלית בעיריית תל אביב שעדיין הם מפעילים אותו, וזהו זה.
דוד הרטום: אגב באשדוד יש יותר עולים מאשר בתל אביב.
דוד הרטום: בתל אביב מתקצבים.
סופה לנדבר: תשמעו רבותיי, אתם יודעים, יש כמה אמהות אבל אין מי שיטפל בילדים האלה.
סופה לנדבר: תשמעו, אנחנו נחזור לישיבה הזאת תוך שבועיים, אני אזמין לישיבה הזאת גם את משרד הקליטה וגם את משרד השיכון וכמובן משרד הרווחה.
סופה לנדבר: אני דורשת שעיריית אשקלון אם מנהלת האגף לא יכולה להגיע שראש העיר יגיע לכאן.
סופה לנדבר: נציג עיריית אשדוד נמצא, אני יודעת שראש העיר גם יחד עם דויד היו בבית הזה, אין להם תקציבים לעזור אבל מה שיש להם הם נותנים.
סופה לנדבר: אני מגלגלת את זה לכיוון של משרד הרווחה ומשרד האוצר, הם יצטרכו לפתור את הבעייה תוך שבועיים, משרד השיכון צריך להסתכל על מה שקורה היום.
גרסיאלה פלר: אנחנו לא הצלחנו, זה באמת היתה בקשה שלנו ממשרד הרווחה למשרד השיכון, להכיר כל הזמן שהבנאדם נמצא במסגרת אז לתת להם את השכר דירה מוגדר פלוס את השנתיים כשהם יוצאים.
גרסיאלה פלר: את זה הם אומרים תגידו תודה שאנחנו לא הורדנו עדיין את השנתיים.
גרסיאלה פלר: הדבר היחיד שהצלחנו כן להגדיל, זה בבית לחיים.
גרסיאלה פלר: ברגע שיהיה לנו, אני מקווה שהשנה נוכל להתחיל להפעיל את בית לחיים, יש מכרז בדרך.
גרסיאלה פלר: כל זמן שהבנאדם יהיה במסגרת של בית לחיים, הם כן יתנו את השש מאות חמישים שקל או את האלף ומשהו, כעזרה לתוספת שלנו בעצם.
גרסיאלה פלר: בשבילנו זה חסכון די רציני וזה כשותפות, אבל זה רק בעניין של בית לחיים, לא במסגרות אחרות.
גרסיאלה פלר: זה כל אלה שהם לא ברי שיקום והם צריכים דיור מוגן כי הם לא יכולים לחזור לחיים עצמאיים, וברגע שהם לא יהיו בבית מוגן אז הם יהיו ברחוב, ואנחנו יודעים מה יהיו התוצאות.
סופה לנדבר: גם אלה יהיו ברחוב, בגלל שמחר אם הבית הזה ייסגר, והאנשים האמיצים האלה שלקחו על עצמם את הגורל של אנשים זרים.
סופה לנדבר: טוב, אנחנו עושים ישיבה בעוד שבועיים ואני מבקשת ממשרד הרווחה, עם כל הכאב שלי, יחד עם העיריות, להגיע לכאן עם תשובות.
סופה לנדבר: אתם תפנו לשר הממונה, במקרה זה ראש הממשלה ממונה על המשרד שהוא בלי שר.
סופה לנדבר: אנחנו גם עושים דיון בשבוע הבא כנראה, אני אפנה לכל השרים, לשר השיכון, לשר הקליטה, לשר האוצר, ואם נצטרך נצא יחד אתם לרחוב, נחזיר אותם לרחוב.
סופה לנדבר: זה יהיה כנראה סיפור של מדינת ישראל וזה יהיה כנראה סיפור של סוכנות יחד עם משרד קליטה.
סופה לנדבר: הם מביאים לכאן אנשים, מישהו צריך להיות אחראי על גורל של אותם אנשים שמגיעים למדינה.
סופה לנדבר: אנחנו שמענו כמה מקרים שאני לא יודעת, אני לא רציתי לשמוע את כולם לא בגלל שלא רציתי, בגלל שבעצם אנחנו ממש שותפים לצער של האנשים האלה, ואני מרגישה מה שהם עברו.
סופה לנדבר: אם רופא שאחרי תקופה קצרה ביותר קיבל רישיון והיה מסוגל לעבוד ונכשל בחיים האישיים שלו ורוצה לחזור לחיים אז צריכים לעזור לו.
סופה לנדבר: אם מהנדס נשאר בלי בית ונשאר בבית חולים ולא היה מי שיקבל אותו, ואני מכירה שם כל מקרה ומקרה, היתה שם אישה אחת שלפי הבירוקרטיה של מדינת ישראל אפשר להגיד רבותיי, שתישאר בחוץ.
סופה לנדבר: היא היתה לבד עם ילדה קטנה.
גרסיאלה פלר: אני חושבת שזה לא מתאים שהיא תהיה שם.
סופה לנדבר: נכון, לא מתאים, אבל יותר טוב להשאיר אותה בגן הציבורי איפה שהיא היתה.
סופה לנדבר: אני מציעה לכם, אל תאספו יותר אנשים.
סופה לנדבר: לאלינה, העובדת הסוציאלית, שהיא כל כך נחמדה ושאני מאוד מכבדת אותה, תגידו "יותר לא".
סופה לנדבר: אם ישבו מול העירייה, ואני יודעת שצבי ואתה דוד עושים הכל, אבל לא לגלגל את הצרות לכיוון של העמותה.
סופה לנדבר: שיישארו איפה שהם נמצאים.
סופה לנדבר: בגן ציבורי, במקלט.
סופה לנדבר: אני ממש שותפה, בגלל שאני גרה בעיר אשדוד אני יודעת שאשדוד עושה הכל ואני יודעת את הדברים שדוד עושה כמנהל אגף ועובדים סוציאלים שלו.
סופה לנדבר: אבל תשמעו, אם אנחנו מצאנו, סליחה על הביטוי, "פריירים", שלקחו על עצמם את הגורל של האנשים, משרדי הממשלה חייבים לעזור להם.
בנימין בלונרוביך: חוץ מזה יש לנו תוספת שיצאו שני אנשים שהם מצאו משפחה שלהם בחוץ, ברוסיה, אחד במולדובה, אז עזרנו לצאת מפה.
בנימין בלונרוביך: הם לא מסודרים פה אז עזרנו, עשינו ויזה והכל בקונסוליה הרוסית, אז שלחו אנשים למשפחה שלהם.
בנימין בלונרוביך: והיו שני מקרים שלנו, שאף אחד לא שילם על זה כסף.
איגור בוגוסלבסקי: היה אחד שהיה תושב ישראל, בא לבד, היה מבוגר, בן שבעים וארבע, משהו כזה.
איגור בוגוסלבסקי: אז גם באשדוד מישהו לקח את המסמכים, הכניס אותו למקלט שאי אפשר לישון שם, עשה הוראת קבע, קיבל את כל הכסף, הוא היה בנאדם מבוגר, עם זקן כזה, הסתובב שם ברחובות.
איגור בוגוסלבסקי: נתן לו סתם לחם ומים, והבנאדם היה חולני, אמר באתי לראות איך גרים היהודים, יש לי משפחה ברוסיה, יש לי ילדים, אז יצרנו קשר, התקשרנו למשפחה, איפה אבא, עלה לארץ ונעלם.
איגור בוגוסלבסקי: אז עזרנו לו, נסענו לשגרירות ברוסיה, הכנו את כל המסמכים.
בנימין בלונרוביך: סליחה, על זה לא מבקשים אפילו כסף.
בנימין בלונרוביך: לא קיבלנו כסף ולא מבקשים על זה כסף.
בנימין בלונרוביך: ככה, זו עזרה ועל זה לא מקבלים גרוש אחד.
סופה לנדבר: משרד הרווחה, אני מבקשת, אני מבינה את המצב אבל כנראה אתם לא צריכים לגלגל עיניים לשמיים ולהגיד שאין.
סופה לנדבר: תחזרו הביתה, תחשבו איזה רזרבות יש, מאיזה תקציב אפשר להעביר לכיוון הזה ולתת להם אפשרות לסיים את השנה בכבוד ולהמשיך בכבוד להחזיק את האנשים האלה ולהחזיר אותם לחיים רגילים.
סופה לנדבר: בעוד שבועיים נקיים ישיבה עם מנהלי פרוייקט, עם עיריות, עם משרד הרווחה, משרד השיכון, משרד הקליטה, וגם יישלח מכתב לראש העיר של אשקלון שאנחנו רואים זאת בחומרה רבה.
סופה לנדבר: אני פותחת את הישיבה, אנחנו נעשה סבב הכרות.
סופה לנדבר: חברת הכנסת סופה לנדבר, יושבת ראש ועדת פניות הציבור.
אילן גת: סמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת משלים לתושב חו"ל, שעובדת בשיתוף פעולה עם שרותי בריאות כללית, על שמירות הזכויות בישראל.
אבישי גלי: אני מנהל מחלקת המבוטחים והחברות בשרותי בריאות כללית.
30083: מנהל מחלקת זכויות חברים, בקופת חולים לאומית.
דני פייגה: אני אחראי גם על החברות של "מכבי".
נטשה פטרובסקי: אני עוזרת של חברת הכנסת סולודקין.
סופה לנדבר: כשמרינה סולודקין לא יכולה להגיע, היא שולחת נציגים.
אלכס סוטובסקי: אני רואה חשבון, בעצם יזמתי פנייה לחברת הכנסת לנדבר.
נדיה פריגת: אני מנהלת אגף תושבים חוזרים, במשרד הקליטה.
נתן סמוך: הלשכה המשפטית במשרד הבריאות.
תלמה פרידברג: מנהלת תחום בביטוח הלאומי.
דניאל אלקיים: מנהל אגף בביטוח לאומי.
שלומית אבינח: מנהלת הוועדה.
יניב רונן: עוזר מחקר ומידע.
סופה לנדבר: אלכס, בבקשה תציג את הבעייה.
אלכס סוטובסקי: בעבודה השוטפת במשרד, נתקלנו במספר רב של אנשים שכאשר הם חזרו לארץ, הם לא ידעו כלל שהם לא זכאים לקבל שרותי קופת חולים.
סופה לנדבר: ביקשתי להעלות את הנושא הזה בוועדת פניות ציבור מפני שיש פניות רבות ואנחנו צריכים לפתור את הבעיה.
סופה לנדבר: מה הבעיות, מתי היתה חקיקה, מתי היה תיקון של חוק, מה היה בחוק ובמה נתקל בנאדם כאשר הוא נמצא במצב של סטטוס תושב חוזר.
יניב רונן: כידוע לכולנו חוק ביטוח בריאות ממלכתי קיים מ-94', עד שנת 2001 תושב חוזר היה זכאי לכל הזכויות מתוקף החוק, מייד כשהוא נחת בארץ.
סופה לנדבר: אפילו שהוא היה תושב חוזר,
יניב רונן: כן.
יניב רונן: בשנת 2001 התקבל תיקון לסעיף 58, יוזמה של משרדי האוצר והבריאות, מתוך איזו שהיא ראייה של אנשים ישראלים שחיים הרבה שנים בחו"ל וכאשר נמצאים במצב בריאותי קשה באים לארץ על מנת לבדוק מה הזכויות שלהם.
יניב רונן: התיקון עשה שני דברים.
יניב רונן: אחד, תקופת המתנה של תושב חוזר עד שהוא זכאי לקבל את זכויותיו, ואפשרות לקצר את תקופת ההמתנה בחצי שנה על ידי תשלום מיוחד.
יניב רונן: תקופת ההמתנה בתיקון המקורי בשנת 2001 נעה בין ארבעה חודשים מינימום לשנתיים מקסימום.
יניב רונן: ארבעה חודשים זה חישוב של שהייה של שנתיים בחו"ל, חודשיים לכל שנת שהייה.
יניב רונן: בשנת 2005 כלומר לפני שנה בעצם הסעיף הזה תוקן לאחר משא ומתן בין משרד הקליטה למשרד האוצר.
יניב רונן: תיקון תקופת ההמתנה המקסימלית קוצרה לשמונה עשר חודשים, כלומר שנה וחצי במקום שנתיים, והתשלום המיוחד שמאפשר לקצר את התקופה לחצי שנה הוקטן באופן משמעותי, מסכום של בערך ששים אלף שקלים לסכום שעומד היום על שמונת אלפים חמש מאות חמישים שקלים.
דניאל אלקיים: גם התקופה.
דניאל אלקיים: פעם היה תשלום מיוחד לשנים עשר חודשים, ועכשיו הורדנו את זה לשישה.
דניאל אלקיים: בשלושה דברים היה תיקונים, והכל בזכות משרד הקליטה.
דניאל אלקיים: היה פעם כשאדם היה משלם את סכום הגבוה, למרות שהוא שילם הוא היה צריך להמתין שנים עשר חודש ורק היה זכאי.
סופה לנדבר: הוא היה צריך לשלם ששים אלף ₪ ועוד לחכות שנה.
דניאל אלקיים: עכשיו הורידו את הסכום ומחכים רק חצי שנה.
סופה לנדבר: עכשיו משלמים שמונת אלפים חמש מאות חמישים ומחכים חצי שנה.
נתן סמוך: מי שמשלם את הסכום עוד בהיותו בחו"ל כשהוא מגיע לארץ בעקרון הסעיף לא מטיל עליו תקופת המתנה נוספת.
יניב רונן: זה הדבר הבא שרציתי להגיד, שהמוסד לביטוח לאומי מאפשר לישראלים ששוהים בחו"ל ויוצאים שרוצים לחזור שהיו בחו"ל תקופה ארוכה, מאפשר לשלם את הסכום, את התשלום המיוחד חצי שנה מראש, ואז החצי שנה עוברת ואז כשהתושב נוחת בארץ הוא זכאי לכל הזכויות.
יניב רונן: אני מדבר על המקרה הכללי.
יניב רונן: יש מקרים שקשורים, כמו ילדים, חיילים משוחררים, חיילים בשירות של קבע, תלוי איזה שרות קבע, אני בכוונה לא נכנס לכל הנושא הזה.
יניב רונן: קופות החולים, כפי שהבנתי כשדיברתי כמעט עם כל הנציגים פה, נותנות פתרונות לתושבים חוזרים שנמצאים בתקופת ההמתנה.
יניב רונן: הפתרונות האלה עלותם מאוד גבוהה.
יניב רונן: אם נלך על הזול ביותר זה הסדר שמציעה קופת חולים לאומית לקבוצת הגיל של תשע עשרה עד עשרים וחמש, זה סכום של תשעים ותשעה שקלים לאדם לחודש, כאשר הביטוח הזה לא כולל טיפולי הריון ולידה.
סופה לנדבר: מדובר בשקלים או בדולרים?
יניב רונן: בקופת חולים לאומית זה בשקלים.
יניב רונן: יש מחירים אחרים שהם בדולרים.
יניב רונן: זה לא כולל היריון ולידה, טיפולי פריון, מחלות קשות ומחלות כרוניות, בעצם כל המקרים הכי קשים.
יניב רונן: אני לא רואה מודל, אני לא מכיר את אוכלוסיית החולים אבל אנחנו יכולים לתאר לעצמנו שהסכומים האלה הם סכומים שלא הרבה אנשים יכולים לעמוד בהם.
יניב רונן: מעבר לכך למרות שהחוק היום מאוד ברור והתנאים מפורסמים בצורה די בהירה באתר של המוסד לביטוח לאומי כנראה שיש איזה שהוא קצר בתקשורת בין הרשות המבצעת לבין התושבים החוזרים, הפניות מגיעות, ולכן התכנסנו היום.
סופה לנדבר: משרד הקליטה, תגידו בבקשה, מה מספר או כמות האנשים שאתם מגדירים כתושב חוזר שבעצם אין להם זכויות רפואיות שהם צריכים?
סופה לנדבר: על איזו כמות אנשים מדובר?
נדיה פריגת: אצלנו נרשמו מאתיים חמישים אנשים, שזה כולל גם ילדים.
נדיה פריגת: עד גיל שמונה עשרה ההגבלה לא חלה.
נדיה פריגת: אבל מעבר לזה זה גם משמש חסם מסויים להרבה אנשים אחרים.
נדיה פריגת: לא רק אלה שהגיעו לכאן, אלה שרוצים להגיע ולפעמים זה מאוד מרתיע אותם.
נדיה פריגת: כמו שיניב אמר אנחנו עשינו מאמץ אדיר לתיקון, והתיקון התקבל, אבל התקבל תיקון חלקי.
נדיה פריגת: הוא משפר מאוד את המצב, אבל התיקון הוא חלקי.
נדיה פריגת: למשל שמונה עשר חודש לדעתי זה מוגזם.
נדיה פריגת: אנחנו כבר מדברים על חוק קיים, אבל שמונה עשרה חודש לא נותן שום דבר לאף אחד.
נדיה פריגת: שנים עשר חודש בספטמבר זה בהחלט יכול היה להספיק.
נדיה פריגת: אבל השגנו בעיקר הורדת הסכום באופן מאוד משמעותי, קיצור התקופה המזכה בפידיון ההמתנה, השגנו את הקיצור בכל זאת מעשרים וארבע לשמונה עשרה, ועוד תיקון שאנשים שעבודתם מחייבת אותם ביציאות לחו"ל לא חייבים בתום הביטוח הלאומי להיות עשרים וחמישה יום בחודש, שזה המשמעות של ההמתנה בארץ, המתנה זה להיות בארץ, עשרים וחמישה יום כל חודש.
נדיה פריגת: ואם מישהו בצרכי עבודה יוצא היום מאפשרים לו ומכירים בחודש הזה כחודש המתנה ולא מוסיפים לו עוד חודש נוסף בגלל שהוא חרג.
סופה לנדבר: מה אתם רציתם להשיג?
נדיה פריגת: מה שאנחנו השגנו השגנו.
נדיה פריגת: זאת אומרת אנחנו רצינו להשיג תקופת המתנה מירבית של שישה חודשים, זאת היתה המטרה שלנו.
נדיה פריגת: אבל היום אנחנו כבר מעבר לזה.
סופה לנדבר: מה זה מעבר לזה?
נדיה פריגת: מעבר לזה כי היום זה כבר עשרה חודשים המתנה בלאו הכי.
נדיה פריגת: זאת אומרת כבר לא ריאלי לדבר על שישה חודשים.
סופה לנדבר: לא הבנתי למה,
נדיה פריגת: בכל אופן זאת היתה ההצעה המקורית, והתפשרנו עם האוצר על שמונה עשרה במקום שישה.
נדיה פריגת: יש כמה בעיות שבעיקר קשורות לאנשים, או שהם חסרי אמצעים או שהם מבוגרים, כי מבוגרים גם אם ישלמו שישה חודשים בחו"ל יש אמנם הסדר של הביטוח לאומי שמקל עליהם ומחזיר להם הוצאות של שירותי רפואה פרטיים לפי תעריף של חוק ביטוח בריאות, אבל עדיין אנשים צריכים להוציא את ההוצאות האלה עד שהם יקבלו את ההחזר.
נדיה פריגת: וזה בעייתי וזה נוגע בעיקר בשאלת התושבות שהביטוח הלאומי יידע להסביר את זה יותר טוב ממני.
נתן סמוך: זה לא קשור בכלל לסעיף 58.
נדיה פריגת: זה לא קשור, אבל זה משליך, מאוד.
נדיה פריגת: זה יוצר עובדה בשטח שהאנשים האלה גם אם שילמו, ואם הם מגיעים בגיל ששים פלוס אז הם עדיין ממתינים את התקופה הזאת ועדיין צריכים לשאת בהוצאות מכיסם.
נדיה פריגת: וכשאין להם זה בעייתי מאוד.
נדיה פריגת: ועוד נושא שמאוד מאוד מטריד אותי זה נושא שבתקופת ההמתנה יש בעיה של מעקב הריון.
נדיה פריגת: זאת אומרת אישה בהריון שמגיעה היא לא יכולה, היא צריכה לשלם מכיסה את מעקב ההריון, אלא אם כן היא משלמת את השמונת אלפים חמש מאות חמישים שקל ואם היא משלמת את זה בארץ אז יש לה המתנה של שישה חודשים, והיא בהריון, היא לא יכולה להמתין למעקב הריון.
סופה לנדבר: אומרים נו אז מה.
סופה לנדבר: אני טיפלתי במקרים כאלה שאני אומרת רבותיי, האכזריות שלנו הגיעה לשיא.
סופה לנדבר: אנחנו מדינה של יהודים שבעצם אנחנו רצינו שאותם תושבים שעזבו את מדינת ישראל השאיפה שלנו שהם יחזרו הביתה.
סופה לנדבר: אז בשאיפות זה נפרד ובחקיקה זה משהו שלא ברור לי.
נדיה פריגת: יש עוד מרכיב אחד בכל הנושא הזה שמאוד מקשה.
נדיה פריגת: אנשים שחוזרים צריכים בעצם, הם לא יכולים להישאר בלי ביטוח בתקופת המתנה, הם צריכים לשלם ביטוחים פרטיים, ויש פה נציגים של מכבי וכללית, ואני באמת רוצה להודות, גם למכבי ובעיקר לכללית שמאוד עוזרים, אבל שוב, יש מקרים, למשל מקרים שאישה, בת ששים וארבע, שעברה מחלת סרטן, החלימה, היא בטיפולים היום עם תרופה שאפילו נמצאת בסל הבריאות, ולא עושים לה ביטוח פרטי.
נדיה פריגת: היא לא יכולה לחזור, היא פשוט לא יכולה לחזור לארץ כי היא מסכנת את עצמה.
נדיה פריגת: ובגיל הזה היא גם תמתין, היא לא רוצה לקחת את הסיכון הזה על עצמה.
נדיה פריגת: אבל הוא גם משלם שוטף, ואם הוא עובד אז מורידים לו לפי ההכנסה שלו, ואם הוא לא עובד אז הסכומים יותר קטנים אבל גם קשה לו לשלם כי הוא לא עובד.
נדיה פריגת: זאת אומרת הוא משלם שלוש פעמים.
נדיה פריגת: הוא משלם את ביטוח הפרטי, הוא משלם לביטוח לאומי ביטוח בריאות והוא משלם שירותים פרטיים על מחלות שביטוח רפואי פרטי לא מכסה.