GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה רפלוביץ: דבר אחד זה לכבות את השריפה שקיימת ושייתנו להביא את התרופות באופן חופשי ומרפאה לא תוכל לקבל את התרופה מהיבואן מבלי שהרופא חתם על התחייבות שהוא לוקח את האחריות על עצמו.
משה רפלוביץ: זו דרישה לגיטימית שאנחנו מקבלים אותה כי אנחנו לא רוצים להתחמק מאחריות שלנו.
משה רפלוביץ: ברשותך, הייתי רוצה להתייחס ולומר איך אנחנו רואים את הפתרון לטווח ארוך מכיוון שהשריפה נוצרה לא במקרה אלא היא נוצרה בגלל בירוקרטיה שמקשה מאוד, בעצם מונעת מאתנו לעסוק במקצוע שלנו.
משה רפלוביץ: בטווח ארוך אנחנו אומרים שכל תרופה שהאמריקאים או האירופאים אישרו אותה, תנו להביא אותה ארצה אלא שיבדקו שיש אכן אישור של האמריקאים או של האירופאים להשתמש בתרופה הזאת.
משה רפלוביץ: כשאני אומר אירופאים, הכוונה לשוק האירופאי המשותף כי אני לא רוצה מדינות עולם שלישי שמייצרות תרופות ברמה נמוכה.
משה רפלוביץ: אני לא רוצה להיכנס כאן למונחים מקצועיים, אבל אם לתרופה יש אישור מסוים, זאת אומרת שאפשר למכור אותה באותה מדינה בה היא מיוצרת, זה אומר שהתרופה היא ברמה גבוהה.
משה רפלוביץ: תרופות כאלה שיש להן גם אישור של מינהל התרופות וגם מותר למכור אותן באותה מדינה בה היא מיוצרת, אנחנו רוצים שיביאו אותן לכאן באופן חופשי.
משה רפלוביץ: שיבדקו שאכן יש להן אישור אבל שלא יתחילו לבדוק עוד פעם אם המפעל עומד בתקנים ואם התרופה היא בסדר כשהיא עומדת ככה או אחרת.
משה רפלוביץ: את כל הדברים האלה בדקו בארצות המוצא של התרופות.
משה רפלוביץ: כאמור, נושא אחד הוא נושא היבוא.
משה רפלוביץ: הנושא השני הוא שכאשר הגענו למצב שכבר אין תרופות וטרינריות בארץ אז שלפחות ייתנו לבתי מרקחת להכין לנו תרופות.
משה רפלוביץ: תקנות משרד הבריאות אומרות שבתחום ההומני שיש תרופות למכביר, מותר לבית-מרקחת לייצר עבורנו 26 הכנות בחודש עבור רופאים הומניים, כשמדובר בתחום הווטרינרי שאין תרופות בכלל, מותר רק שלוש ואני לא יודע מהיכן נולד המספר הזה.
משה רפלוביץ: אין לי מושג איך הגיעו למספר של שלוש, למה לא 300 ולמה לא 3,000.
משה רפלוביץ: אין תרופות בארץ ונותנים שלוש הכנות.
משה רפלוביץ: אנחנו אומרים שיש תרופות שהן מיוחדות לחתולים ואנחנו רוצים להשתמש בהן, רוצים שבית המרקחת ייצר לנו אותן.
משה רפלוביץ: בבית מרקחת מותר להכין את זה עבור שלושה רופאים בלבד בחודש.
משה רפלוביץ: זאת אומרת, אם הוא הזמין כדור כזה והוא הזמין כדור כזה ואני הזמנתי כדור כזה, הוא כבר לא יוכל לקבל אותו כי הוא הרביעי.
משה רפלוביץ: למה?
משה רפלוביץ: ככה.
משה רפלוביץ: אפליה שנייה שאנחנו רואים זה בין חיות משק לבין חיות מחמד.
משה רפלוביץ: בחיות משק גם היבוא הוא יותר פשוט, כאשר מאשרים עשרים אלף אמפולות לחיות משק.
משה רפלוביץ: חיות משק אלה חיות שמיועדות למאכל ושם הבעייתיות עם תרופות היא הרבה יותר גדולה כי בסוף אנחנו אוכלים את התרופות שהחיות מקבלות.
משה רפלוביץ: שם העסק הולך הרבה יותר קל, אבל כשאנחנו צריכים תרופות לכלבים, אנחנו לא מצליחים לקבל תרופות.
משה רפלוביץ: במקרה של חיות משק מותר לרופא שמטפל בפרות לתת לחקלאי את התרופות שהוא צריך ויש לו בקבוקים שמתאימים.
משה רפלוביץ: הוא לא יכול לרשום לפרה תרופות של בן-אדם, אבל לחתולים גם אי-אפשר לרשום תרופות של בן-אדם, אי-אפשר לתת להם תרופות של בן-אדם ובבתי המרקחת אין תרופות לחיות.
משה רפלוביץ: לא נותנים לנו למכור במרפאות שלנו את התרופות שמתאימות לחיות.
משה רפלוביץ: לא יודע.
משה רפלוביץ: בכל העולם הנאור תרופות לבעלי חיים נותן הרופא הווטרינר כי הוא יודע מה החתול צריך ומה הכלב צריך.
משה רפלוביץ: יש מקומות בעולם שבבית מרקחת אסור למכור תרופות לחיות מחמד אלא רק אצל רופא אפשר לקנות אותן, אבל בכל העולם רופא יכול לתת את התרופות שבעל החיים צריך, אבל כאן בארץ זו עבירה פלילית.
משה רפלוביץ: אני עומד בפני הדילמה, או שאני נותן תרופות לבעלים של בעל החיים או שאני לא מטפל כי בבית מרקחת הוא לא ישיג.
משה רפלוביץ: הוא ישיג כדורים שהחתול לא יבלע אותם, או שהוא ייחנק מהם, או שהמינון שלהם לא מתאים לו, או שהוא יצטרך בבית לעמוד עם מיקרוסקופ ולחלק כדור לעשר חתיכות כדי להגיע למינון שהחתול שלו צריך כי יש הבדל בין בן-אדם ששוקל שבעים קילו לגור חתולים ששוקל חצי קילו.
משה רפלוביץ: אם אני אסכם את מה שאמרתי, בעצם יש לנו שלוש בקשות: שייתנו לנו לייבא תרופות, שכל התרופות שיש על המדפים של הרופא האמריקאי שהוא יכול להשיג אותם, גם אנחנו רוצים אותם כאן.
משה רפלוביץ: שייתנו לנו לייבא את התרופות באופן חופשי ארצה, שנוכל לעבוד עם אותן תרופות שאנחנו מכירים.
משה רפלוביץ: ב.
משה רפלוביץ: שייתנו לנו למכור תרופות שמתאימות לחיות שאנחנו מטפלים בהן.
משה רפלוביץ: ג.
משה רפלוביץ: אם יש מחסור בתרופה, שייתנו לבית המרקחת לייצר לנו באופן סדיר ולא לדאוג במסורה לשלוש הכנות בחודש.
רון רם: קשה להאמין שאנחנו כמדינה קטנה של מספר מיליוני תושבים יכולים לבדוק את התקן האמריקאי או התקן האירופי כי אין לנו תקציבים לכך.
רון רם: חלק מהתרופות אושרו שם בתקציבים של מיליוני דולרים ופה בארץ אף אחד לא יוכל להעמיד לניסוי קליני ולבדוק את התרופות.
רון רם: אני מציע שלא נהיה כאן אור לגויים אלא נקבל את התקן האמריקאי או האירופי.
רון רם: מקובל עליי לומר שלא כל מה שנעשה בחו"ל צריך לחייב כאן, אבל כאן מדובר על בעלי חיים שלא אוכלים אותם וצריך להסתכל על זה בהפרדה מרכזית מרפואה הומנית ומרכזית מרפואה של חיות משק שאיכשהו מגיעות לאדם.
רון רם: אם אנחנו מטפלים בלול, אחר-כך אנחנו אוכלים את התרנגולת ויש חשש שאולי טיפלו בלול עד היום האחרון באנטיביוטיקה אבל כאן אין חשד כזה כי לא אוכלים כאן לשמחתנו לא כלבים, לא חתולים ולא חיות מחמד אחרות.
רון רם: ההגבלה - שלדעתי נעשית מסיבות כלכליות – של הרופאים הווטרינריים למכור תרופות לחיות מחמד במרפאות היא הגבלה לחלוטין לא הגיונית.
רון רם: אותו רוקח שמקבל לדוגמה דוקסילין, זאת תרופה לטיפול בקדחת הקרציות, ורואה שלכלב נרשמו חמישה כדורים ליום שזה המון, יכול לומר ללקוח שזה המון, בבן-אדם מטפלים בשני כדורים וזה מספיק, אבל הוא לא מבין שזה כלב סן ברנרד וזה המינון והוא לא למד ולא הוכשר להבין במינונים של תרופות בבני אדם, ואותו רוקח מכשיל את האדם ויכול לגרום בצורה סיבובית גם לפגיעה באדם.
רון רם: אותו רופא שרושם את התרופה, זוהי ההכשרה שלו והוא יהיה צריך לתת את הדין אם הוא עשה טעות.
רון רם: לא נראה לי שכל רוקח צריך להיכנס למינון תרופות לחתול או לכלב ולומר אם זה מתאים או לא מתאים.
רון רם: אני חושב שלא צריך לפחד מפתיחת סכר יבוא התרופות.
רון רם: צריך לעשות את זה בצורה מושכלת כאשר כל תרופה שנבקש להביא, תאושר על-ידי הסתדרות הרופאים הווטרינריים, יהיו חתומים עליה נניח שלושה או ארבעה רופאים וטרינריים מתוך הסתדרות הרופאים הווטרינריים, כך שתהיה כתובת והם אלה שיאשרו שהתרופה הזאת מאושרת במדינות השונות ויפתחו את התחום הזה.
רון רם: יש לנו מספיק בעיות מבלי שנעשה מלחמות פנימיות ונדחוף אוכלוסייה להיות אוכלוסייה עבריינית כי הרופאים הווטרינריים הם לא אוכלוסייה עבריינית.
רון רם: מה שקרה הוא שאוכלוסייה גדולה של רופאים וטרינריים נדחפה לפעול בהתאם למצפון שלה בניגוד לחוק וצריך לעצור את זה.
נדב גיגי: אחת הבעיות הגדולות שלנו הוא גודל השוק.
נדב גיגי: גודל השוק הוא קטן מאוד.
נדב גיגי: יש תרופות וטרינריות רשומות בארץ, שלא תחשוב שהשוק ריק מתרופות, אבל התרופות שרשומות הן אלה שהולכות הרבה.
נדב גיגי: ישנן תרופות מסוימות שהשימוש בהן הוא בערך מאתיים יחידות לשנה.
נדב גיגי: כשאני פונה לחברה שאני עובד מולה, למשל חברת באייר, ואני רוצה לרשום מוצר שלה, הם שואלים אותי כמה, כי למשרד הבריאות יש דרישות.
נדב גיגי: אני אומר להם שאני רוצה מאתיים בקבוקים, הם לא רוצים להתייחס אליי כי הדרישות ממשרד הבריאות הן דרישות מקפידות על כל מיני דברים שאולי היה אפשר להקל אם התרופה מיועדת לכלבים וחתולים.
אמנון לינביץ: אנחנו היינו החברה הראשונה שהקימה בית מרקחת מיוחד לייצור תכשירים וטרינריים שאינם רשומים ושיש להם דרישה על-ידי רופאי חיות המחמד, אבל נתקלנו בתקנות של החוק שאיפשר לנו לעשות שלוש הכנות בחודש.
אמנון לינביץ: אני רוצה לחזק את העניין הזה.
אמנון לינביץ: יש מקרים שרופאים וטרינריים נתקלים בבעיות של תרופות.
אמנון לינביץ: למשל, הגיע אלינו רופא וטרינרי שטיפל בכלב שעמד להיקבר ויכולנו להציל אותו, אבל כיוון שזו הייתה צריכה להיות הכנה רביעית באותו חודש, לא הסכמנו להכין את התרופה כי זה אומר לעבור על החוק.
אמנון לינביץ: הייתה תקופה שהיה חסר בארץ חומר להמתת חסד של כלבים וחתולים והיצרן המקומי הודיע ששלושה חודשים לא יהיה חומר.
אמנון לינביץ: בעבר הרחוק נתנו לנו לייבא בהיתר מיוחד, אבל לאור כל האירועים שקרו בזמן האחרון הבירוקרטיה לא איפשרה לנו שלושה חודשים להביא את החומר והייתה בעיה.
אמנון לינביץ: אני לא יודע מה עשו הרופאים, אבל הם כאן והם יגידו מה הם עשו עם הכלבים שהיו מיועדים להמתה.
בתיה מילר: זה מקומם משום שבמדינה מתוקנת כמו שלנו, שיש רופאים ויש רופאים מיומנים, אבל יש כל מיני מכשלות בירוקרטיות שלא מאפשרות לתת טיפול רפואי.
בתיה מילר: שמענו שמדובר לפעמים במחלה מדבקת שיכולה לעבור לאנשים ולגרום לסיבוכים.
בתיה מילר: את נושא התרופות אנחנו מכירים מכל מיני היבטים, בעיקר מההיבטים ההומניים, אז אני יודעת שבדרך כלל דנים בתרופה מאוד יקרה ואז יש ויכוח אם זה כן בסל או לא בסל ויש ויכוח לגבי היעילות שלה, אבל כאן מדובר בתרופות קיימות ואני מבינה שאין ספק לגבי היעילות שלהן, והדבר היחידי שגורם לכך שהתרופה לא מגיעה בזמן היא בגלל כל מיני החלטות מינהליות מאוד לא מובנות.
בתיה מילר: לכן מאוד השתכנעתי ממה שנאמר.
בתיה מילר: אני חושבת שאין שום סיבה שרופא וטרינר שלוקח על עצמו אחריות אישית לא יוכל למכור את התרופות האלה, כי הוא האדם הכי טוב לדעת את המינון ומה שצריך והוא עדיף על רוקח בבית מרקחת רגיל שאני מבינה שאין לו הכשרה מיוחדת בנושא הזה.
בתיה מילר: נראה לי שכל הדברים שהם אומרים הם הגיוניים.
בתיה מילר: כאמור, אני אומרת את הדברים לפני ששמעתי את משרד הבריאות ואני מניחה שכל דבר יש לו צידוק בהחלטה זו או אחרת.
בתיה מילר: על פני הדברים, המצב דורש תיקון ופשוט חבל שהמצב הנוכחי גורם לסבל גם לבעלי החיים וגם למשפחות.
עודד ניר: מאחר שאני מדבר לפני נציגת משרד הבריאות, חשוב לומר משפט על חלוקת הסמכויות בעניין הזה.
עודד ניר: להבדיל מתרכיבים וטרינריים וחומרי ריסוס, את הרישוי לתרופות וטרינריות נותן משרד הבריאות ולא משרד החקלאות.
עודד ניר: לעומת זאת יש ועדה מייעצת ליד מנכ"ל משרד הבריאות שמורכבת מבריאות וחקלאות.
עודד ניר: חילקת את דבריך בצדק לשני חלקים, לבעיה כללית ולבעיה קונקרטית.
עודד ניר: לגבי הבעיה הכללית.
עודד ניר: קודם כל, הבעיה היא בעיה ואנחנו ערים לה לא מהיום.
עודד ניר: יכול להיות שאנחנו אשמים שפתאום היא התחדדה, אבל לא עשינו זאת במכוון.
עודד ניר: הבירוקרטים, כשהם רואים משהו מוברח, הם צריכים להגיב.
עודד ניר: כשהם רואים משהו מזויף, הם צריכים להגיב.
עודד ניר: אם היינו יוזמים את הפעילות הזאת, היינו בוודאי עושים את זה בצורה כזאת שלא תיווצר מצוקה כזאת, אבל מאחר שזה נכפה, אין ברירה אלא לעשות מה שקרה.
עודד ניר: לגבי הבעיה הקונקרטית.
עודד ניר: הבעיה היא בעיה אמיתית וזאת לא בעיה שהיא קלה לפתרון ואני אסביר מדוע.
עודד ניר: נכון שבחיות משק הבעיה סבוכה הרבה יותר בגלל האחריות של ההשלכות של טיפול באנטיביוטיקה או בתרופה אחרת בבעלי חיים על בריאות האדם.
עודד ניר: אני רוצה לומר כאן שיכול להיות שאתם לא מכירים את זה, אבל לכל רשות מבצעת יש פה אחריות מוחלטת על מה שקורה במדינת ישראל ולא על מה שקורה בבלגיה ובצרפת.
עודד ניר: לדוגמה, קח את מה שקורה עם מחלת הפרה המשוגעת עכשיו בצרפת.
עודד ניר: הרי אפשר היה לבוא לפני עשר שנים כשהשירותים הווטרינריים במדינת ישראל אסרו על תרופה מסוימת ולומר להם שבצרפת זה מותר, באנגליה זה מותר, ולמה אתם אוסרים זאת.
עודד ניר: המנהל של השירותים הווטרינריים בישראל לא אחראי על מה שקורה במדינות אחרות.
עודד ניר: לפני שנה דחתה מדינת ישראל תרופה בפרות דווקא שאושרה ב-FDA.
עודד ניר: אמר משרד הבריאות שזו אחריות שלו שאנשים לא יקבלו את זה וזאת לא אחריות של שר הבריאות האמריקאי.
עודד ניר: ברור לי וברור לכולם שהנושא בחיות מחמד הוא מסוג אחר אבל לא לגמרי אחר.
עודד ניר: יש השלכה של תרופות קודם כל גם של חיות מחמד בגלל הקרבה שלהם לבני אדם, יש השלכה גם על בריאות האדם.
עודד ניר: קודם כל, זה לא עובד אחד לאחד כאשר מה שעושים לבעלי חיים, לא מעניין את בני האדם.
עודד ניר: זה אני אומר כווטרינר ולא כאיש משרד הבריאות, ולכן יש איזו זיקה במיוחד אם הולכים לדבר על רקיחה בארץ כאשר חומרי הגלם הם הבסיס לכל הדבר.
עודד ניר: חומרי גלם הולכים להכנת תרופות הומניות והולכים לתרופות וטרינריות.
עודד ניר: אם התפיסה הכי גדולה שהייתה בשלושת-רבעי השנה האחרונה היא הייתה של חומרי גלם שהוברחו מהגדה.
עודד ניר: לכן אי-אפשר לנתק את זה.
עודד ניר: לכן אני אומר לחבריי כאן שכווטרינר אני בהחלט מבין שאי-אפשר להפריד בין רישוי משרד הבריאות למשרד החקלאות.
עודד ניר: הבעיה סבוכה ואני אומר מדוע.
עודד ניר: אמר כאן נציג היבואנים שגם להם יש חופש העיסוק, למה שהם ישקיעו ברישום תרופה מאות אלפי שקלים ולאחר מכן מישהו יקבל רשות להביא את זה על-סמך אישור ב-FDA.
עודד ניר: האם זה צודק?
עודד ניר: לא כל כך.
עודד ניר: לכן לפני ששה חודשים הקמתי ועדה שתפקידה לדון בכובד ראש בנושא בכללותו.
עודד ניר: האנשים כולם, גם אלה שיושבים כאן, הופיעו בפני הוועדה.
עודד ניר: אם אתם רוצים לדבר על עצם הבעיה, נדבר על עצם הבעיה.
עודד ניר: אני רציתי להתייחס לבעיה, אבל אתם התעקשתם שאני אתייחס למכתב ולכן אני מתייחס למכתב.
עודד ניר: המכתב הוא דיס-אינפורמציה והוא בא להלך אימים.
עודד ניר: לפני עשרה ימים, אחרי חודש שנמשכו אי ההבנות, בהסתדרות הרופאים הווטרינריים הובטחה הדרך לייבא תרופות לארץ.
עודד ניר: יש לי פה את המסמך שהוציאה בתיה הרן לפני עשרה ימים ב26- בנובמבר, אז נשלח המכתב הזה.
בתיה הרן: זה שפיקוח ורגולציה זה סימונים ובירוקרטיה, אני חולקת.
בתיה הרן: נכון שאני עובדת מדינה כבר כמעט שלושים שנה, אבל אני עדיין מאמינה בדרך, אני עדיין מאמינה ברגולציה מכל הסיבות, וכל תקנה שנכתבה בילקוט הפרסומים עברה את ועדות הכנסת, את ועדת העבודה והרווחה, והיא לא נולדה גם מפני שמשרד הבריאות פתאום באמצע הלילה בא לו בחלום שלוש הכנות או 25 הכנות.
בתיה הרן: החוק הוא תקנות הרוקחים, תכשירים רפואיים, התשמ"ג1986- כאשר בגדול כתוב שם שכל תרופה שמשתמשים בה צריכה להיות רשומה.
בתיה הרן: ישנה עוד הוראת חוק שהיא גם לגבי רופאים הומניים וגם לגבי רופאים וטרינריים שכל סקציה מקצועית תעשה את מה שהיא למדה, מה היא הוכשרה ומה שהיא קיבלה רשיון כאשר רופא רושם מרשמים ורוקח מנפיק תרופות, בין אם זו תרופה וטרינרית ובין אם זו תרופה הומנית.
בתיה הרן: אותם רופאים הומניים, אם אלה גניקולוגים או אורולוגים, בקלות היו יכולים לחלק את התרופות במרפאה שלהם והיו יכולים לחסל את כל בתי המרקחת ואולי זה היה טוב, אני לא יודעת.
בתיה הרן: החוק בעולם ובישראל הוא כזה שהרופא רושם מרשם, הרוקח מנפיק אותו.
בתיה הרן: גם לי יש כלבה מקסימה ואני אוהבת אותה, וגם לי קשה שאני צריכה לקחת את הרצפט וללכת לבית המרקחת, היה לי מאוד נחמד שהווטרינר שמטפל בה ייתן לה גם את הכדורים, ייתן את הזריקה, ייתן את הכל ונדלג על בית המרקחת.
בתיה הרן: זה נכון גם לגבי תרופות.
בתיה הרן: אני לא רוצה להיכנס לסוגייה הזאת כי על כך החליטה הכנסת.
בתיה הרן: מחר הכנסת תחליט שלא צריכים בתי מרקחת ורופאים מחלקים תרופות, בסדר גמור.
בתיה הרן: לגבי ההכנות, הרישום וכולי.
בתיה הרן: מדינת ישראל היא מדינה סוברנית ואם היא הייתה מדינת בננות או מדינת עולם שלישי והיא הייתה מחליטה שהכל פה חופשי, שמה שטוב לאמריקאים טוב גם לנו, מה שטוב לאירופאים טוב גם לנו, זה נכון גם לגבי תרופות.
בתיה הרן: יכולנו להוזיל את התרופות, בעיית הפיקוח הייתה סבוכה ומסובכת כי אין לדעת מאיזה צינורות שיווק התרופות מגיעות.
בתיה הרן: הראיה שאותם וטרינרים שייבאו תרופות והאמינו שהם מביאים תרופות טובות, לפעמים הביאו תרופות פחות טובות, לא אגיד שמזויפות אבל פחות טובות.
בתיה הרן: ישנן כל מיני תעשיות – אני לא רוצה לתת ציונים – במזרח אירופה, במזרח הרחוק ובכל מיני מקומות משם מביאים תרופות.
בתיה הרן: היום קל מאוד לעשות תואם ומצאנו גם בגדה ומצאנו גם בארץ.
בתיה הרן: ישנן תרופות הומניות שגם אותן אפשר בקלות לזייף ועושים עבודה נהדרת בכל מה שנוגע לזיוף.
בתיה הרן: אנחנו עדיין סבורים שמדינת ישראל, כולל החתולים והכלבים, זכאים לקבל תרופות באיכות נאותה, באיכות נכונה, באיכות מבוקרת.
בתיה הרן: אומרים שזה יקר ואני רוצה לומר כמה מלים על היוקר.
בתיה הרן: לרשום תכשיר וטרינרי עולה אלף דולר שזה 4,000 שקלים וזה באמת יקר.
בתיה הרן: אני מוכנה להתחייב, ויש כאן פרוטוקול, שאם מדובר בתרופה וטרינרית שמשווקת בארצות-הברית או בארצות השוק המשותף או באוסטרליה או ביפן או בניו-זילנד, כולל נורבגיה, תוך חודשיים – אם אין סיבה אחרת – התרופה תירשם.
בתיה הרן: מאחר שהרבה תרופות שגם רשומות הכינו אותן בבתי מרקחת כדי להוזיל, ובוודאי שזה מוזיל – אין בקרה, לא צריכים לתת נתוני יציבות - נעשתה הכנה מסיבית של הרבה תרופות גם הומניות וגם וטרינריות.
בתיה הרן: אמרו שאם המחוקק דיבר על רישום תרופות ומצד שני יש הכנה כמעט - אני לא רוצה להתבטא במילה - לא מבוקרת, לא תעשייתית, לא לפי הדרישות, אז מי ירשום תרופות?
בתיה הרן: בוודאי שכולם ילכו ויכינו.
בתיה הרן: ברור שאפשר להכין באמצעים נאותים אבל הרבה יותר זולים, אז למה שייקנו תכשירים במפעל?
בתיה הרן: אם אפשר למלא אבקה של אקמול להורדת חום, למה צריך לקנות את התרופה במפעל?
בתיה הרן: מאחורי זה עומדת הפילוסופיה של איכות.
בתיה הרן: תכשיר שמיוצר במפעל עם בקרת איכות, הוא תכשיר שהוא אלף מונים ברמה יותר גבוהה עם נתוני יציבות.
משה רפלוביץ: באותו אחר-הצהרים באמת הגיע סיכום השיחה, אבל עם הבדל אחד קטן.
משה רפלוביץ: ההבדל הוא שאחרי שייתנו להביא את זה ארצה, כל רופא שירצה תרופה מתוך הרשימה הזאת יצטרך להגיש נייר שלם על התרופה הזאת.
משה רפלוביץ: יש לי את הסיכום לנגד עיני והסיכום הוא של גברת הרן ושם שנאמר: "כל טופס פרטני טעון אישור הרוקח המחוזי על-פי המחוז בו ממוקם בית המרקחת".
משה רפלוביץ: מדובר על מאות אלפי טפסים.
בתיה הרן: אני אומרת שיהיה פה מאמץ לרשום את התרופות.
בתיה הרן: התרופות ההומניות לא מתאימות לבעלי החיים ולכן כדאי לרשום.
בתיה הרן: בחיות מחמד, תאמין לי שאני אעשה כל מאמץ להקל ברישום.
ארתור שרן: לא מדובר על כך שכל יום הוא ירוץ עם איזה טופס אלא מדובר על פעולה חד-פעמית של אישור גם שלנו וגם של אגף הרוקחות לכמות התרופות הנדרשת לטיפול המסודר של המרפאה.
ארתור שרן: זה לא אומר שכל רופא וטרינר מגיע עם אלף טפסים עבור התרופות.
משה רפלוביץ: אני מציע שברשימה הדחופה של ששים תרופות, יינתן טופס על כל הששים תרופות וכל וטרינר יחתום על טופס אחד במקום על ששים.
אמנון כהן: אם אתם רואים שיש לכם קשיים בשינוי תקנה כזו או אחרת או בהבהרה כזו או אחרת וחייבים לשנות אותה כדי לתת להם את המענים הנכונים, תמיד תוכלו לפנות אליי כיושב-ראש ועדה ואנחנו עומדים לרשותכם.
אמנון כהן: בנושא בו אנו דנים קיבלנו הרבה מאוד תלונות.
אמנון כהן: הציבור כמובן רוצה להיראות טוב, וזה אמור לגבי גברים, נשים, נערות וכולי.
אמנון כהן: אני מציע שלפני שניכנס לגופם של דברים, נציג את המשתתפים.
אמנון כהן: לימיני יושבת חברת הכנסת סופה לנדבר שהיא מיוזמות הדיון שמתקיים היום.
אמנון כהן: לשמאלי יושבת הגברת שלומית קואולמן, מנהלת הוועדה.
אמנון כהן: יפעת, אשת מחקר והיא יועצת הוועדה.
אמנון כהן: מרינה, יועצת פרלמנטרית שלי.
אמנון כהן: אין לנו בעיה עם זה שחברות או גופים ירוויחו כסף, אבל כל הדברים צריכים להיעשות בצורה הגונה, ללא הטעיה, ללא רמאות, בפרסומים בכלי התקשורת כמו טלוויזיה ורדיו, ובשפות השונות.
אמנון כהן: ערכנו מחקר בנושא והסתבר שלמעשה יש הרבה חברות שעוסקות בנושא – יש כמה מובילות ויש כמה פחות ואני לא אכנס לשמות של החברות כדי שלא נעשה פרסומת כזו או אחרת לחברות השונות – ובגדול הבעיה היא רצינית ביותר, בורות הלקוחות מאוד מאוד גדולה, קיימת אי-ודאות וכפי שציין הפונה אנשים נופלים בפח.
אמנון כהן: ההבטחות אותם מקבלים, לא ממומשות.
אמנון כהן: יש פרסומים שתוך ארבעה שבועות יורידו כך וכך קילוגרמים וזאת כשהאדם יכול לאכול מה שהוא רוצה.
אמנון כהן: אותו אדם מקבל את הכמוסות ומגדיל את האוכל שהוא אוכל כי אומרים לו שלא חשוב מה שהוא יאכל כי ממילא הוא יוריד את הששה-שבעה קילוגרמים, ומגיע סוף החודש או סוף השבוע, ובמקום לרדת במשקל הבן-אדם עולה.
אמנון כהן: הוא מתקשר לחברה, אומרים לו שימשיך עוד שבוע, שייקנה עוד חבילה וכולי, אבל הבן-אדם עולה עוד במשקל.
אמנון כהן: זאת אומרת, כאן יש רמאות ואף אחד לא מפקח ולא בודק.
אמנון כהן: אומרים לאותו אדם שאם הוא לא ירד במשקל כספו יוחזר, אבל על-פי מחקר שעשינו ברוב המקרים זה לא כך, לא מחזירים את הכסף ואין למי לפנות.
אמנון כהן: אין לי עניין לסגור חברה מסוימת אלא אם קיימת סיבה רצינית לסגירה ואין לי בעיה שהחברות ירוויחו, אבל אני רוצה שהאינפורמציה שניתנת תהיה נכונה ואז הלקוח יפעיל שיקול דעת נכון.
אמנון כהן: יכול להיות שצריך מרשם רופא ואכן יש חברות גדולות שמלוות את הלקוח על-ידי שיחות או הידברות או באמצעות הדואר, כמוסות כאלה ואחרות, פעילות ספורטיבית כזו ואחרת.
אמנון כהן: יש דברים טובים ואני לא אומר שהכל לא בסדר, אבל יש דברים שנופלים בין הכיסאות, נופלים בין תקנה כזו או אחרת שאנחנו מחוקקים כאן והחברות האלה שמייבאות את הכמוסות מנצלות את המצב.
אמנון כהן: חלק מהחברות לא הגיעו לדיון ויכול להיות שיש להן סיבות רציניות לכך שלא הגיעו.
אמנון כהן: המטרה שלנו היא שהציבור שרוצה להיכנס לטיפול כזה ידע היכן אפשר לקבל את הטיפול הטוב והיכן צריך להיזהר מאוד שלא להיכנס לטיפול בחברה מסוימת או באמצעות כמוסות כאלו ואחרות.
אמנון כהן: פניות רבות הופנו לרשות להגנת הצרכן, לוועדה ולחברי הכנסת.
אמנון כהן: ליקטנו את כל החומר וראינו שגם "מעריב" ו"ידיעות אחרונות" ערכו מחקרים משלהם כי גם למערכות שלהם פנו.
אמנון כהן: המחקרים גילו שאכן השוק פרוץ.
אמנון כהן: אומרים שיש רשיון של משרד הבריאות, אפילו נותנים את מספר הרשיון, אבל כשבודקים במשרד הבריאות - דבר כזה לא קיים, לא היה ולא נברא והרשיון לא קיים.
אמנון כהן: אפילו אם אומרים שיש רשיון, לא בודקים לעומק את תוכן הכמוסה.
אמנון כהן: אם היצרן אומר שהכמוסה לא מזיקה לבריאות, זה מה שמשרד הבריאות קובע, אבל אף אחד לא נותן רשיון לכמוסה בגין זה שהיא גורמת להרזיה.
אמנון כהן: יכול להיות שכמו שכותבים על קופסאות הסיגריות שהסיגריות מזיקות לבריאות, גם כאן צריך לכתוב שמשרד הבריאות נתן את האישור אבל הוא לא אחראי על יעילות התרופה.
אמנון כהן: בסופו של דבר בסיום הדיון נגיע למסקנה שכמובן דרך הטיפול שניתן צריכה להיות טובה לצרכן וכן שלגופים האוכפים תהיה תקנה מסוימת, ואם צריך לשנות אותה, אנחנו יושבים במקום הנכון.
אמנון כהן: כפי שציינתי יש כאן שני משרדים חשובים שלמעשה צריכים לטפל בנושא.
אמנון כהן: משרד הבריאות אינו בוחן את יעילות המוצר, אם הוא אכן גורם להרזיה, ומשרד התעשייה והמסחר טוען כי אינו יכול לפסול את המוצרים בהתבסס על הטעיית הציבור בפרסום וזאת מאחר שאין לו את הכלים לבחון את המוצרים ויעילותם.
אמנון כהן: משרד הבריאות למעשה אחראי על מתן רשיון למוצרי מזון ותוספת תזונה אבל אין היום חקיקה שמחייבת את משרד הבריאות לבחון את יעילות המוצר אלא נבדקת בטיחות המוצר ושהוא לא פוגע באדם שמשתמש בו, שזה לא רעיל או משהו כזה.
אמנון כהן: זאת אומרת, יעילותו של המוצר וזה שהוא אכן גורם להרזיה, זה לא נמצא בתקנה.
אמנון כהן: בתקנות משרד הבריאות יש איסור לגבי מרפא באמצעות מזון, כאשר מדובר במוצר של אכילה שבטח לא גורם לך להרזיה.
אמנון כהן: זאת אומרת, מצד אחד החברות אומרות ללקוח שיאכל כמה שהוא רוצה והכמוסות שהוא נוטל כביכול יוציאו מהגוף את מה שמיותר, והנושא הזה לא נמצא בתקנות משרד הבריאות.
אמנון כהן: כל המשווקים כאשר הם מבטיחים הרזיה, עוברים על תקנה זו.
אמנון כהן: שמנו לב שיש בעיה חמורה של אכיפה.
אמנון כהן: אם מתלוננים על חברה מסוימת ומוגש כתב אישום בבית-המשפט, הקנס שמוטל הוא בין 400 ל500- שקלים ואני לא יודע אם החברה משלמת או לא.
אמנון כהן: בהרבה מאוד דיונים אנחנו נתקלים בבעיית האכיפה כאשר למעשה בגלל שאין אכיפה נכונה או רצינית, מתעוררות בעיות רבות בחברה וזה אמור לגבי תחומים רבים.
אמנון כהן: אני אתן את רשות הדיבור לחברת הכנסת סופה לנדבר שקיבלה פניות רבות, כולל מעולים חדשים.
אמנון כהן: הפרסומים נעשים גם בשפה הרוסית ואני חושב שחברת הכנסת לנדבר תייצג את המתלוננים.
סופה לנדבר: עיני לא צרה ואני חושבת שכולנו יודעים שהשוק הזה בנוי על רווחים בגובה של מאה מיליון שקלים בשנה.
סופה לנדבר: אני חושבת שאם מוצר שמוכרים אותו הוא טוב, זה הסכום שאפשר וצריך לקבל בגינו.
סופה לנדבר: כולנו קראנו את הכתבה שנקראת "משווקים ומרוויחים" ולפי זה אנחנו רואים שהתלונות הן לא רק תלונות של עולים ממדינה זו או אחרת ואנחנו רואים שכל בני האדם בכל המקומות רוצים להיראות טוב ולהיות בריאים.
סופה לנדבר: אני חושבת שצריך להדגיש שהמצב היום בשוק הדיאטה לדעתי הוא בלתי נסבל.
סופה לנדבר: כל שנה אנחנו שומעים על איזושהי תרופת פלא שמגיעה לשוק.
סופה לנדבר: אני ראיתי פרסומת בעיתון, התקשרתי וכאשר התחלתי לשאול שאלות לא רצו לתת לי את הפרטים אלא אמרו לי שאתן את מספר כרטיס האשראי שלי ואקבל את המוצר.
סופה לנדבר: אני חושבת שכאשר מאשרים את המוצר כתרופה אנחנו צריכים לקחת בחשבון שתרופה או חומר מסוים שאחר-כך מפרסמים אותו כדיאטת פלא צריך לקבל רשיון מאחר שזו תרופה.
סופה לנדבר: אנחנו כועדה צריכים להחליט מה אנחנו עושים עם אותן חברות שמוציאות לשוק תרופות פלא כאלה ללא רשיון, ועל-חשבון אותם אנשים שרוצים להיראות יפה מרוויחים מיליוני שקלים.
סופה לנדבר: אני רוצה לשאול את קופת-החולים אם מדובר בתרופה או המוצר נקרא מוצר רפואי, האם זה נמצא בסל הבריאות.
סופה לנדבר: אם אתם בעצם נותנים הפניה לחולה זה או אחר לרופא הדיאטני, האם המוצר נכנס לאותו סל ההטבות שהקופה נותנת.
סופה לנדבר: הייתי רוצה שנחליט כאן מה אנחנו עושים עם אותם חומרים שנמכרים בשוק וחלקם גורם נזק לאנשים.
סופה לנדבר: האם מותר לפרסם אותם, האם אסור לפרסם אותם, האם אנחנו נותנים לשוק הזה לחגוג על-חשבון אנשים מסכנים שכל אחד רוצה להיראות טוב ולהיות בריא.
סופה לנדבר: במחקר שנעשה לגבי המחירים אנחנו רואים שמדובר ב200- שקלים עד 500 שקלים עבור אותה תרופה.
סופה לנדבר: צריך לבדוק ולדעת מה מותר, מה אסור ולמה אנחנו נותנים לחברות – לחלקן, לא לכולן – לחגוג ולהרוויח על-חשבון אנשים טובים ותמימים.
אמנון כהן: אני אתן את רשות הדיבור לנבט בן-חיים שיספר את הסיפור האישי שלו.
אמנון כהן: מר בן-חיים מייצג אנשים רבים שנמצאים במצבו, אנשים שמרגישים מרומים, שלקחו מהם כסף אבל למרות הטיפול הם עלו במשקל.
נבט בן-חיים: הסיפור שלי התחיל מפרסום ברדיו של חברת פט-לס.
נבט בן-חיים: הפרסום נשמע מאוד מפתה ומצא חן בעיני.
נבט בן-חיים: התקשרתי לברר פרטים והזמנתי את הערכה.
נבט בן-חיים: ניסיתי אותה במשך שבועיים, אבל לא הייתה תוצאה.
נבט בן-חיים: כאמור, שבועיים ניסיתי וראיתי שאין שום תוצאה, גרם אחד לא ירדתי, התקשרתי לחברה ושאלתי מה קורה ומה עושים.
נבט בן-חיים: נתנו לי טלפון של שירות לקוחות שלהם.
נבט בן-חיים: צלצלתי למספר הטלפון של שירות הלקוחות ולא קיבלתי תשובה.
נבט בן-חיים: לפעמים זה לוקח יותר מיום אחד, כי כמה פעמים בן-אדם יכול לשבת ולחייג ביום אחד?
נבט בן-חיים: לפעמים לקח יומיים-שלושה של ניסיונות עד שמשיגים מישהו משירות הלקוחות.
נבט בן-חיים: אחרי עשרות ניסיונות הצלחתי להשיג שם בחורה וסיפרתי לה את הסיפור.
נבט בן-חיים: היא אמרה שיש להם משהו יותר טוב עבור אלה שלא מצליחים.
נבט בן-חיים: ביקשתי שישלחו.
נבט בן-חיים: היא אמרה שזה עולה כסף.
נבט בן-חיים: אמרתי שאני לא מוכן לשלם עוד כסף.
נבט בן-חיים: היא אמרה שאנסה להזיז את שעות נטילת הכמוסה.
נבט בן-חיים: ניסיתי עוד שבוע וכלום לא קרה.
נבט בן-חיים: בסופו של דבר הבנתי שאין לי עם מי לדבר.
נבט בן-חיים: התחלתי לאבד את הסבלנות.
נבט בן-חיים: איכשהו בכל-זאת תפסתי את שירות הלקוחות ונאמר לי שבעל החברה התחלף ועכשיו יש מישהו אחר והכתובת היא אחרת, למרות שכתובת לא נתנו אלא תיבת דואר.
נבט בן-חיים: גם נתנו לי מספר טלפון חדש לשירות הלקוחות.
נבט בן-חיים: ניסיתי עוד פעם, התקשרתי וביקשתי לדבר עם בעל החברה.
נבט בן-חיים: נאמר לי שאי-אפשר לדבר אתו אלא להשאיר לו הודעה, שאשאיר הודעה, ירשמו אותה, יטפלו בה ויחזרו אלי.