GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד עידן: יש ערוצים שאני לא רוצה שייצפו בהם ולכן למה אני צריך לשחק את כל המשחקים האלו?
דוד עידן: אני מוכן לשלם את מלוא התמורה, לא ביקשתי הנחה, אבל תנו לי את האפשרות לחסום את הערוצים.
דוד עידן: כל כך פשוט.
יצחק קמחי: התפלאתי כאן לשמוע את מה שאמרו אנשי הלווין ואני מתאר לעצמי שאנשי משרד התקשורת יתייחסו למה שאמרו אנשי הכבלים.
יצחק קמחי: אני מבין שישנה בעיה טכנולוגית בנושא של ההפרדה כי אחרת אני לא מבין את ההתפתלויות.
יצחק קמחי: אם יש בעיה טכנולוגית, תאמרו שיש בעיה טכנולוגית, אם זה אצלכם, אם זה אצל הלווין, אם זה אצל הכבלים.
יצחק קמחי: מה שמפליא אותי זה הנושא של הגמישות שכולם כאן מתהדרים בה.
יצחק קמחי: אם אין גמישות בדברים האלה, כנראה שהגמישות עדיין לא מלאה והלקוח עצמו עדיין לא יכול לעצב לעצמו את התוכניות או את הערוצים שהוא יראה כפי שהוא באמת רוצה.
יצחק קמחי: מרבית התלונות שעלו כאן, לפחות לשמחתי, לא היו בתחום שאני אחראי לו.
יצחק קמחי: לפחות במה שעלה כאן, לא מדובר בעבירות על הוראות חוק הגנת הצרכן אלא יותר מדובר כאן בשירות לקוי.
יצחק קמחי: אני מקווה מאוד שהחברות ייקחו לתשומת לבם את מה שנאמר כאן על-ידי המתלוננים עצמם ועל-ידי ארגוני הצרכנים.
יצחק קמחי: השירות הוא היום אבן הבוחן של החברות והתחרות בסופו של דבר תהיה על השירות שכל הלקוחות ייתנו ללקוחות.
יצחק קמחי: אני מתאר לעצמי שאני לא מחדש כלום לאף אחד כאן ואתם יודעים זאת ואני מקווה שתנהגו באותו אופן בעתיד.
אפרת שמעוני: המועצה והמשרד מפקחים בעצם בשלוש רמות על הפעילות של הכבלים ושל הלווין ולעניין זה ההתייחסות שלנו היא זהה לכל הגופים.
אפרת שמעוני: השלב הראשון של הפיקוח שלנו הוא במתן הזיכיונות והרשיונות שבו אנחנו קובעים איזה שהם סטנדרטים של מה צריך.
אפרת שמעוני: הסטנדרטים של הזיכיונות נקבעו כבר לפני עשר שנים ויש תהליך איטי של עדכון שלהם שמתקיים כל הזמן.
אפרת שמעוני: הרשיון של הלווין ניתן לפני כשנתיים והלווין עלה לפני כשנה לאוויר.
אפרת שמעוני: זה ההליך הראשון בו אנחנו עובדים.
אפרת שמעוני: ההליך השני שאנחנו בודקים או מתמודדים עם איכות השירות והתוכן הוא דרך החוזים של החברות.
אפרת שמעוני: כל החוזים של החברות הם חוזים אחידים שלפני שהם עוברים לבית-הדין לחוזים אחידים שעושה עליהם פיקוח, אנחנו עוד עושים הליך ראשוני שבו אנחנו בודקים את התנאים ומכתיבים סטנדרטים של שירות, כמו למשל תוך כמה זמן צריך להיעשות הניתוק.
אפרת שמעוני: יש תחרות.
אפרת שמעוני: אם חברת הלווין תחשוב שזה ראוי וטוב להם וכדאי להם לעשות את זה, הם יעשו את זה.
אפרת שמעוני: אם חברות הכבלים יחשבו שכדאי וראוי ויש להם לקוחות שמעונינים בשירות, הן יעשו זאת.
אפרת שמעוני: מנגנון נוסף שיש ללקוחות הוא דרכנו ואנחנו מנסים עד כמה שאנחנו יכולים לסייע לציבור.
אפרת שמעוני: אם הציבור לא מקבל תשובות נאותות מהחברות, הם מוזמנים לפנות אלינו.
אפרת שמעוני: אנחנו עורכים גם סקרים על שביעות רצון ומקבלים דיווחים מהחברות על הפניות אליהן ועורכים איזושהי בקרה שוטפת.
אפרת שמעוני: אני חושבת שיש נתון אחד שחשוב לציין אותו.
אפרת שמעוני: יש מדינות בעולם שנותנות בלי חבילת בסיס, יש חברה אחת קטנה שנקראת B SKY B והיא נותנת את האפשרות לקחת כל ערוץ באופן בודד.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: בשנה האחרונה גדל מספר הפניות בכשבעים אחוז ביחס לשנה שעברה, וזה טבעי משום שיש חברה חדשה בשוק.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: יחד עם זאת אנחנו בטוחים שהתחרות תביא לשיפור טיב השירות והיא כבר מביאה.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: לא בכדי בשנתיים האחרונות חברות הכבלים חיברו את רוב ישובי הפריפריה.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: התחרות בכל תחומי התקשורת, גם בתחום השיחות הבינלאומיות וגם בתחום הסלולר, עשתה רק טוב.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: אנחנו בדיון על פניות הציבור ולכן אנחנו דנים בצדדים שמפריעים לציבור, אבל אני רוצה לומר שחל שיפור ניכר בטיב השירות שניתן, הן על-ידי חברות הכבלים והן על-ידי חברת הלווין.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: טבעי שחברת הלווין שהיא חברה צעירה, יש אצלה יותר בעיות ותלונות שנוגעות אליה ביחס למספר המנויים והם נערכים ומשפרים, אבל אנחנו צריכים לדעת ולהכיר תודה לזה שיש תחרות וכל אדם שלא שבע רצון מהשירות שנותנת לו חברה כזו, יכול לומר לה שלום וללכת לחברה מקבילה.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: אנחנו עושים כל שאנחנו יכולים כדי שלא יהיו חסמי מעבר.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: כלומר, כל מנוי שמעונין לעבור, יעשה את זה מבלי שיצטרך לשלם שקל אחד כדי לעבור מחברה לחברה.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: זאת אומרת, הציבור צריך לבחור את מי שנותן לו מגוון ערוצים יותר טוב, מי שנותן לו שירות טכני יותר טוב ואני חושבת שזה נעשה.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: אמרתי, חברת YES ביחס למספר המנויים שלה, מספר הפניות הוא הגבוה ביותר בשנה זו, בשנת 2001, אבל אין לי ספק שבשנה הבאה הדברים ייראו אחרת.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: היו בעיות גם במוקד הטלפוני ואנחנו מודעים להם כשאנשים המתינו למענה, גם טכנאים איחרו ואנחנו רוצים לומר שמשרד התקשורת והמועצה עמדו על כך שתהיה בהסכם מנוי הוראה חדשה שכמעט שלא קיימת במשק, שאם טכנאי מאחר ולא מגיע בשעות שנקבעו, החברה צריכה לפצות את הלקוח שהמתין.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: זה אמנם רק חצי שנה אחרי שהותקן הציוד, אבל זה חל גם לגבי חברת YES וגם לגבי חברות הכבלים וזה חסר תקדים.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: חברת חשמל התנדבה לעשות זאת, אבל חברות הכבלים והלווין הן בין הראשונות במשק שנותנות את זה.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: זאת אומרת, משרד התקשורת עושה כמיטב יכולתו והיכן שהוא יכול להתערב כדי להגן על הציבור וכדי להגן על הצרכנים.
מירב שטרוסברג-אלקבץ: נאמר כאן על-ידי חברת מת"ב שמשרד התקשורת לא בטוח באשר לרמת הגולן וכאן אני רוצה לומר שועדת החריגים אמרה מפורשות שיש חובה לחבר את רמת הגולן.
אמנון כהן: אני אפנה לשר התקשורת ולמועצת הכבלים כדי לבחון את הנושא הזה שכאשר מתחברים אל חברת YES, תהיה לציבור אופציה לבחור את הערוצים בהם הוא רוצה.
אמנון כהן: גם אם מדובר בחבילה, אם יהיו מספר ערוצים אליהם לא רוצים להתחבר – שלא יחוברו אליהם.
אמנון כהן: הצרכנים שצפו בנו יודעים למי לפנות.
אמנון כהן: כפי שנאמר כאן, קודם כל יש לפנות לאותה חברה שנותנת את השירות, ואם נתקלים בקשיים בירוקרטיים, אין מענה בטלפון או הטכנאים לא מגיעים – אפשר לפנות למועצת הכבלים ולמשרד התקשורת.
אמנון כהן: אנחנו כועדה לפניות הציבור תמיד עומדים לרשות האזרחים ואפשר גם לפנות אלינו.
אמנון כהן: אני מבקש מכל נציגי החברות שנמצאים כאן לשבת לאחר הישיבה עם האזרחים הפונים שהגיעו לכאן ולבדוק אולי אפשר לעזור להם באופן מיידי.
עופר ויסוקר: לגבי המועצה לצרכנות.
עופר ויסוקר: הבקשה לאישור החוזה האחיד של YES הוגשה על-ידי YES לבית-הדין ולא על-ידי המועצה לצרכנות.
עופר ויסוקר: המועצה לצרכנות הגיבה וכנראה שהגברת מהמועצה לצרכנות לא מעודכנת במה שמצוי כיום.
עופר ויסוקר: הלקוח שמבקש להתנתק, מנותק בחברת YES אחרי יומיים ולא תוך 14 יום כפי שהיה אצל חברות הכבלים עד לעידן הדיגיטלי.
סופה לנדבר: רבותי בוקר טוב.
סופה לנדבר: אנחנו נתחיל בישיבה.
סופה לנדבר: זו הישיבה הראשונה שלי כיושבת ראש ועדת פניות ציבור אחרי חבר הכנסת אמנון כהן ואני רוצה לנצל את ההזדמנות להגיד לו תודה עבור עבודה קשה במשך שנתיים לצוות שעבד אתו, לצוות של ועדת פניות הציבור, למנהלת, ללבנה, ליועצת יפעת שעושה את כל הדברים.
סופה לנדבר: אני גם רוצה להגיד ליושב ראש תודה על העבודה ואנחנו נמשיך בדרך הזאת ואני מאמינה שנעשה את זה בצורה טובה ואמינה.
סופה לנדבר: אנחנו מכנסים היום ועדת פניות ציבור בגלל כמה סיבות.
סופה לנדבר: סיבה אחת היא שב 24 באוגוסט שנת 2001 בערוץ השני, כולנו ראינו את הכתבה ובכתבה נודע שנאספו המון כספים.
סופה לנדבר: בעיריות, בגופים פרטיים, בגופים התנדבותיים, בסל"ע.
סופה לנדבר: רוב הכספים הועברו למשפחות, חלק בינתיים נמצא בקרן תל אביב והסיבה לא מובנת לי.
סופה לנדבר: יחד עם זאת צריך להגיד לטובת אותם אנשים שהשתתפו ועזרו למשפחות ממשרדים שונים, מארגונים וולונטריים, מעיריות, עובדים סוציאלים, אנשים פשוטים שבעצם השתתפו באסון הזה וקיבלו אותו כאסון אישי שלהם ועד היום מלווים את המשפחות יחד עם העובדים.
סופה לנדבר: העובדים מאד מקצועיים.
סופה לנדבר: גם אני אישית השתתפתי בעזרה וממשיכה להשתתף וצריכה להגיד שיש המון המון אנשים מצוינים וטובים שקיבלו את זה כאסון אישי שלהם, הם התקשרו ופעלו בשקט וממשיכים לפעול.
סופה לנדבר: אני חושבת שגם עובדים סוציאלים, עובדים של עיריות, עובדים של סל"ע ומתנדבים מכל הכיוונים יכולים להעיד על זה.
סופה לנדבר: הציבור ראה את זה ופתח את הלבבות וממשיך לעשות את זה.
סופה לנדבר: יחד עם זאת, התחלנו את הראשון בספטמבר.
סופה לנדבר: חלק מהילדים עוד נמצאים בטיפול, חלק יצאו וחזרו הביתה, אבל הבעיה ממשיכה להיות מאד עמוקה.
סופה לנדבר: חלק מהמשפחות ממשיכים עם שיקום הילדים ומי לא יודע מה זה שיקום – שזה ממושך.
סופה לנדבר: אתמול התחילו הלימודים וחלק מהמשפחות עוד לא קיבלו את העזרה בספרים, בשיעורים הפרטיים או בשיעורי העזר הנוספים שצריך לתת אותם לאותם ילדים.
סופה לנדבר: אני חושבת שיש לנו עוד כמה בעיות ומטרת הדיון הנוכחי היא לזרז את קביעת הקריטריונים בקרן תל אביב.
סופה לנדבר: אני רוצה להתחיל את הדיון ממה נעשה, באיזה מצב נמצאות המשפחות, במה המשפחות מרגישות שהן צריכות היום את העזרה.
סופה לנדבר: אנחנו גם צריכים להתרכז בנושא של משרד השיכון.
סופה לנדבר: הנושא שלך, ישראל.
סופה לנדבר: אני יודעת שגם משרד השיכון וגם משרד האוצר התחילו לטפל בבעיית הדירות, המשכנתאות, אבל יכול להיות שחלק מהעבודה צריכות המשפחות לעשות לבד והן צריכות לפנות לבנקים.
סופה לנדבר: את הדבר הזה אולי חלק יודעים וחלק לא ואת זה אנחנו מתכוונים היום לזרז ולהסביר למשפחות על ידי משרדים שונים מה הם צריכים לעשות לבד ובמה הם יכולים לקבל כעזרה.
סופה לנדבר: הבעיה העיקרית היא שרוב המתנדבים תרמו וממשיכים לתרום, אבל הטיפול בחלק מן המקרים נשאר בין הכסאות בגלל שמרוב המתנדבים, מרוב הגופים שמטפלים במשפחות האלה, אנחנו יודעים שחלק נשארו בלי עזרה.
סופה לנדבר: אני אישית התקשרתי ואני לא רוצה להגיד שמות, אבל ילדה אחת אמרה לי אישית שהיא יצאה מבית חולים והיא מרגישה שהיא בודדה.
סופה לנדבר: יש משפחות שקיבלו יותר ויש משפחות שקיבלו פחות ויש משפחות שנשארו עם הרגשה שהן נופלות בין הכסאות.
סופה לנדבר: אני אבקש מהעיריות להציג את הבעיות ואת מה שאתם מרגישים, העובדים הסוציאליים.
סופה לנדבר: אחר כך אנחנו נעבור למשפחות ואחר כך נעבור למשרדים שמטפלים בנושא.
סופה לנדבר: אנחנו גם, בוועדה משותפת של ועדת פניות הציבור וועדת כספים, החלטנו לחלק את הכספים.
סופה לנדבר: ההחלטה – שלא סיפקה אותי – היתה לתת את העזרה רק למשפחות שהילדים שלהן נהרגו.
סופה לנדבר: אני חושבת שלוועדת פניות הציבור לא הגיע חומר בנושא הזה וגם לא לקרן יושב ראש הכנסת.
סופה לנדבר: עובדים סוציאליים בכל הרשויות יודעים איך קרן יושב ראש הכנסת פועלת ועובדת אבל אין פניות.
סופה לנדבר: בגלל זה לא חילקנו את הכספים ואני ממש מודאגת מהמצב שהבטחנו ולא קיימנו.
סופה לנדבר: אני רוצה גם את זה לקיים.
סופה לנדבר: אני אבקש מהעובדים הסוציאליים: תגידו לנו, בבקשה, מה נעשה, מה לא נעשה.
סופה לנדבר: נבקש אחר כך גם מהמשפחות להגיד, אבל לפני כן העובדים הסוציאליים: במה אתם מרגישים שהמשפחות זקוקות היום לעזרה.
סופה לנדבר: אחר כך נמשיך את הדיון.
סופה לנדבר: בבקשה.
נעמי אחימור: בסך הכל בראשון לציון היו 13 נפגעים.
נעמי אחימור: מתוך ה 13 שתיים בעצם עד היום – לריסה וקטי – עדיין זקוקות לטיפולים רפואיים.
נעמי אחימור: זקוקות להשגחה, לליווי צמוד של המשפחות.
נעמי אחימור: שתיהן עדיין לא חזרו לספסל הלימודים.
נעמי אחימור: 11 המשפחות הנותרות כבר יום למחרת הודיעו לנו שהן מודות לנו על הכניסה שלנו אליהן הביתה, אבל הן לא זקוקות לנו.
נעמי אחימור: הילדים שלהן באמת השתחררו בתוך 24 שעות.
נעמי אחימור: אנחנו בעירייה, דרך אגב, כבר למחרת הפיגוע – זה היה ביום שישי בלילה – אגף הקליטה, בריאות הנפש ושירותי הרווחה ביקרנו בכל הבתים.
נעמי אחימור: נפתח קו פתוח לבריאות הנפש, הוקמה קבוצה לכל בני הנוער שנפגעו והם הגיעו.
נעמי אחימור: ניתן טיפול וליווי צמוד של העובדים הסוציאליים, של הרופאה העירונית, כאשר בעצם כמו שציינתי רק קטי ולריסה ממשיכות להיות בטיפול צמוד ומאד מאד אינטנסיבי שלנו.
נעמי אחימור: למדנו גם להכיר את המשפחות בעקבות הפיגוע והן משפחות שנמצאות גם במצוקה.
סופה לנדבר: אני דיברתי עם משפחות, גם מראשון לציון ואני רוצה לציין לשבח את העבודה של עובדים סוציאליים של ראשון לציון, כמו עובדים סוציאליים של עיריות אחרות.
סופה לנדבר: אבל שמעתי וסופר לי בשיחות לא פעם אחת על העבודה הקשה ביותר של ממלא מקום ראש עיריית ראשון לציון.
סופה לנדבר: לא היתה משפחה אחת מראשון לציון שפניתי אליה ושעברה את השם הזה בלי לציין אותו.
סופה לנדבר: ההפך הוא הנכון.
סופה לנדבר: כל משפחה אמרה שממלא מקום ראש עיריית ראשון לציון, מיכאל רייף, אישית, יחד עם עובדים סוציאליים ומתנדבים רבים גם אסף את הכספים, גם ליווה את המשפחות.
סופה לנדבר: אני גם שמעתי ששלחתם ילדים לחו"ל.
סופה לנדבר: היתה שם קבוצה של ארבעה ילדים שנסעו לפי הבקשה שלהם ואתם עזרתם גם בזה.
סופה לנדבר: עכשיו תגידי לי: לפי ההרגשה שלך, למה המשפחות האלה שאת הזכרת זקוקות היום?
נעמי אחימור: למה הן זקוקות?
נעמי אחימור: במשפחה של קטי, למשל, ההורים לא עובדים, אז בתקופה הזו הם נעזרו על ידי המוסד לביטוח לאומי.
שלומית קואלמן: תגידי גם את שם המשפחה.
נעמי אחימור: פלין קטי.
שלומית קואלמן: והשניה?
נעמי אחימור: איזביצקי לריסה.
נעמי אחימור: אז ההורים של קטי שניהם לא עובדים והם נעזרו על ידי המוסד לביטוח לאומי.
נעמי אחימור: בימים אלה מדברים על כך שהאבא יעבור איזושהי הכשרה מקצועית באמצעות המוסד לביטוח לאומי.
נעמי אחימור: במשפחה השניה שני ההורים עובדים, אבל בעקבות הפגיעה של הבת וזה שהם היו צריכים לשבת אתה המון שעות, הם בעצם איבדו המון המון שעות עבודה ולכן שתי המשפחות במצוקה מאד מאד קשה.
נעמי אחימור: הם מדברים על הקשיים של שתי הבנות לחזור ולהשתלב בחברה, בלימודים.
נעמי אחימור: על הקושי שלהן להראות את הנכות, ללמוד לחיות עם הנכות, להיות בכסא גלגלים וללכת לבית הספר.
נעמי אחימור: קשיים של התמודדים גם בקטע הנפשי - רגשי, אבל גם בקטעים הפיסיים, שהן עוד צריכות את הקטעים של הטיפולים הפיזיותרפיים וההשגחה, לנסוע לטיפולים רפואיים וללכת לבדיקות ולביקורות כל הזמן.
נעמי אחימור: שוב, אצל שתי המשפחות מלווה לזה המצוקה הכלכלית.
סופה לנדבר: האם יש בעיית דיור במשפחות שאתם מטפלים בהן?
נעמי אחימור: לא הועלה הנושא הזה.
סופה לנדבר: משכנתאות?
נעמי אחימור: הוצגה יותר המצוקה הכלכלית הכספית והוצג הקטע הרגשי שלהן, של ההתמודדות עם הבעיות הרפואיות והרגשיות בעקבות האירוע.
נעמי אחימור: אבל ישנה מצוקה כלכלית קשה אצל שתי המשפחות.
סופה לנדבר: יש כאן משפחות מראשון לציון?
סופה לנדבר: אולי נעבור עכשיו למשפחות ואחר כך נמשיך עם העובדים הסוציאליים והעיריות.
סופה לנדבר: מי מהמשפחות רוצה להתייחס ראשון?
יפה וולמן: סליחה, שאלת בקשר לפלין.
יפה וולמן: אני נציגת משרד הקליטה ואני יכולה לספר לך מה קורה בקשר לדיור.
יפה וולמן: הוצעה למשפחה דירה בראשון לציון.
יפה וולמן: המשפחה הסכימה והדירה בשיפוץ.
סופה לנדבר: כן, בבקשה.
אברמוב אלכסנדר: הוא בא מדיגיסטאן והמטרה שלו היתה לשמור את הילדים ממלחמה שם והם הגיעו למצב הקשה שהבת שלהם נשארה נכה כאן.
אברמוב אלכסנדר: הבעיה שלו היא בעיית דיור קודם כל.
אברמוב אלכסנדר: הוא גר בשכירות.
אברמוב אלכסנדר: הם משלמים 500$ במשך ארבע וחצי שנים.
אברמוב אלכסנדר: הם חיים בדירה שכורה בחולון.
אברמוב אלכסנדר: הם גרים בקומה שלישית ולבת יש שברים קשים בכל חלקי הגוף, גם ברגל, בכתף והיא לא יכולה לעלות לקומה השלישית.
אברמוב אלכסנדר: יש לה רסיס בריאה, יש לה רסיסים בכל הגוף והיא עומדת עוד לעבור ניתוחים נוספים.
אברמוב אלכסנדר: הוא לא עובד כשנה.
אברמוב אלכסנדר: יש לו בן שלומד בטכניון בשנה השלישית.
אברמוב אלכסנדר: אשתו מרותקת למיטת הבת בבית חולים במשך שלושה חודשים והיא חוששת למקום העבודה שלה.
אברמוב אלכסנדר: היא עובדת כרופאה בבית אבות בחולון.
אברמוב אלכסנדר: אני שואלת אם הוא פנה לסיוע בדיור.
סופה לנדבר: אולי נתחיל עם זה: היו אנשים, היו עובדים סוציאליים של העירייה שעזרו למשפחה שלך?
שמואל פינצ'י: אולי לא הבנתי את הכל, אבל אולי אני אענה בשם ביטוח לאומי.
שמואל פינצ'י: את שאלת אם היה מישהו מביטוח לאומי והאדון ענה שכן, היה מישהו מביטוח לאומי.
שמואל פינצ'י: הבנתי נכון?
שלומית קואלמן: כן.
שמואל פינצ'י: אבל לא הבנתי מה היה בהמשך.
שלומית קואלמן: הוא לא פנה בנושא דיור.
שלומית קואלמן: הוא צריך לפנות בנושא דיור.
סופה לנדבר: הוא פונה בנושא דיור רק עכשיו ויכול להיות שבמשרד הקליטה יש מה להשיב בלי שהוא פנה.
סופה לנדבר: אתם התחלתם לטפל בו והרושם שלו הוא שמושכים אותו.
שמואל פינצ'י: בסדר.
שמואל פינצ'י: אז אני אענה על שני נושאים בשם הביטוח הלאומי.
שמואל פינצ'י: אחד: אם אשתו נמצאת ליד מיטת הבת - ואני שומע שיש צורך שהיא תהיה ליד הבת מסיבות רפואיות – אם בגלל זה היא מפסידה הכנסה אנחנו נשלם את שווה ההכנסה שהיא מפסידה.
אברמוב אלכסנדר: הוא חושש למקום העבודה.
שמואל פינצ'י: אבל את השלמת ההכנסה היא מקבלת.
שמואל פינצ'י: נכון?
שמואל פינצ'י: שתיים: בנושא פתרון זמני לבעיית הדיור.
שמואל פינצ'י: בעניין פתרון הקבע נשמע מהסוכנות או ממשרד הקליטה, אבל פתרון זמני: אם היא כבר יכולה להשתחרר אבל יש בעיה של מגורים במקום לא מתאים, לפחות בתקופת הביניים נכסה בתשלום שכר דירה ולדירה שמתאימה למצב הנכות שלה.
שלומית קואלמן: והם צריכים למצוא את הדירה?
שמואל פינצ'י: בוודאי.
שמואל פינצ'י: הם צריכים למצוא דירה לפי האיזור שהם מעוניינים בו ולפי המלצת הרופאים.
שלומית קואלמן: ואיך הם מגישים את הבקשה?
שלומית קואלמן: לביטוח לאומי או למשרד השיכון?
שמואל פינצ'י: זמני לביטוח לאומי.
שמואל פינצ'י: תשלום שכר דירה לתקופת הביניים לביטוח לאומי.
שמואל פינצ'י: אולי נעשה גם איזשהו שיתוף פעולה עם משרד השיכון.
סופה לנדבר: אינה מתרגמת לו.
ברוך אייל: הבעיה היא שהאנשים – ולא הארגונים – לא יודעים את הדברים האלה.
סופה לנדבר: בגלל זה היום התאספנו בוועדה הזאת.
שמואל פינצ'י: אני יודע שכל הזמן נשמע גם בהמשך "לא יודעים".
שמואל פינצ'י: אני נפגשתי גם עם רות ברון.
שמואל פינצ'י: נפגשתי אתה פעמיים – שלוש בפגישות של מקרים ובהסבר כללי של מדיניות ועקרונות.
שמואל פינצ'י: היא קיבלה ממני עקרונות, חוברת, הסברים, דפי הסבר.
שמואל פינצ'י: כל המידע גלוי ופתוח בפני כולם.
שלומית קואלמן: כמה משפחות פנו אליכם על כך שאינן יכולות לחזור לביתן?
סופה לנדבר: כמה נפגעים יש לנו?
סופה לנדבר: 90 נפצעים או יותר?
שמואל פינצ'י: יש לנו מספרים כלליים.
שמואל פינצ'י: 22 הורים שכולים, שבחלקם, אנחנו יודעים, המשפחות מפוצלות ויש לנו גם פצועים – בין 70 ל 90 שהגיעו אלינו.
שמואל פינצ'י: עם בעיות דיור אין לנו את כל ה 90.
שמואל פינצ'י: עשרות בלבד ולכולם, בלי יוצא מן הכלל, לפחות לתקופת הביניים, אם יש בעיות רפואיות – מצאנו פתרון, יחד עם משרד השיכון ומשרד הקליטה.
שמואל פינצ'י: הפתרון שאנחנו יכולנו להציע היה תשלום שכר דירה לתקופת הביניים, עד שימצא הפתרון הסופי.
שמואל פינצ'י: וזה בוודאי מגובה על ידי אישורים רפואיים, עד לתקופה של חצי שנה – שנה ולא יותר, עד למציאת הפתרון.
סופה לנדבר: אנחנו ניקח על עצמנו להעביר לכל המשפחות, גם אלה שלא פנו, את כל האינפורמציה שנאסוף בוועדה היום.
סופה לנדבר: כן, משרד הקליטה, בבקשה.
יפה וולמן: אנחנו, במשרד הקליטה, ישבנו לגבי כל התלמידים שצריכים לחזור לספסל הלימודים.
יפה וולמן: בדקנו את המרחק מהבית לבית הספר.
יפה וולמן: בדקנו את מקומות המגורים – אם זה בקומה עליונה – ועשינו רשימה עם המלצות של בתי החולים – משום שאני שוחחתי עם העובדות הסוציאליות של השירות הסוציאלי של בתי החולים והם נתנו לי כמה שמות - - -
סופה לנדבר: אני רוצה שאת תהיי יותר קונקרטית.
סופה לנדבר: אחרי שנעשה פה סבב ונשמע את ההורים – לא בכל פעם תכנסי לשיחה, בבקשה – אנחנו נעשה דבר כזה: תני לנו מספרים קונקרטיים.
סופה לנדבר: מתוך 90 מקרים של ילדים שנפצעו במספר משפחות כאלה וכאלה קיבלו טיפול במשרד הקליטה בקשר לדיור מספר כזה, בקשר למשרד החינוך מספר כזה.
סופה לנדבר: פשוט כדי שנהיה יותר קונקרטיים.
סופה לנדבר: משפחות, בבקשה.
פרידה שכמורוב: היא מודה על כל הסיוע שהיא קיבלה.
פרידה שכמורוב: היא ברחה מטשקנט עם שני ילדים.
פרידה שכמורוב: חד הורית.
פרידה שכמורוב: לא פנתה אף פעם לסיוע ולעזרה.
פרידה שכמורוב: הבן שלה בילה כל הזמן בדיסקוטק.
פרידה שכמורוב: זאת היתה השמחה היחידה שלו.
פרידה שכמורוב: הוא סבל מפציעות הדף, מרסיסים.
פרידה שכמורוב: הבעיה היחידה שלי עכשיו היא שהוא פגוע נפשית ומאד.
פרידה שכמורוב: עכשיו הוא בטיפול אצל פסיכיאטרים.
סופה לנדבר: את מדברת מצוין.
סופה לנדבר: בשביל מה את צריכה תרגום?
פרידה שכמורוב: אני מתרגשת.
סופה לנדבר: את מתרגשת, זה טבעי מאד.
סופה לנדבר: אבל תמשיכי בעברית ואנחנו נעזור לך.
פרידה שכמורוב: הוא בטיפול פסיכיאטרי והזיכרון שלו אבד חלקי.
פרידה שכמורוב: ממש קשה לי אתו בבית.
פרידה שכמורוב: הוא לא מדבר.
פרידה שכמורוב: הוא כאילו עכשיו סגור בתוכו.
שלומית קואלמן: מופנם.
פרידה שכמורוב: כן.
פרידה שכמורוב: לא מספר כלום.
פרידה שכמורוב: לא מספר שום דבר על מה שקרה.
פרידה שכמורוב: כמה היו אנשים, כמה ניסו, לא עזר.
שלומית קואלמן: במה את צריכה עזרה עכשיו?
סופה לנדבר: הוא חזר לבית הספר?
פרידה שכמורוב: לפני זה הוא לא למד.
פרידה שכמורוב: עכשיו הוא הלך לבית הספר והפחד שלי הוא שהוא לא יצליח בגלל שהוא איבד חלק מהזיכרון שלו.
שלומית קואלמן: פנית להקלה במשכנתא?
שלומית קואלמן: בהחזר משכנתא?
שלומית קואלמן: פנית לבנק?
פרידה שכמורוב: לא פניתי לאף מקום.
פרידה שכמורוב: לפני זה אמרתי שאני אף פעם לא ביקשתי עזרה מאף אחד.
סופה לנדבר: כמה את משלמת כל חודש?
פרידה שכמורוב: עכשיו 800 שקל, אבל בהתחלה היה 1500 כי לקחתי גם הלוואה מהבנק.
פרידה שכמורוב: ראיתי שזה כל הזמן עולה, אז לקחתי מאנשים כסף לסגור את ההלוואה.
פרידה שכמורוב: כי אני יודעת שאני לא יכולה לעמוד בזה.
שלומית קואלמן: במה את צריכה סיוע?
סופה לנדבר: במה את צריכה היום עזרה?
שמואל פינצ'י: שהבן יהיה בסדר.
סופה לנדבר: זה דבר שכולנו צריכים, אבל זה דבר שאנחנו, לצערנו, לא נוכל לעזור.
סופה לנדבר: אנחנו נתפלל יחד עם המשפחות שהבריאות תחזור לילדים האלה.
סופה לנדבר: אבל, יחד עם זאת, במה שאנחנו כן נוכל לעזור, אנחנו נשתדל לעזור.
פרידה שכמורוב: לעזור לי במשכנתא.
סופה לנדבר: אנחנו נלמד אתכם מה צריך לעשות עם המשכנתאות, איך לפנות למשרדים שונים, למשרד השיכון ולמשרד הקליטה ולאוצר כדי שיעזרו.
פרידה שכמורוב: ואם אפשר – אני לא יודעת – הילד חזר עכשיו ללימודים ואם הוא יצליח, אז בלוד אצלנו אין תיכון ועכשיו הוא צריך לנסוע כל הזמן לרמלה ואני עובדת במשכורת ממש נמוכה.
פרידה שכמורוב: אז אם אפשר לעזור בנסיעות.
פרידה שכמורוב: אבל עוד פעם – אני לא יודעת אם הילד מצליח.
אולגה לוייב: אני בארץ עשרים שנה וכל העשרים שנה, לא יודעת למה, חשבתי שהמשפחה שלי, הילדים שלי, מוגנים מכל הדברים האלה.
סופה לנדבר: כמה ילדים יש לך?
אולגה לוייב: יש לי ארבעה ילדים.
אולגה לוייב: אני אם חד הורית.
שלומית קואלמן: במה את צריכה עזרה היום?
אולגה לוייב: גם הילד שלי עכשיו בטיפול פסיכיאטרי.
אולגה לוייב: אני לא יודעת מה להגיד.
סופה לנדבר: מה את מרגישה?
סופה לנדבר: במה עזרו לך ובמה לא הספיקו לעזור?
אולגה לוייב: לא עזרו לי בכלום.
אולגה לוייב: מאף מקום לא קיבלתי שום דבר ואני דיברתי עם רות סופר ואמרתי: גם הבן שלי היה שם.
אולגה לוייב: גם הבן שלי בטיפולים וצריך עזרה.
סופה לנדבר: מה את צריכה, תגידי.
שלומית קואלמן: מה את צריכה היום?
שלומית קואלמן: כסף לטיפולים?
שלומית קואלמן: כסף לנסיעות?
שלומית קואלמן: מה את צריכה?
שלומית קואלמן: הבן כבר אחרי צבא.
שלומית קואלמן: נכון?
אולגה לוייב: כן.
אולגה לוייב: הבן כבר אחרי צבא.
אולגה לוייב: מה שאני צריכה זה עזרה כספית.
אולגה לוייב: אני מגדלת לבד ארבעה ילדים.
אולגה לוייב: כולם לבד.
אולגה לוייב: אני לבד – המשכורת שלי 3000 שקל נטו – אם זה לדברים שמשלמים על הבית, אם זה חשמל, מים והכל, אני לבד.
אולגה לוייב: הוצאתי את הגרוש שלי בצורה קשה מאד מהבית, עם בעיות, אבל נשארתי לבד עכשיו.
סופה לנדבר: הוא ממשיך לקבל טיפול, הילד שלך?
אולגה לוייב: הוא נמצא בטיפול, בם פסיכולוגי וגם פסיכיאטרי, במכון הפסיכיאטרי בתל השומר.
סופה לנדבר: כמה את משלמת לעמידר כל חודש?
אולגה לוייב: 300 שקל אחרי הנחה.
אולגה לוייב: הבית נורא קטן.
אולגה לוייב: אם יש אפשרות להרחיב קצת את הבית, שיהיה לנו קצת גדול, זה יותר טוב.
אולגה לוייב: ארבעה ילדים בחדר אחד.
סופה לנדבר: ילדים גדולים, בחדר אחד.
סופה לנדבר: מתי הגעת ארצה?
אולגה לוייב: 1979.
ולדיסלב אגורנקו: אני אבא של ויקטוריה אגורנקו.
ולדיסלב אגורנקו: היא נמצאת עכשיו בבית חולים איכילוב.
ולדיסלב אגורנקו: יש לה שני שברים פתוחים, ברגל וביד.
ולדיסלב אגורנקו: רק עכשיו הם מתאחים.
ולדיסלב אגורנקו: רק בשבוע שעבר עשו מחזיקים ולפני שעה היא עברה עוד ניתוח.
ולדיסלב אגורנקו: שמו עוד חלקים מברזלים.
ולדיסלב אגורנקו: היא זזה רק עם כסא גלגלים או הליכון מיוחד.
סופה לנדבר: איפה אתם גרים?
ולדיסלב אגורנקו: בבת ים.
ולדיסלב אגורנקו: לפני שנתיים וחצי קנינו דירה של שלושה חדרים בקומה שלישית בלי מעלית.
ולדיסלב אגורנקו: זאת בעיה.
סופה לנדבר: איפה אתה עובד?
ולדיסלב אגורנקו: אני עובד בתעשייה הצבאית דרך חברת כוח אדם דנאל, ארבע שנים.
שלומית קואלמן: פניתם להקלה במשכנתא?
ולדיסלב אגורנקו: כן.
ולדיסלב אגורנקו: שלחנו נתונים למשרד הקליטה של חולון לפני חודשיים, אבל עד עכשיו אנחנו לא יודעים מה התשובה.
שלומית קואלמן: כרגע הבת לא יכולה לחזור הביתה?
סופה לנדבר: לא יכולה לעלות בגלל שהיא בכסא גלגלים.
ולדיסלב אגורנקו: לא.
ולדיסלב אגורנקו: ובגלל המצב הפסיכיאטרי היא צריכה חדר אחד, בנפרד.
ולדיסלב אגורנקו: לפני הפיגוע היא התגוררה עם סבתא בחדר אחד ועכשיו בגלל המצב שלה היא לא יכולה להתגורר ביחד עם סבתא.
סופה לנדבר: זאת אומרת, במה שאתם צריכים היום עזרה זה הדיור.
סופה לנדבר: רכישת דירה חדשה ולשנות את מסלול תשלומים עבור משכנתא.
סופה לנדבר: ופניתם לעירייה אבל עוד לא קיבלתם תשובה.
ולדיסלב אגורנקו: לא לעירייה.
ולדיסלב אגורנקו: למשרד הקליטה.
סופה לנדבר: עוד משפחה אחת, בבקשה.
אברמוב אלכסנדר: הוא רוצה עוד לומר שהם ביקשו הקלה בארנונה ולא קיבלו כל סיוע.
סופה לנדבר: אנחנו עכשיו נחזור לנושא לפני המשך הדיון ונבקש מחבר הכנסת גנדי ריגר גם להתייחס לעניין.
בת-חן פיליפ: אני יכולה להגיד משהו לגבי רמת גן?
סופה לנדבר: עוד מעט.
סופה לנדבר: אני רוצה לדעת, בעצם, מה הקריטריונים לבחירת השופט שמנהל את הקרן?
סופה לנדבר: למה, כשהוא נמצא היום – שוב, לפי הכתבה – בחופש לא מצאו שופט אחר שינהל את חלוקת הכספים בקרן?
סופה לנדבר: במדינת ישראל יש שופט אחד שמסוגל להיות יושב ראש של הקרן ושל החלוקה?
סופה לנדבר: למה כספים שנאספו נאספו בעצם לחשבון שהוא לא חשבון נפרד רק למטרה הזאת?
סופה לנדבר: אני רוצה לדעת האם ביטוח לאומי לא העביר אינפורמציה לקרן תל אביב ולקרנות אחרות ולמה בעצם זקוקות המשפחות האלה?
סופה לנדבר: מה הקריטריונים שאתם חושבים שצריך לחלק לפיהם את הכספים?
סופה לנדבר: מה המצב של המשפחות שאנחנו מדברים עליהם?
סופה לנדבר: מתי יקבעו קריטריונים לחלוקת כספים?
סופה לנדבר: מה יהיה לקראת ראש השנה?
סופה לנדבר: בראש השנה, כשאנחנו עוברים את החג, אנחנו יודעים שהצורך בעזרה הוא יותר גדול מאשר בימים רגילים ומה הוחלט לגבי סיוע בנושא דיור למשפחות הפצועים בתל אביב ושייכים לאותה קרן.
סופה לנדבר: אלה בינתיים השאלות שהגשתי ואני רוצה לשמוע תשובות.
סופה לנדבר: יכול להיות שיהיו לנו שאלות נוספות.
זאב פרידמן: אני מבקש, ברשותך, לפתוח ואחר כך נעבור לעורך הדין של הקרן.
זאב פרידמן: קודם כל אני רוצה לברך על הפגישה הזאת, שיושבים סביב שולחן אחד כל הגורמים.
זאב פרידמן: אני רוצה להזכיר לחברת הכנסת לנדבר את אותה שבת שהיינו באבו כביר ואני באופן אישי הייתי צריך לבשר לגברת נלימוב על אבדן שתי הבנות.
זאב פרידמן: אמרנו לה אז – וחיבקנו אותה – שלא נעזוב אותה לרגע וזה מה שקורה.
זאב פרידמן: אני רוצה להודות לך, כמובן, על הסיוע והאמפתיה שהיתה באותה שבת ואסור לשכוח את התמונות הללו.
זאב פרידמן: בנושא הדולפינריום פרשנו מערכת, עד ל 3 ליוני בערב, של מאה ועשרים עובדים, אלף שעות בטיפול במשפחות.
זאב פרידמן: צריך להבין: מתוך 22 ההרוגים חמישה הם מתל אביב ומתוך 128 פצועים יש רק 20 בתל אביב ואנחנו מדברים על 21 רשויות.