GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חמי אבנר: לא איך מחשבים אותם אלא אילו שירותים עוברים.
חמי אבנר: למרות שהם משלמים מס הכנסה, ועדיין צריכים לשלם מס בריאות, וצריכים לשלם אגרת חינוך, וצריכים לשלם דבר כזה או אחר, על שירותים שיכולנו להגיד שאולי היינו צריכים לקבל אותם במסגרת מס הכנסה.
חמי אבנר: אתה משלם מס הכנסה וזהו, והמדינה נותנת לך תמורת זה כל דבר.
חמי אבנר: אותו הדבר יש לגבי ארנונה.
חמי אבנר: המחוקק קבע פה מה מקבלים תמורת ארנונה.
חמי אבנר: הוא קבע שגובים ארנונה.
חמי אבנר: אין סל שירותים שמישהו זכאי לקבל אותו.
חמי אבנר: אין לאף אחד זכות, עד כמה שאני יודע, לבוא ולהגיד שבגלל שהוא מפנה בעצמו, הוא מקבל איזה שהוא זיכוי או פטור חלקי בארנונה.
חמי אבנר: אנחנו משלמים מס הכנסה וזכאים לקבל ממדינת ישראל אבטחה, משטרה וביטחון.
חמי אבנר: אבל מה לעשות שלמדינה יש עוד דברים.
חמי אבנר: היא אינה נותנת את זה, ויש גניבות במועצות אזוריות, ויש כל מיני דברים.
חמי אבנר: רשויות מקומיות החליטו שהן מתחילות להעסיק חברות שמירה, ורצו גם לקבל על זה אגרה, להטיל על זה אגרה.
חמי אבנר: והשאלה הייתה, אם הדבר הזה נכלל במסגרת הארנונה או אינו נכלל.
חמי אבנר: זה עלה לדיון בבג"ץ, ופחות או יותר מוחקים את העתירה, כי בית המשפט אמר שיש סמכות לרשות המקומית לקחת את זה, ואם יש לה סמכות לקחת את זה, היא גם יכולה להטיל על זה אגרה.
חמי אבנר: אם כן, השאלה מה היחס בין הארנונה ובין אגרות ובין שירותים שהרשות המקומית יכולה לספק וגם לגבות בגינן, היא שאלה שהמחוקק לא קבע בה משהו, והיא שאלה שעולה מדי פעם - ואף פנו אלינו לשאול אותנו אם אפשר לגבות אגרת פינוי אשפה מתושבים על מגורים סתם.
חמי אבנר: עכשיו ישנם דברים מסויימים שהתפתחו כנוהג במדינת ישראל מקום המדינה, והם מקובלים, אבל על דבר כזה אנחנו נותנים תשובה מוחלטת שלא, ויש דברים שבמסגרת השנים ולאור הפסיקה המרובה שהייתה פה - שכל אחד טוען שיש לו פסיקה שונה.
חמי אבנר: לגבי אשפה תעשייתית היה מקובל שלמרות שאדם משלם ארנונה, על אשפה תעשייתית, אם זה מהסוג שלה ואם זה מההיקף שלה, הוא איננו מקבל פטור.
חמי אבנר: הוא איננו מקבל את השירות הזה חינם מהרשות המקומית, אלא הוא צריך לעשות את זה מעבר לזה.
חמי אבנר: מדינת ישראל שבמסגרת הארנונה הוא זכאי לקבל פינוי אשפה, ואין כתוב שהוא איננו זכאי.
חמי אבנר: פקודת המסים, בפקודת המועצות המקומיות, שהעירייה יש לה רשימת שירותים שהיא צריכה לספק, ותמורת השירותים האלה היא יכולה לגבות אגרות והיטלים.
חמי אבנר: אף יותר ממה שאתה אומר לי.
חמי אבנר: מבחינת מה שכתוב בחוק, אם אתה שואל מה חוקי ומה לא חוקי, הרשות המקומית יכולה להחליט לא רק שהיא תשתמש בכל הכסף לחינוך, היא יכולה להחליט גם שהיא תשתמש בכל הארנונה רק למשכורות ולא לתת שום שירות.
חמי אבנר: כל מי שרוצה שירות – ישלם.
חיים טל: שערורייה.
חמי אבנר: מדיניות, ויש נוהל, ויש נוהג.
אמנון כהן: הזה ואת הצוות הזה בפעם הבאה או לא.
חמי אבנר: השנים בחוקי העזר, שאשפה תעשייתית איננה במסגרת מה שתושב, או אזרח, או בעל עסק זכאי לקבל במסגרת הארנונה שהוא משלם, ואז חוקקו חוקי עזר המסמיכים את הדבר הזה.
חמי אבנר: חוקי העזר מאפשרים לבחור שתי וריאציות, וזאת מכוח פקודת העיריות.
חמי אבנר: רשות מקומית יכולה או לספק שירות או לקבוע חובות.
חמי אבנר: היא יכולה להטיל את החובה על בעל העסק או על המפעל, להגיד לו: אדוני, אתה תפנה בעצמך.
חמי אבנר: היא יכולה להגיד לו: אני אעשה את השירות ואתה תשלם בעבורו.
חמי אבנר: השאלה היא אם לבחור בדרך כזאת או אחרת.
חמי אבנר: יש לה שיקולים אחרים, והם עלו פה במסגרת הזמן.
חמי אבנר: יש פה שיקולים של פיקוח ואכיפה של הרשות המקומית לפעמים, ולכן לא תמיד אנחנו יוצאים עם הנחייה כזאת.
חמי אבנר: יש רשויות מקומיות, אבל גם נתקבל אישור בדרכי משפט לגבי מודעות ושלטים.
חמי אבנר: יש רשויות מקומיות שאומרות: אינני רוצה להתעסק עם מאה היתרים ולפקח, ואחר כך קבלן פרטי זורק את זה לאן שהוא, או אינו זורק.
חמי אבנר: אני רוצה לעשות את זה ריכוזי אצלי עם הבקרה שלי, עם הפיקוח שלי, ואני נותנת את השירות - ואתם תשלמו.
חמי אבנר: יש רשויות מקומיות שמוכנות להוציא את הכל לקבלנים פרטיים, ויש רשויות מקומיות שיכולות לתת עם אופציה.
חמי אבנר: האופציה הזאת היא שיש לה יתרון מסויים שהיא מאפשרת תחרות, ואז יכול להיות שהמחיר מתקרב יותר למחיר השוק.
חמי אבנר: אבל דווקא בפתח תקווה, מה שאני יודע, כי לחצו עליי המון זמן לאשר את חוק העזר, הפניה הייתה שבגלל שהתפתחה דרישה של בעלי העסקים שהרשות המקומית תיקח את זה אליה לידיים ותוציא מכרז ותקבע את המחיר - ונכון להיום, עד כמה שאני יודע, יש לפתח תקווה חוק עזר עם מחיר לפי כמות.
חמי אבנר: יכול להיות שווריאציות מסויימות ברשויות מקומיות נובעות מזה שרשות מקומית החליטה לכלול את זה בתוך הארנונה ולא לחוקק חוק עזר כזה.
חמי אבנר: רשות מקומית אחרת החליטה שהיא כן רוצה לחוקק חוק כזה - והדבר הזה הוא בסמכותה, ושיקול הדעת אם לתת את השירות הזה בחינם במסגרת הארנונה או לגבות בעבורו כסף, הוא שיקול דעתה של הרשות המקומית קודם כל; ואם היא מגישה חוק עזר, אנחנו נבדוק אם התימחור שלה הוא ריאלי, ושהיא אינה משתמשת בתימחור הזה לצורך העשרה מעבר למחיר העלויות.
חמי אבנר: יכול להיות שיש גם וריאציות שונות בין חוקי עזר שונים לפי הגדרת מהו מפעל, ומה היא אשפה תעשייתית?
חמי אבנר: .
חמי אבנר: יכול להיות שרשות מקומית מסויימת קבעה מפעל, ובהגדרה שלו כללה סוגי עסקים מסויימים, שאולי ברשות מקומית איקס אולמות שמחות מופיעים בתוכם.
חמי אבנר: אולי ברשות מקומית וואיי הם לא נופלים לתוכם.
חמי אבנר: לנסות לבוא ולקבוע פה שתהייה מדיניות אחידה, נכון להיום תפיסת העולם במדינת ישראל שרשות מקומית חוק העזר הוא שלה, והמדיניות היא שלה, עם בקרה של משרד הפנים.
חמי אבנר: בקרה שקובעת שהם לא יעברו את הגבולות, שלא יתחילו לעשות כל מיני אגרות שלא יהיו מקובלות במדינת ישראל וכל מיני אגרות שלא נועדו לכסות שירותים וכל מיני אגרות שהם בעצם ניסיונות לעקוף את ההגבלות על הארנונה.
חמי אבנר: אם הם אינם חורגים, הקביעה אם הם רוצים לכלול מפעל מסויים כן ומפעל מסויים לא, אם לחוקק את זה בחוק העזר, אם לפרש את חוק העזר בצורה כזאת או אחרת, היא דבר ראשון באחריות הרשות המקומית, ואם היא חורגת - הביקורת היא באמצעות בתי משפט ולא באמצעותנו, למרות שפונים אלינו בדרך כלל.
חמי אבנר: אבל נראה לי שנחקק חוק עזר ואין לנו שליטה עליו.
חמי אבנר: חוק העזר הוא של הרשות המקומית.
חמי אבנר: יש לו נקודת זמן מסויימת שבה הוא בא אלינו לבקרה.
חמי אבנר: בנקודת הזמן הזאת אנחנו יכולים להעיר הערות.
חמי אבנר: "פספסנו" את השישים יום.
חמי אבנר: ברשומות, אם מישהו חושב שהוא לא תקין, הדרך היחידה היא לפנות לבתי משפט.
חמי אבנר: יכולים לפנות אלינו, יכולים לברר, אבל אנחנו איננו בעלי סמכות להגיד לרשות המקומית שחוק העזר שלה איננו חוקי.
חמי אבנר: צריכת מים – יש הרבה רשויות מקומיות שבהן זה כתוב במפורש.
חמי אבנר: אני מניח שיש רשויות מקומיות שלמרות שזה אולי איננו כתוב במפורש, עושים את זה.
חמי אבנר: זה דבר שהוא בוודאי מבורך, ושווה שיגיע לדיון זה העניין של צריכת מים.
חמי אבנר: תמיד צריכת הביוב היא לפי צריכת מים.
חמי אבנר: בהרבה חוקי עזר כתוב שזה למעט כמות של מים שהולכת לגינון, וברשויות מקומיות שבהן זה איננו כתוב, לפעמים עושים את זה, למרות שזה אינו כתוב, כי זה הגיוני - ואם לא, אזי אנחנו בוודאי נתמוך בעניין הזה ונעודד אותו; ואם יש גני אירועים שמשתמשים במים להשקיה, צריך לכמת את הדבר הזה, ובוודאי שאם זה אינו זורם לביוב, אני חושב שיהיה גם קשה מאוד להצדיק דבר כזה.
חמי אבנר: כי אם אין ניתן למדוד את הביוב, ועושים את הפונקציה של הצריכה, ויש מקומות שבהם הצריכה הולכת לקרקע ולא למערכת הביוב, יהיה קשה מאוד לרשות המקומית להגן על זה במקום שזה ניתן למדידה, ובכמויות של גני אירועים זה ניתן למדידה.
חמי אבנר: זה לא בית פרטי, שהוא משקה אדנית או עציץ.
חמי אבנר: שומנים – קודם כל המנגנון הזה כשלעצמו לגבי עסקים, זו הפעם הראשונה שזה ידוע לי, אבל לגבי מפעלים הוא ידוע לנו בצורה הרבה יותר רחבה.
חמי אבנר: הווריאציה שקיימת פה היא אותה וריאציה שתיארתי לגבי האשפה.
חמי אבנר: לרשות המקומית עומדת הזכות לבחור אם לעשות את זה בעצמה, או אם לדרוש את זה מהמפעל או מהעסק, ואז זה אומר שהעלות היא עליו - או להציע אופציה שמאפשרת פה איזו שהיא תחרות כלכלית.
חמי אבנר: רשות מקומית איננה חייבת להגיד למפעל: אתה יכול לעשות את זה בעצמך.
חמי אבנר: היא יכולה להגיד: אני רוצה לפקח על זה, כי אינני רוצה שאולי אני לא אוכל לפקח עליך, ואתה תגניב את זה הנה או תשפוך את זה בנחל, והיא אינה חייבת להתמודד עם אלפי עסקים ולהגיד לכל אחד: אני כן אפקח עליך או לא אפקח עליך.
יהודה כהן: לדיון בצורה אחרת.
חמי אבנר: הרבה יותר חמור לבעלי אולמות שמחות.
חמי אבנר: אנחנו היום נמצאים במסגרת הממשלה בעניין ההוא ובודקים את זה במסגרת ועדה, לגבי התימחור הריאלי של הדברים.
חמי אבנר: להיום התעריף הוא אחיד, ויש מפעלים שהם עתירי ביוב שהוא מזהם, שהם מסובסדים בעצם על ידי תעריף אחר של מפעלים אחרים שאין להם שום ייעוד, ויש מגמה ועבודה קודמת כדי לעשות תעריף דיפרנציאלי לפי איכות השפכים.
חמי אבנר: אינני יודע אם זה יהיה לטובתך או לרעתך, אבל בוודאי זה יהיה צודק יותר.
אמנון כהן: הדברים, כשאתם מחליטים דברים שם - אולי נציגות - לשמוע מהם גם מהשטח את הדברים.
חיים טל: אל חנות ירקות, ואתה נתת דוגמה אכן שחנות ירקות משלמת אלפיים או שלושת אלפים שקל בשנה ארנונה, ומייצרת אשפה במאה שקל ליום.
חיים טל: זה אינו המצב שלנו.
חיים טל: אנחנו … מהרשויות המקומיות מאות אלפי שקלים.
חיים טל: אולי כדאי לעשות הפרדה בקטע הזה, להתחיל לבוא לאולמות השמחה ולקבוע להם אמות מידה מסויימות אך ורק לאולמות השמחה.
חיים טל: עשה יותר מזה ראש העיר שלך, שהלך לבג"ץ מול משרד הפנים, כדי להוזיל את הארנונה של בעלי האולמות.
חיים טל: זה ראש העיר היחידי שעמד מול בג"ץ כדי להוזיל את הארנונה, ולא עזר לו שום דבר.
הרצל יוספיה: אחוז איננה רלוונטית פה.
הרצל יוספיה: היא לא "תלך".
הרצל יוספיה: זה לא חוקי, וזה גם איננו תורם ולא כלום, כי מחר יבוא מיגזר אחר שיש לו בעיה בתחום אחר, ויגיד לך: עכשיו אני רוצה הנחה של שנים-עשר אחוז.
חיים טל: ירקות, ואל תתייחסו אלינו כאל מוסך קטן של מאה מטרים רבועים שמייצר פסולת.
חיים טל: אנחנו משלמים לפי מטרים רבועים.
חיים טל: כל אולם מינימום זה אלף מטרים רבועים, שלא לדבר על אלפיים או שלושת אלפים מטרים רבועים.
חיים טל: צא וחשוב כמה מאות אלפי שקלים משלמים אותם בעלי אולמות.
חיים טל: הבעיה היא שמלכתחילה אתם אומרים קודם כל בג"ץ פסק שהארנונה זה מס, והוא אינו מותנה בשום שירותים; והוסיף ידידי ואמר שהארנונה כל כולה יכולה ללכת רק למשכורות עוברי הרשות, ולצערי, כאחד מתוך המערכת הזאת, אני יודע שיש רשויות שבהן אכן באמת עושים את זה.
חיים טל: זאת אומרת, כל המחשבה שלהם היא לגבות את אותה ארנונה ולשלם את המשכורות במקום אולי לפטר קצת עובדים, במקום אולי לייעל את המערכת שלהם, במקום אולי לראות קצת את התושב שמשלם את הכסף הזה.
חיים טל: אזי, רבותיי, תחשבו גם על הצד האחר של המתרס.
חיים טל: בסך הכל אנחנו עובדים קשה, רוצים לשלם, להיות שומרי חוק, אבל יש גבול.
חיים טל: תחשבו גם על הצד השני.
חיים טל: יש היום תחרות ענקית בענף - אינני צריך להגיד לכם.
חיים טל: אתה אמרת שפיתחו שם את כביש בית דגן ותאורה וכדומה.
חיים טל: כי למה?
חיים טל: קמו לך שם עשרות אולמות, רצועות של ערים של אולמות, שראש העיר לא יבוא וישים להם כמה עמודי תאורה וקצת צמחייה, הרי הוא אוכל מהם - זה מאות אלפי שקלים.
יהודה כהן: עסק ולקבל את הרשיונות ואת הכל - ואז אומרים לו ככה: ארנונה עולה לך איקס מטר.
יהודה כהן: עכשיו הפינוי יעלה לך עוד.
יהודה כהן: פלוס.
יהודה כהן: זה לא כולל את הארנונה.
יהודה כהן: אזי אם עירייה רוצה לתת שירותים לפחות לעסק מתחיל, והיא אומרת: אנחנו בתוך הארנונה נכלול את הכל.
יהודה כהן: אולי בעסקים הישנים יש איזה שהיא בעיה.
יהודה כהן: לא עשית מבנה, אבל אם כבר, בעסק חדש ההיגיון אומר שכבר המבנה עולה לו כסף, זה שטח נפרד - אזי אלו שטחים נוספים, ואת זה הם אינם מביאים בחשבון.
יהודה כהן: אבל בנוסף לזה אנחנו נבדוק לך את זה ואת זה ואת זה.
יהודה כהן: זה מה שקורה.
יהודה כהן: מה שאנחנו בכל מקרה, והנקודה היא כואבת לכל בעלי האולמות וגני אירועים - נטל המס רובץ עלינו יום-יום.
יהודה כהן: מדי יום משרדים מוסיפים ומוסיפים עלויות על גבי עלויות.
יהודה כהן: עכשיו יש לנו גם עניין הפיקדונות על הבקבוקים.
יהודה כהן: מחר נבוא אליך עם הפיקדונות, ומחרתיים נבוא אליך עם כל עניין אחר.
יהודה כהן: לעמוד?
יהודה כהן: אנחנו איננו עומדים בזה.
יהודה כהן: אני מבקש מאוד מכבוד היושב ראש שתיתן לנו אפשרות בחלק הראשון של הדיון הבא להביא את הממצאים ואת הנתונים עם הממצאים שלנו המשפטיים, שיש פסיקות ושבית הדין מתחשב בעניין של אולמות של המגזר העסקי; ואכן הוא נותן את דעתו בדברים האלה.
יהודה כהן: של הארנונה לפינוי האשפה.
חיים טל: זה עסק שבסך הכל בשנה הוא עובד בקושי חצי שנה, והוא משלם בעבור כל השנה.
אמנון כהן: הרבה מאוד דברים.
אמנון כהן: אני מודה לכל הנציגים וגם לנציגים של העיר ראשון לציון.
אמנון כהן: אני חושב שהרשות הזאת יכולה להיות כחיקוי לרשויות אחרות, על ההתחשבות בבעלי אולמות, בבעלי עסקים, בבתי מלאכה, ובגדול אני פשוט - מבחינת בית מחוקקים כאן - אני חושב שבעניין של גביית ארנונה כמס באמת אין מוגדר מה מקבלים בתמורה, הן התושבים, זאת אומרת הוא לא מחייב את ראש העיר ממש מה לתת ספציפית.
אמנון כהן: בנוסף הוא יכול להגיד, כמו שציינו כאן הנציגים של משרד הפנים, על כל שירות נוסף הוא יכול באופן חוקי להטיל גבייה נוספת.
אמנון כהן: אני סבור שעל כך אנחנו כבית מחוקקים צריכים לחשוב, לתת את הדעת לעניין הזה - ואולי להחליט שאם אתה גובה על כל מטר מרובע סכום כזה וכזה מבית רגיל, אתה מחוייב לתת שירותים א' ב' ג' ד', ולבעלי עסקים או בעלי אולמות שמחות אומנם יש לך יותר אשפה , אבל אם הם מפנים בעצמם, אזי הם יקבלו הנחה כזאת או אחרת בגביית הארנונה.
אמנון כהן: על זה, אני סבור בהחלט, צריך לחשוב ולתת את הדעת.
אמנון כהן: אני אוציא סיכום ופניה לשר האוצר ולשר הפנים על הבדיקה המחודשת והנוספת.
אמנון כהן: אני יושב גם בוועדת הכספים כדי לבדוק את הדברים בחוק ההסדרים במשק, אולי לבדוק, לבחון את העניין הזה, האם על ידי מתן השירותים או גביית הארנונה יכתבו ספציפית לאילו שירותים הוא חייב לתת קודם כל, ואם הוא ירצה לתת שירותים נוספים, האם על זה הוא יכול לגבות אגרה מסויימת?
אמנון כהן: וגם לעניין של בעלי אולמות השמחות או בעלי בתי מלאכה, כי אם אתה כבר פורץ לעניין מסויים, אז הרבה אחרים יבואו גם.
אמנון כהן: אני חושב שאם מישהו מפנה את האשפה שלו בעצמו - לא כמו ראשון לציון, שאני חושב מבורך - אני חושב שעדיף שזה ייעשה על ידי רשות מקומית, ואז לחשוב על איזה שהוא פיצוי אחר במטרים של מסים.
אמנון כהן: אזי יגבו קצת פחות, או מלכתחילה את התעריף של גביית הארנונה באולמי השמחות יקבעו בפרמטר יותר נמוך או בסל יותר נמוך, ואז על ידי כך יהיה הפיצוי למעשה לעתיד.
אמנון כהן: אני אכתוב בקשה בפניה שהעניין הזה ייבדק.
אמנון כהן: אולי גם נחליט שתהייה ועדה מצומצמת בוועדת הכספים, שתהייה שותפה לבדיקת העניין.
אמנון כהן: אני מבקש עוד עניין ממשרד הפנים.
אמנון כהן: אני אכתוב בקשה שיגדיר במפורש, אני חושב שלא רשות מקומית יודעת ומודעת לעניין הזה שאין הנחיות ברורות לפינוי האשפה כמו שנעשה בראשון לציון, שיש פה איזה שהיא פרצה - ששמעתי שיש פה איזה קרטל בפתח תקווה, אולי יש גם ברשויות מקומיות.
אמנון כהן: בעניין זה צריכה להיות הנחיה ברורה ממשרד הפנים, שאולי לקחת את החיקוי או את הדוגמה של ראשון לציון, לשלוח להם את חוק העזר הזה, אולי להיעזר ולבוא במשא ומתן עם כל רשות מקומית מול הסוחרים בעיר; ולתת להם את ההנחיה לבדוק שאולי באמת פה נגבים סכומים ענקיים מבעלי העסקים שאינם יודעים - הם רוצים לפנות את המקום, הם רוצים שהמקום יהיה יפה ונאלצים לשלם סכומים ניכרים.
אמנון כהן: על שני הדברים האלה אני אכתוב בסיכום.
אמנון כהן: אני עוד פעם מודה לכולכם, ואני מבקש שראשון לציון תשלח לי את חוק העזר העירוני שלה, כדי שאני אלמד אותו.
אמנון כהן: אני חושב שזה מאוד טוב, ואני יכול לשלוח את זה לרשויות שאני מכיר, יכולים לאמץ את החוק הזה.
אמנון כהן: אני מודה לכם, לנציגים של בעלי האולמות.
אמנון כהן: אשמח מאוד לעזור לכם.
אמנון כהן: תודה רבה לכולכם.
אמנון כהן: הוועדה לפניות הציבור היא למעשה ועדה שמטפלת בפניות הציבור וכמובן שאנחנו מוכנים לבדוק מכתבים או פניות שמגיעות דרך איגודים או ארגונים כאלה ואחרים שנפגעים עקב כל מיני תהליכים שעוברים בחברה ובמדינה.
אמנון כהן: לפנינו פנייה של איגוד המוסכים בישראל וראינו לנכון לקיים דיון בנושא כדי לראות איך אפשר לעזור להם.
אמנון כהן: קודם כל נלמד ביחד את הדברים.
אמנון כהן: המטרה של כולנו כאן היא לעזור לאיגוד המוסכים ולמוסכים שעובדים במדינה.
אמנון כהן: כנראה יש כאן איזשהו תהליך שנוצר כתוצאה ממדיניות הממשלה כאשר יש הרבה מאוד נהגים או רכבים ציבוריים שיוצאים לעשות טיפולים במוסכים שבתחום האוטונומיה.
אמנון כהן: כמובן כל אחד מסתכל על כיסו הפרטי ומחליט מה הוא רוצה לעשות בכספו, אבל כמובן שיש פגיעה במוסכים שעובדים במדינה כאשר הם משלמים כחוק את כל המסים שמוטלים עליהם ועומדים בקריטריונים נוקשים של משרדי ממשלה אחרים שנותנים את הרשיונות והביטחון וההבטחה שכל העבודה נעשית ברמה גבוהה ובטוחה.
אמנון כהן: למעשה כאן נצטרך ללמוד את הדברים ולראות אם יש איזשהו תקנון שצריך לשנות או לחוקק או לאכוף יותר את הדברים וזאת לאחר שנלמד את הדברים מאנשי המקצוע שנמצאים כאן אתנו.
אמנון כהן: כאמור, המטרה היא ללמוד את הדברים ובסופו של דבר להגיע לסיכום על-מנת לעזור לאיגוד המוסכים ולמוסכים שפועלים במדינה.
אריה מטוס: אני רוצה להדגיש את הדברים העיקריים ואני מניח שחבריי ישלימו את דבריי.
אריה מטוס: ראשית, הנהירה הזו לשטחים לתיקון כלי רכב קיבלה תאוצה גדולה שהחברים שלנו שעוסקים ברכבים מגיעים לפי פחת, מגיעים לפיטורי עובדים, המוסכים ריקים, אין באפשרותם לקיים יותר את עצמם וזה דבר שלא יתכן שיקרה במדינה מתוקנת.
אריה מטוס: כדי למנוע את התופעה הזאת חייבים למצוא פתרון ויפה שעה אחת קודם.
אריה מטוס: הדבר השני שגם לו יש חשיבות מרובה הוא, אותם הרכבים שמתקנים אותם בשטחים.
אריה מטוס: כפי שידוע לכבודו משרד התעשייה הוציא בשנה שעברה חוק או הנחיה שאמרה שאסור להכניס משטחי האוטונומיה חלפים למדינת ישראל.
אריה מטוס: מאחר ומדובר ברכבים גנובים, אי-אפשר להביא את החלפים לישראל, מביאים את הרכבים לתיקון בשטח האוטונומיה.
אריה מטוס: אם מונית מסוימת חייבת להחליף תיבת הילוכים, הנהג נוסע לשם ובעשירית מחיר מחליפים למונית גיר ומתקינים גיר גנוב.
אריה מטוס: כך לגבי חלפים אחרים.
אריה מטוס: הפן השני הוא הנושא הבטיחותי.
אריה מטוס: כיוון ששם עושים כל מיני עבודות כמו החלפת בלמים, החלפת הגה והחלפת חלקים שונים שקשורים בבטיחות הרכב, אין פיקוח ואף אחד לא יודע מה באמת קורה.
אריה מטוס: לכן ראוי שהוועדה תיכנס לעובי הקורה כדי למצוא פתרון לנושא הזה וחייבים לעשות זאת כמה שיותר מהר.
אריה מטוס: אני אסתפק בדברים אלו כי חבריי שעוסקים בנושא יוכלו למסור פרטים מלאים יותר.
ירמיהו לוי: אריה דיבר על החלפת גיר בשטחים, אבל אני רוצה לתת דוגמאות אחרות.
ירמיהו לוי: כוח האדם שמועסק בשטחים הוא ילדים ולא אנשים בעלי משפחות.
ירמיהו לוי: אני מדבר על ילדים בני 12 עד 15 ואפילו ילדים שהם פחות מגיל 12.
ירמיהו לוי: הילדים האלה מרוויחים ליום עבודה עשרים שקל כשהטוב ביניהם אולי ירוויח שלושים שקלים ליום, וזה כשאנחנו משלמים למכונאי נטו 25 שקלים לשעת עבודה.
ירמיהו לוי: ברור שבשטחים לא משלמים מסים ואין שם אכיפה כאשר גם בעל המוסך הוא אולי מישהו שעבד במשך כמה שנים ואין לו שום סמכות לחתום על שום נושא בטיחותי ברכב.
ירמיהו לוי: לדעתי ההבנה שלו לעומת ההכשרה שדורשים מאתנו לא מגיעה לחמישה אחוזים מהידע שלנו.
ירמיהו לוי: אצלם אם משהו מתקלקל, הם לא מתקנים אלא לוקחים מהרכב השני ומתקינים.
ירמיהו לוי: אם מתקלקל משהו במנוע, הם לא מתקנים את המנוע אלא פשוט לוקחים מנוע ושמים אותו בשלמותו.
ירמיהו לוי: שם אתה מקבל הכל גנוב וזה מוכנס ישר לתוך הרכב שלך ואתה מקבל את זה במחיר של תיקון החלק הספציפי שהיה מקולקל באותו מנוע.
ירמיהו לוי: כל הנושא הזה של תיקון המכוניות במעבר לשטחים פרוץ לחלוטין ואין שום בקרה.
ירמיהו לוי: הרבה רכבים ציבוריים – ואנחנו מדברים על מוניות, ולדעתי זה התחיל עם מוניות כי הם עוברים הכי הרבה קילומטראג' בישראל – כל חודש, מקסימום חודש וחצי, צריכים להחליף בלמים, טיפולים הם עושים פעמיים בחודש, כך שמבחינתם התיקון בשטחים הוא האידיאלי כי כך הם חוסכים כסף רב.
ירמיהו לוי: ההוצאות שלהם בשנה מסתכמות בעשירית ממה שהיו מסתכמות אילו היו מטפלים בישראל.
ירמיהו לוי: המוניות, זה כמו עיתונות, זה עובר מפה לאוזן ומה שקרה הוא שהתחילו להגיע לטיפולים בשטחים מכוניות של חברות הסעה, התחילו להגיע מכוניות של חברות תובלה, כל מיני מובילים פרטיים והיום מתחיל להגיע גם הציבור הפרטי.
ירמיהו לוי: אנחנו מבקשים עזרה.
ירמיהו לוי: אנחנו מבקשים אכיפה מוגברת.
ירמיהו לוי: יש צו ששר התעשייה והמסחר חתם בזמנו עליו, צו איסור סחר בחלפים משומשים.
ירמיהו לוי: הצו לא מדבר על חלפים גנובים, אבל יש איסור על סחר בחלפים משומשים עם הרשות הפלשתינאית והשטחים בכלל.
ירמיהו לוי: אנחנו מבקשים אם אפשר שיחוקק חוק שיחייב רכבים ציבוריים שעוברים קילומטרים רבים – אנחנו מדברים על מוניות ומכוניות הסעה – רכבים שפעמיים בחודש נכנסים לטיפול, לפחות פעם בחודש הנהגים צריכים לדאוג להתקנת בלמים במכוניות.
ירמיהו לוי: להעביר חוק או תקנה של משרד התחבורה שתורה להם להגיע למוסכים ולהצטייד באישור המעיד על בלמים תקינים ברכב, אישור שמערכות הבטיחות ברכב תקינות.
ירמיהו לוי: אנחנו מדברים על אישור ממוסך מורשה מטעם משרד התחבורה.
ירמיהו לוי: לא רק מוסך בישראל אלא מוסך מורשה כשרק המוסכים המורשים מחזיקים אישור כזה של משרד התחבורה.
ירמיהו לוי: אנחנו מבקשים את עזרת הוועדה בכל אשר תוכל.
ירמיהו לוי: גם אם אני אוכל להוזיל בצורה מסוימת, לעולם אני לא אוכל להתקרב לסכום של ההוזלה שנעשית בשטחים.
ירמיהו לוי: לדוגמה, הוא מרכיב מצמד קומפלט ברכב מסוים וגובה עבורו, כולל שעות העובדה, 500 שקלים כשלי החלק עצמו עולה 850 שקלים וזה לפני העבודה ולפני הרווח שלי על החלק.
ירמיהו לוי: איך אני יכול להתחרות אתו בנושא הזה?
אמנון כהן: אני לא כל כך מכיר את הנושא והייתי רוצה לקבל תשובה בנקודות אלה.
אמנון כהן: נרצה לדעת גם האם יש לכם הצעות לפעולה, האם יש לכם יכולת לפעול או שאין לכם כוח אדם לאכוף את כל הטעון אכיפה.
אמנון כהן: נרצה לדעת כדי שנוכל לפעול מול משרדי ממשלה, מול השרים שמטפלים בנושא זה, מול ועדת השרים שאחראית לנושא הזה ולהעלות את הטיעונים האלה.
רונן בן-צבי: משטרת ישראל היא בסך הכל אוכפת חוק.
רונן בן-צבי: היא לא יכולה לעשות מה שהיא רוצה אלא היא צריכה חוק לאכוף אותו ובאמצעותו להילחם בתופעה.
רונן בן-צבי: יחידת אתגר הוקמה עקב מצוקה מאוד קשה של גניבות כלי רכב.
רונן בן-צבי: זאת אומרת, בשנת 1997 הגענו למצב שכמעט חמישים אלף כלי רכב בשנה נגנבו.
רונן בן-צבי: שמעתי את הדברים של החברים ואני רוצה לציין שכפי שהבנתי חבר הכנסת דהאמשה אכן מכיר את הנושא מבפנים כי הוא דיבר על צו הפיקוח וצו סימון כלי רכב וזה אכן לב לבה של ההתמודדות שלנו וזה מה שאנחנו מנסים להוביל.
רונן בן-צבי: הבעיה שלנו היא שאנחנו הגענו למסקנה – והמסקנה עולה מהנתונים – שרוב כלי הרכב נגנבים, מפורקים ונמכרים כחלקים.
רונן בן-צבי: יש הרבה אנשים שאשמים בזה וזה כולל גם חלק מהמוסכים בארץ, אם זה חאפרים או אם אלה הם מוסכים מורשים.
רונן בן-צבי: במקום לקנות חלק חדש ב800- שקלים, בעל המוסך מעדיף להציע לבעל הרכב למכור לו חלק משומש או משופץ, ואני לא מדבר על חלקים בטיחותיים אלא על כנף, על דלת וכולי.
רונן בן-צבי: דלת של וולבו עולה כ2,700- שקלים ואפשר להציע לבעל הרכב לקנות דלת משומשת באלף שקלים כי אותו אדם קונה את הדלת בשטחים במאתיים שקלים.
רונן בן-צבי: בעקבות הניתוח שעשינו הגענו למסקנה שבמצב הנתון לא היה שום חוק שאפשר לאכוף אותו ולהתמודד עם התופעה ואז באנו וביקשנו לקבל את הכלים, לקבל את החוקים שנוכל לאכוף ונוכל להתמודד עם הנושא.
רונן בן-צבי: דיברנו על שני חוקים מרכזיים כאשר החוק הראשון הוא סימון כלי הרכב.
רונן בן-צבי: אנחנו מדברים על חלקים עיקריים של כלי רכב שיהיו מסומנים.
רונן בן-צבי: כשאני מביא בן-אדם שתיקן באיזשהו מוסך רכב והחליפו לו כנף קדמית או החליפו לו מצמד או גיר או בלמים, שהחלק שפורק יהיה מסומן ואני אדע מאיזה רכב פירקו אותו.
רונן בן-צבי: מה שנכון לעכשיו, המכתב של חיים שדיבר אתי על הגירים – קיבלתי כאן רשימה של רכבים שהחליפו להם – למעט מספר מאוד מסוים של דגמים, בעיקר מרצדס, הגירים לא מסומנים.
רונן בן-צבי: אני מדבר על סימון החלקים המרכזיים כמו הדלתות, הכנפיים, מכסה תא מנוע וזאת כדי שנדע מאיזה רכב הם פורקו.
רונן בן-צבי: כל מוסך חייב לנהל רישום.
רונן בן-צבי: לא רק המוסכים, אלא גם בעלי המגרשים, קונים רכבים מתאונות ומפרקים את החלקים כדי שאפשר יהיה להשתמש בהם ומוכרים אותם ואנחנו רוצים לדעת כל חלק שנמצא במכונית, מהיכן הוא הגיע.
רונן בן-צבי: אני רוצה שכולם יבינו, במיוחד חבריי מהמוסכים.
רונן בן-צבי: יש כאן בעיה לגיטימית של עלות אחזקת עסק וכולי אבל בואו נהיה ריאליים.
רונן בן-צבי: היום שטחי הרשות נחשבים כאילו זה חו"ל.
רונן בן-צבי: היום אדם במדינת ישראל יכול לנסוע לתל-אביב ושלוש פעמים להיות בחו"ל.
רונן בן-צבי: זאת אומרת, למשטרת ישראל אין שום אכיפה בשטחי הרשות.
רונן בן-צבי: בידייה היא הדוגמה הכי טובה, כאשר כל שבת אלפי בני-אדם, אלפי אזרחים ישראלים נוסעים וקונים רהיטים כי זה עולה להם בזול כי הם לא משלמים מס ולא משלמים מכס.
רונן בן-צבי: אזרחים לא יודעים בדיוק מה מותר, אבל אני אומר חד-משמעי שאזרח היום הולך לשטחי הרשות וקונה כל מה שהוא רוצה כי זה עולה לו יותר זול.
רונן בן-צבי: כמו שאמרתי בתחילת דבריי, כסף מניע את התהליכים ומעורב כאן הרבה כסף ונגד זה אנחנו לא יכולים להתמודד.
רונן בן-צבי: אני לא יכול להתמודד עם זה שבעל מוסך בשטחים משלם מאה שקלים משכורת לחודש לפועל שלו כשאתם צריכים לשלם 4,000 שקלים נטו.
רונן בן-צבי: הצו מדבר על קניית חלפים ולא על תיקון.
רונן בן-צבי: ברגע שאדם נכנס לשטחים לבצע אוברול שכאן עולה 5,000 שקלים ושם הוא מבצע את זה ב500- שקלים – אין שום אכיפה בנושא הזה.
ברוך אליאב: צריך להיות ברור שמשטרת ישראל לא אוכפת את חוקי מדינת ישראל בשטחים כי חוקי מדינת ישראל לא תקפים שם.
ברוך אליאב: זה חו"ל וכדאי שכולם כאן ידעו זאת.
ברוך אליאב: אנחנו מדברים על שטחי A כעל שטחי חו"ל.
ברוך אליאב: זה יהיה כמו שאני אנסה לאכוף חוק ישראלי על מישהו שיושב בשוויץ.
ברוך אליאב: זה לא שטח שלנו ואלה לא החוקים שלנו.
ברוך אליאב: אותו אדם שם כפוף לשוטרים שלו ומהם הוא מפחד.
שרית זכוביצקי: מבחינת המצב החוקי, משרד התחבורה מפקח בתוקף פקודת התעבורה, התקנות והצווים.
שרית זכוביצקי: משרד התחבורה מפקח מכוח התקנות שיש בחוק על מוסכים שפועלים בארץ.
שרית זכוביצקי: משרד התחבורה פועל כדי להבטיח שכלי הרכב שעברו טיפול, בכל מקום שהוא, בשטחים או בארץ, יהיו בטיחותיים וזה נעשה גם באמצעות בדיקות בצידי הדרך של כלי רכב בארץ.
שמעון אברהם: אני מכיר את הנושאים שהועלו כאן וכל מה שנאמר הוא נכון ואני אומר איך בסמכויות שיש לנו אנחנו מתמודדים בנושא הזה.
שמעון אברהם: חוק הסימון שהוזכר כאן לא ייתן פתרון לנושאים שהעלו כאן
שמעון אברהם: החברים מאיגוד המוסכים כי בעצם חוק הסימון מחייב סימון של חלקי חילוף שהם מפח שבדרך כלל את הפגיעות ניתן לראות בעין וגם אותו בחור שעומד במחסום יכול לראות שהרכב הוא לא תקין.
שמעון אברהם: אם מדובר על חלק פנימי, אף אחד לא יכול לזהות והרכב יעבור את המעבר, יגיע לאותו מוסך בשכם או במקום אחר, יתקן את הטעון תיקון ויחזור למדינה.
שמעון אברהם: אולי הפתרון הוא אותו צו שמתעכב, צו הפיקוח.
אמנון כהן: אני חושב שמדינת ישראל צריכה לחשוב איך היא פותרת את הבעיה בכלל של מסחר כולל ריהוט, רכבים וכולי, תופעה שאנחנו רואים שקיימים בגלל הסכמי אוסלו כשיש כאן מעברים דרכם נכנסים ויוצאים באופן חופשי.
אמנון כהן: כמובן האזרח הקטן רוצה לחסוך ולכן יש לו את האופציה והוא ינצל אותה.
אמנון כהן: אנחנו במדינה כמדיניות צריכים לחשוב איך אנחנו מונעים את הדברים האלה במיוחד שמדובר בבטיחות, מדובר ברכבים ציבוריים כמו מוניות ומכוניות שמשמשות להסעה וצריך למצוא את הדרכים על-מנת למגר את התופעות האלה.
אמנון כהן: כמובן שהתופעה הזאת גם פוגעת במוסכים ובבעלי העסקים כאן.