GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון כהן: לשר התחבורה נפנה בבקשה לזרז את הנושא של צו הסימון או צו הפיקוח כדי שיעבור במהירות בקריאה שנייה ושלישית.
אמנון כהן: אנחנו נבדוק את אפשרות הורדת המיסוי על החלפים על-מנת לאפשר תחרות הוגנת.
אמנון כהן: את התופעה אי-אפשר לסגור במאת האחוזים, אבל לפחות שתהיה תחרות הוגנת.
אמנון כהן: אני רוצה להודות לכל החברים שהגיעו לכאן, למנהלת הוועדה שלומית על ריכוז כל הנושאים, לאיגוד המוסכים על שהעלה את הנושא הזה, לנציגי משרדי הממשלה, לנציגי משטרת ישראל.
אמנון כהן: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.
אמנון כהן: מטרתה של הישיבה היא פגישת היכרות בין הוועדה לפניות הציבור של הכנסת לבין האחראים על פניות הציבור ברשויות הנגב ובין נציבי פניות הציבור בגופים הממלכתיים.
אמנון כהן: ראשית, אני רוצה להודות ליושב ראש הכנסת, חבר הכנסת אברום בורג, על היוזמה הברוכה, שכל הוועדות של הכנסת ירדו היום לאזור הנגב.
אמנון כהן: הוועדה שלנו נבחרה להיות בבירת הנגב, כאן, בבאר שבע.
אמנון כהן: חשוב שנגיע למקומות שונים בארץ, אנחנו "עולים" אל העם.
אמנון כהן: אני לא משתמש במושג "יורדים" אל העם אלא עולים אל העם, העם תמיד מעלינו.
אמנון כהן: בשבוע שעבר קיימנו ישיבה בצפון, השבוע אנחנו בדרום, וזאת למעשה הפעם הראשונה שישיבות הוועדות השונות של הכנסת מתקיימות באזורים שונים בארץ.
אמנון כהן: אם הדבר יצליח, הרעיון יאומץ גם לאזורים אחרים.
אמנון כהן: אני מודה לחברי הכנסת שבחרו להגיע לדיון הזה, למרות שהם חברים בוועדות נוספות הם בחרו להגיע דווקא אל הוועדה לפניות הציבור ואני מודה להם על כך.
אמנון כהן: אני גם רוצה להודות לראש עיריית באר שבע, שמארח אותנו אצלכם, תודה רבה.
אמנון כהן: אני מקווה שבדיון הזה תבינו כיצד פועלת הכנסת וכיצד פועלים נציבי פניות הציבור.
אמנון כהן: המטרה היא, שתכירו את נציגי משרדי הממשלה השונים ותפגשו את אלה שנמצאים מאחורי הטלפון.
אמנון כהן: כמו כן, אנחנו נקיים היכרות עם נציגי רשויות הנגב.
אמנון כהן: נשתדל שנציגי משרדי הממשלה יענו על שאלותיכם, במידה ותהיינה שאלות שלא תקבלנה מענה מפאת הזמן, התשובות תעבורנה אליכם בכתב עם העתק לוועדה.
אמנון כהן: אני רוצה לפתוח את הדיון ולספר לכם בכמה מילים על עבודתה של הוועדה לפניות הציבור.
אמנון כהן: הוועדה הוקמה בקדנציה הקודמת, בכנסת שעברה, על ידי יושב ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת דן תיכון.
אמנון כהן: זאת ועדה חשובה מאוד וטוב עשו שהקימו את הוועדה הזאת, ועדה שהציבור יכול לפנות אליה בכל בעיה, ועדה המקשרת בין הכנסת לממסד, ועדה שאכפת לה מהאזרחים.
אמנון כהן: אתם הנציבים ברשויות השונות ודאי נתקלים בבעיות האזרחים, ולא תמיד ניתן להיענות לבקשות השונות, יש לנו מסגרת חוק שאנחנו לא יכולים לחרוג ממנה, אבל חשוב מאוד לקבל את הפניה ולנתב אותה לגורמים המוסמכים.
אמנון כהן: גם אם התשובה היא שלילית, חשוב לתת מענה.
אמנון כהן: הוועדה מקבלת פניות מהציבור הרחב, הפניות והבעיות שמגיעות לוועדה הן מגוונות מאוד והן מגיעות מכלל אזרחי המדינה, יהודים, ערבים, דתיים, חילונים ואף עולים.
אמנון כהן: הוועדה מטפלת בכל הפניות, מנהלת הוועדה, שלומית קאולמן, מפנה את הבקשה על פי המשרד הייעודי שמטפל באותו תחום.
אמנון כהן: במידה והבעיה היא "תופעת מדינה" בעיה שחוזרת על עצמה, אנחנו מקיימים דיון בנושא בשיתוף עם נציגי משרדי הממשלה הקשורים לעניין, לברר האם יש פרצה בחוק או אולי צריך להתקין תקנות כאלה או אחרות, אנחנו בודקים את הדברים ומתקנים את העיוות.
אמנון כהן: השורה התחתונה היא, לתקן את המעוות על מנת שלא ייגרם עוול לציבור.
אמנון כהן: הוועדה לפניות הציבור כוללת את הקרן של יושב ראש הכנסת, קרן לנזקקים.
אמנון כהן: את הקרן הזאת מנהלת, הגברת לבנה דנקר, שבהמשך תציג בקווים כלליים, מהו גודל התקציב, איזה פניות מגיעות לוועדה, איך בכלל מגישים בקשה לוועדה.
אמנון כהן: היא גם תציין, האם יש קרנות נוספות או גופים נוספים שיכולים לעזור באותו עניין.
אמנון כהן: אנחנו גם נתקלים בבעיות כאלה, שהנציבים של פניות הציבור בכל מוסד לא זהים ומקבילים, כלומר, בעיר מסוימת מטפל בבעיה מסוימת עוזר ראש העיר ובאותה בעיה בעיר אחרת מטפל מבקר העירייה.
אמנון כהן: הנושא לא ממוסד ולצורך כך אנחנו עובדים כרגע על חוק, שימסד את הנושא ויתקין תקנות בעניין.
אמנון כהן: אנחנו רוצים שהנושא יהיה מוסדר, אני מקווה שכבר במושב הזה נגיע לפתרון.
אמנון כהן: כפי שכבר ציינתי, המטרה של הדיון היום, לשמוע את מגוון הבעיות של תושבי הנגב, כמו כן, ליצור היכרות אישית בין אנשי הנגב לנציבי הפונים הארציים.
אמנון כהן: ראשית, זכות הדיבור לראש העיר, מר יעקב טרנר, בבקשה.
יעקב טרנר: בוקר טוב, אני שמח לארח את הוועדה המכובדת, את הרשימה המאוד מרשימה של נציגי הממשלה, וכמובן את הנציגים השונים של רשויות הדרום.
יעקב טרנר: מזמן לא ישבנו בפורום כזה ואני מברך בראש ובראשונה על יוזמתו של אברום בורג, יושב ראש הכנסת.
יעקב טרנר: אני מקבל בשמחה רבה מאוד את יושב ראש הוועדה ואת שני חברי הוועדה שהצטרפו לוועדה.
יעקב טרנר: הגיע הזמן ליום דרום, אחרי שנה וחצי בתפקידי אני יכול לומר בהרגשת ביטחון עצומה, שקצת שכחו אותנו בבית.
יעקב טרנר: אני מרגיש את עצמי לפה ולדובר להרבה רשויות שקול זעקתן לא נשמע.
יעקב טרנר: העיר באר שבע היום מתקרבת ל-200 אלף תושבים, 185 אלף תושבים ועוד 23 אלף סטודנטים, מתוכם 15 אלף הלומדים באוניברסיטת בן-גוריון ועוד 8,000 סטודנטים הלומדים בשתי מכללות, בסך הכל כ-23 אלף סטודנטים.
יעקב טרנר: יש לנו עיר שמתחילת דרכה היא עיר קולטת עלייה.
יעקב טרנר: קליטת העלייה בעשר השנים האחרונות הייתה דרמטית וגרמה לעלייה משמעותית מאוד במספר תושבי העיר.
יעקב טרנר: בעשר השנים האחרונות הצטרפו אלינו כ-55 אלף עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר, ועוד 8,000 עולים מאתיופיה.
יעקב טרנר: אצלנו גרה העדה הגדולה ביותר במדינת ישראל.
יעקב טרנר: כל עלייה חדשה שמגיעה לארץ, 14 משפחות קובניות או כמה משפחות תימניות - יהודים מתימן שהגיעו זה עתה - כולם מוצאים עצמם בצורה זאת או אחרת בבאר שבע.
יעקב טרנר: זה כמעט חלק מהטבע, כאשר יש עלייה חדשה, באר שבע מייד מצטיירת כמקום הטבעי ביותר שקולט עלייה.
יעקב טרנר: אנחנו עושים זאת באהבה, אבל זה מביא לנו לבעיות לא פשוטות.
יעקב טרנר: העיר באר שבע, שהיא עיר ואם בישראל כמו ערים אחרות במרכז הארץ, אבל לנו, בשונה מהערים שעליהן אני מדבר, 23% מהתושבים חבורים לאגף הרווחה.
יעקב טרנר: 12 אלף משפחות בבאר שבע קשורות בצורה כזאת ואחרת לאגף הרווחה של העירייה וזה מלמד מה משמעותם של הדברים.
יעקב טרנר: התקציב של עיריית באר שבע הוא בהיקף של 700 מיליון שקל והוא אמור בעצם לתת מענה לכל השירותים הניתנים לעיר ולהתפתחות העיר בעתיד.
יעקב טרנר: אבל תקציב של 700 מיליון שקל בעיר שיש בה כ-200 אלף תושבים, זה מספר מאוד נמוך.
יעקב טרנר: צריך להבין למה?
יעקב טרנר: כי תקציב באופן עקרוני בנוי משני חלקים, מהכנסות מארנונה וממה שממשלת ישראל מקציבה בנתיבי החינוך והרווחה לעיר.
יעקב טרנר: מדינת ישראל עושה את שלה, זה שהיא משלמת את הכספים מאוחר ובינתיים גורמת לנו לצרות צרורות, לחובות לספקים ולאחרים, זה סיפור בפני עצמו שלדעתי צריך להיפתר אחת ולתמיד בכל מדינת ישראל, אבל הבעיה שלנו, מנקודת התצפית של הארנונה, היא בעיה שעיר כמו באר שבע, שאין לה מספיק תעשייה, שאין לה מספיק תיירות, שאין לה מספיק מסחר, שאין לה מספיק, עיר בסדר גודל של 200 אלף תושבים בכל מקום במדינת ישראל, אתה תמצא מקורות ארנונה הרבה יותר גבוהים.
יעקב טרנר: וכאשר מקורות הארנונה יותר גבוהים, התקציב גבוה יותר, ושהתקציב גבוה יותר אתה יכול לעשות הרבה יותר דברים.
יעקב טרנר: צריך להבהיר, שהתקציב של 700 מיליון שקל לבאר שבע, כולל בתוכו 60 מיליון שקל החזרת חובות עבר ועוד 35 מיליון שקל שמראש בנויים בתקציב כגירעון צפוי לסוף השנה.
יעקב טרנר: 100 מיליון שקל, שכאילו יש לנו אותם בתקציב, הם בכלל לא בתקציב, זה החזר חובות.
יעקב טרנר: מאיפה החובות?
יעקב טרנר: כאשר נכנסתי לתפקידי, לפני שנה וחצי, מצאתי על השולחן 308 מיליון שקל גירעון.
יעקב טרנר: בדיוק חצי מתקציב העירייה לפני כשנה.
יעקב טרנר: את זה אני צריך להחזיר.
יעקב טרנר: כל תוכנית ההבראה הכי טובה שבעולם לא תצליח להחזיר לנו את הדבשת הזאת ולא תצליח ליישר את הגיבנת.
יעקב טרנר: שואלים אותי, היית מפכ"ל, מה, לא תתגבר?
יעקב טרנר: אני עונה: אי אפשר, אף אחד לא יכול להתגבר.
יעקב טרנר: הגאון הגדול ביותר שמקבל כזאת גיבנת – לא מסוגל להתגבר עליה.
יעקב טרנר: צריך להציג תוכנית הבראה, איך פותרים את העניין?
יעקב טרנר: לקצץ בכוח אדם, שאין לנו יותר מדי, לקצץ בשירותים, בחינוך וברווחה, כי החינוך והרווחה הם הזללנים העיקריים של התקציבים.
יעקב טרנר: מה זה אומר לקצץ ברווחה ובחינוך?
יעקב טרנר: להחליט שאנחנו לא יכולים לתת לילדים הסעות, להחליט שאנחנו לא יכולים לתת אוכל לאנשי הרווחה, להחליט שאנחנו לא מסוגלים לטפל בילדים בסיכון, להחליט שאנחנו לא מסוגלים לטפל בזקנים ובאנשים קשיי יום.
יעקב טרנר: הסיפור הזה של תוכנית הבראה לגבי יישובי הדרום – ובעניין הזה אני מוכרח לומר לכם, שגם באר שבע היא יישוב דרומי – הוא קשה ליישום, אלא אם כן אומרים, אין ברירה, צריך לחתוך, אבל אי אפשר לומר זאת.
יעקב טרנר: יש ערים במדינת ישראל המקבילות לנו, אני לא רוצה להזכיר את שמן, ערים הנמצאות צפונית לקריית גת ומשם מתחילה הבעיה.
יעקב טרנר: יש ערים במדינת ישראל, שסדר גודל האוכלוסייה שלהן זהה לזה של באר שבע, אבל התקציב שלהן גדול ב-200 מיליון שקל.
יעקב טרנר: ישנה עיר אחת עם 250 מיליון שקל יותר משלנו, יש עיר אחרת שהתקציב שלה גבוה משלנו ב-100 מיליון שקל כאשר מדובר באותו סדר גודל של אוכלוסייה.
יעקב טרנר: מה משתמע מכך?
יעקב טרנר: שאנחנו לא יכולים לספק את כל השירותים כי לנו יש 600 מיליון שקל - לא 700 מיליון שקל אלא 600 מיליון שקל כי 100 מיליון שקל זה החזר חובות - ולכן אנחנו אמורים לתת שירות שעיר אחרת נותנת עם 900 מיליון שקל תקציב, כלומר 300 מיליון שקל יותר משלנו.
יעקב טרנר: המשמעות היא, סבסוד טוב יותר, תמיכה טובה יותר בתרבות, תמיכה טובה יותר במוסדות דת, תמיכה טובה יותר ברווחה, וכאשר אותה עיר רוצה לבנות היכל תרבות היא עושה זאת מתוך הקופה של העירייה, היא לא צריכה את המענקים של ממשלת ישראל כי היא מסתדרת לבד.
יעקב טרנר: נכון שכל העיריות צועקות שחסרים תקציבים, אבל יש אחד שצועק חסר, שתקציבו הוא 600 מיליון שקל, ויש אחר שצועק שתקציבו חסר כשיש לו תקציב של 900 מיליון שקל.
יעקב טרנר: תקציב שאתה כל יום נלחם למענו, זה תקציב שאתה לא יכול לתת בעזרתו סבסוד לילדים בחברה למפעלי תרבות.
יעקב טרנר: עיר כמו שלנו, שקורעת את עצמה, מצליחה לגרד 3 מיליון שקל על מנת לסבסד את החוגים שניתנים ל-42 אלף ילדי באר שבע.
יעקב טרנר: 42 אלף ילדים אמורים לקבל חוגים מסובסדים, אבל יש הבדל אם מסבסדים אותם ב-3 מיליון שקל לעומת אם מסבסדים ב-10-15 מיליון שקל כפי שנותנים במקומות אחרים.
יעקב טרנר: למה במקומות אחרים נותנים כל כך הרבה?
יעקב טרנר: כי יש להם.
יעקב טרנר: כולנו רוצים לתת הרבה אבל אין לנו, צריך להחליט מאיפה לא נותנים.
יעקב טרנר: זה באופן טבעי גורם לכך, שכאשר מגיע לכאן במסגרת העלייה החדשה מתאבק בעל שם עולמי, בחור צעיר, הוא רוצה להיות כאן, משפחתו כאן, אבל עיר צפונית מציעה לו דירה, מציעה לו כסף, וכך היא מנצחת אותנו.
יעקב טרנר: עם הקושי הזה קשה לערים הדרומיות להתמודד, הרי אנחנו לא נפרוץ בנקים כדי לסדר לעצמנו תקציבים.
יעקב טרנר: אם אנחנו מצליחים להגיע להישגים למרות התנאים הללו, אני אומר לכם, יש כאן ראשי מועצות וראשי ערים גאוניים, שאי אפשר שלא להעריך את העבודה היוצאת מן הכלל שהם עושים אם הם מגיעים לאן שהם מגיעים.
יעקב טרנר: המשימות שלנו כבדות, אתם חושבים שאנחנו אוהבים את העובדה, שבמבחני הבגרות אנחנו מככבים באזור ה-40% הצלחה?
יעקב טרנר: תסתכלו על כל הערים הדרומיות ותסתכלו על הערים הצפוניות, למה אנחנו מגיעים ל-40% הצלחה ולעומת זאת רמת השרון והרצליה ל-65% הצלחה?
יעקב טרנר: מפני שהילדים מטומטמים?
יעקב טרנר: הילדים שלנו בסדר גמור, הסיבה היא מצב סוציו-אקונומי נמוך.
יעקב טרנר: בבאר שבע יש בתי ספר שרמת ההצלחה של הילדים בבגרויות הם בדיוק כמו ברמת השרון, אבל זה רק שלושה בתי ספר מקיפים מתוך 10-13 בתי ספר, בתי הספר האחרים הם בעלי אחוזי הצלחה נמוכים מאוד.
יעקב טרנר: אתה בודק את העניין ואתה מגלה, שבתי הספר בעלי אחוזי הצלחה הם בתי ספר השייכים לשכונות מבוססות, משפחות עם הכנסה ממוצעת ומעלה, ואילו במקומות שאחוזי ההצלחה נמוכים, 30 אחוזי הצלחה בבגרות, אתה מוצא את הסיפור הידוע של מצב סוציו-אקונומי נמוך.
יעקב טרנר: הנושא התקציבי משפיע ישירות על דמות הדור הבא של העיר הזאת ושל ערים נוספות בדרום, זאת האמת, אנחנו מקבעים את דמותנו לשנים הבאות.
יעקב טרנר: אם לא נשים את הבעיה על השולחן, בעוד עשר שנים יכתוב מבקר המדינה, ששום דבר לא השתנה, 50 שנה לא קרה שום דבר בדרום.
יעקב טרנר: זה שיש התפתחויות כלשהן, אנחנו יודעים, בונים, מפתחים כבישים וכו', אני מודיע לכם, אנחנו עושים זאת בעזרת הארנונה המעטה, אבל אם מדינת ישראל לא תשלים לנו השלמה הכרחית היסטורית, מה שלא קיבלנו באופן טבעי, ואם היא לא תתקן את הליקוי היסודי הזה, אנחנו לא נצליח להמריא כי הכנפיים שלנו הן קטנות מדי יחסית לגוף שצריך להתרומם, זה לא שהגוף שמן אלא הכנפיים רזות.
יעקב טרנר: אני לא יודע אם יש מדינה כל כך מסובכת ויומה כל כך קשה כמו מדינת ישראל, אבל למרות זאת, כולנו חיים פעם אחת ויש לנו מחויבות היסטורית גם לדור הזה וגם לדור הבא.
יעקב טרנר: 42 אלף ילדי באר שבע צריכים לקבל את התשובות מאתנו.
יעקב טרנר: היו ימים בקונסרבטוריון של באר שבע ש-1,200 ילדים למדו מוסיקה, היום יש רק 640 ילדים, העיר גדלה פי שלוש מאז ומספר הילדים ירד לחצי.
יעקב טרנר: זה מספר מדהים.
יעקב טרנר: כשאתה שואל למה?
יעקב טרנר: להורים אין כסף לממן את החוגים והעירייה לא יכולה לסבסד אותם כי אין לנו את היכולת לסבסד.
יעקב טרנר: אני יכול לספר לכם על פרוייקטים, על כספי מדינה שמושקעים כאן, אבל ביום יום, אותו תזרים מזומנים שאנחנו זקוקים לשגרת היום, אין לנו כי המדינה לא נותנת לנו תקציב לכך אלא במסגרת החשבון של תוכנית ההבראה, תוכנית הבראה שדורשת במקרה שלנו למכור נכסים בהיקף של 60 מיליון שקל, מי קונה היום נכסים בשווי של 60 מיליון שקל כשיש מיתון וכשיש סימני שאלה לגבי השקעות?
יעקב טרנר: לא קונים ולכן אתה לא יכול לעמוד בתוכנית ההבראה.
יעקב טרנר: כשיש 308 מיליון שקל גירעון, אתה חייב כסף למישהו, החובות האלה גורמים לכך, שעיריית באר שבע נותנת את ידה לפשיטות רגל של חברות, של קבלנים ושל ספקים כי אנחנו לא משלמים להם.
יעקב טרנר: אני רואה את העיניים שלהם ואני מבין את גודל הנזק שאני עושה להם, זה ממש עוול, אני מחסל חברות בשל אי תשלום.
יעקב טרנר: אני לא מדבר על כאלה שלא רוצים להיכנס אתנו להסכמים, ואם הם כבר נכנסים, מראש הם מעלים את המחירים ב-20% במסגרת החשבון העתידי שלא נשלם להם ונצטרך להביא בחשבון את ההצמדה והריביות.
יעקב טרנר: אני יכול להמשיך, אבל לא רוצה שהבעיה של באר שבע תפריע ליום הזה שאמור להיות יום חשוב מאוד.
יעקב טרנר: הייתי עושה שקר בנפשי אם לא הייתי אומר לכם, שהבעיות קשות מאוד וכל הרצונות הטובים של הוועדה וכל הרצונות הטובים של בכירי השלטון, מזה לא יוצא מספיק.
יעקב טרנר: האחריות שלנו כלפי העיר הזאת הרבה יותר גדולה מאשר כל הבטחתו של איש ציבור, יהיה מורם מהעם כפי שיהיה, זה בכלל לא חשוב.
יעקב טרנר: החובות שלנו לאוכלוסיית הדרום, לאוכלוסיית באר שבע ולדור הבא, לא יבואו לידי ביטוי אם לא נקבל עזרה של ממש ממדינת ישראל, הכל יישאר בגדר דיבורים.
אמנון כהן: תודה לראש העיר, אנחנו מזדהים עם כל מילה שאמרת, בתפקידי הקודם כיהנתי כממלא מקום ראש עיר והדברים מדברים אליי, אין ספק שיש הרבה מה לעשות עם הקשר בין שלטון המרכז לבין השלטון המקומי, מבחינה היסטורית הכל מתנהל כל כך הרבה זמן ואנחנו נשתדל אט אט לשנות את מה שניתן.
אמנון כהן: בסיום הדיון אתייחס לדבריו של ראש העיר.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי, יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אמנון כהן, ידידי, חבר הכנסת יורי שטרן, ראש העיר, מר יעקב טרנר, חברים נכבדים, אני חבר הכנסת עבד אלמאלכ דהאמשה, יושב ראש הרשימה הערבית המאוחדת.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו סיעה המונה חמישה מנדטים בכנסת ובוחריה הוא הציבור הערבי.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש עוד חמישה נציגים כאלה מסיעות שונות בכנסת המייצגים את הציבור הערבי, בסך הכל עשרה מנדטים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא מתכוון להאריך בדברים, באנו לשמוע ולא להשמיע, אבל ישנן כמה נקודות שאני חייב לגעת בהן ואולי יש בכך כדי לתרום לדיון שלנו.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מסכים עם כל מילה של ראש העיר בכל הקשור למצב הכלכלי והמצב הסוציו-אקונומי בו נתונה העיר.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להוסיף אדוני, שבעיר באר שבע, באזור שלך ובדרום בכלל ישנה אוכלוסייה עוד יותר חלשה, ענייה יותר וסובלת, אוכלוסייה המונה 40% מאוכלוסיית הדרום.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא רק שהאנשים הללו סובלים ממחסור ועוני, הם סובלים מחוסר בתשתית יסודית.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לדבר על הדברים שיש בידי הרשויות המקומיות על מנת לפתור את הבעיות.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: שאלתי, כמה ערבים עובדים בעיריית באר שבע?
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרו לי: יש מספר אנשים שעובדים בניקיון.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: כך המצב הוא גם ברשויות המקומיות האחרות.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: התעניינתי גם במדור תלונות ציבור, שמעתי טענות, שכאשר מגיעה תלונה מתושב ערבי מתייחסים אליה אחרת.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מדברים על בירת הדרום, עיר ואם בישראל, בעיר הזאת מסתובבים אלפים רבים של ערבים מוסלמים הן כתושבים, כתיירים, כעובדים ופועלים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעיר הזאת קיים מסגד ואני שואל, למה שלא ייפתח המסגד לציבור הזה על מנת שיתפלל בו?
עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי לשם כך הוא קיים ואינני יכול להבין, איך מחזיקים אותו למטרות אחרות?
עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבטחתי לקצר, אני מאחל לכולנו דיון יעיל.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני פונה לכל בעל תפקיד ובעל סמכות – אני מתכוון לאלה שבשלטון המקומי – יש בידכם לעשות, אומנם מול השלטון המרכזי אתם סובלים ממחסור, אבל אתם יכולים להיענות לציבור שתלוי בכם, הציבור המקומי.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: העשייה רבה גם במישור השלטון המקומי וגם במישור השלטון המרכזי.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוועדה הזאת איננה חלק מהשלטון היא גם איננה בעלת סמכויות שלטוניות, לא נוכל לעשות רבות, אבל להיות לכם לפה ולנסות להזיז דברים, אנחנו כן נעשה ואני מקווה שכולנו נצליח בכך.
אמנון כהן: אני מבקש מלבנה דנקנר, מרכזת קרן יושב ראש הכנסת לנזקקים, לפרט על הוועדה שבאחריותה.
לבנה דנקר: אני רואה עצמי כהמשך טבעי לדבריו של כבוד ראש העיר ושל חבר הכנסת דהאמשה, למצוקה הכלכלית שקיימת בדרום, ואני אומר על המעט שאני יכולה לעזור בנושאים הללו.
לבנה דנקר: קרן יושב ראש הכנסת הוקמה בקדנציה הקודמת, זה היה הרעיון של יושב ראש הוועדה הקודם, חבר הכנסת רפי אלול, ויושב ראש הכנסת דאז, דן תיכון, נתן את ברכתו להקמת המפעל הזה.
לבנה דנקר: פנינו לוועדה הציבורית לקביעת ייעודם של עזבונות, לקבל תקציב דוגמת קרן נשיא המדינה וקרן ראש הממשלה, ואכן נענינו בחיוב.
לבנה דנקר: באותה שנה קיבלנו 3 מיליון שקלים ופעלנו על פי ההנחיות שקיבלנו מהוועדה הציבורית.
לבנה דנקר: הקריטריונים שנקבעו על ידי הוועדה הציבורית כלהלן: הקרן תיתן הקצבות אך ורק ליחידים, לא לעמותות, לא לתאגידים, אלא רק בקשות פרטניות.
לבנה דנקר: הסכום לא יעלה על 1,500 שקל, במקרים מסוימים עד 3,000 שקלים וזה באישור יושב ראש הכנסת.
לבנה דנקר: אם הוועדה מצאה לנכון לתת למישהו יותר מ-3,000 שקלים, עליה לפנות לוועדה הציבורית לקבל את אישורה לכך, אך כדבר הזה לא קרה בינתיים.
לבנה דנקר: לשם כך הוקמה ועדה מייעצת שבראשה מכהן יושב ראש הוועדה לפניות הציבור, בזמנו היה רפי אלול, היום, חבר הכנסת אמנון כהן, יועצת משפטית של הכנסת, עובדי כנסת, נציג של הוועדה הציבורית ונציג של משרד העבודה והרווחה.
לבנה דנקר: מי הפונים לקרן יושב ראש הכנסת?
לבנה דנקר: אפשר לומר, שהפונים הם מכלל שכבות האוכלוסייה, מאזרחים ותיקים, אפילו אזרחים שנלחמו במלחמת העולם השנייה ונמצאים במצוקה.
לבנה דנקר: עולים חדשים – רובם.
לבנה דנקר: עובדים סוציאליים, בשם הפונים שלהם.
לבנה דנקר: כמו כן גם מרכז השלטון המקומי פונה אלינו, עמותות, מוסדות, אף על פי שאיננו יכולים לעזור להם, ישיבות – עבור תלמידים הלומדים בישיבות - מתנ"סים, אפילו קצינות ת"ש בצה"ל פונות אלינו, ארגונים שונים, שרים, חברי כנסת, עובדי כנסת ואפילו ועד הגמלאים של הכנסת, הפונים אלינו בשם הנזקקים.
לבנה דנקר: מהו חתך הסוציו-אקונומי של הפונים?
לבנה דנקר: נכים, חולים החולים במחלות שונות כולל כתוצאה ממלחמה, תאונות דרכים ורדיפות הנאצים.
לבנה דנקר: חולים במחלות קשות ומחלות סופניות, משפחות מרובות ילדים, אלמנות, גרושות, אנשים ערירים, אפילו סבתא המגדלת את נכדיה, נשים מוכות, נרקומנים, אלכוהוליסטים, חסרי בית, קשישים, מובטלים והרשימה עוד ארוכה.
לבנה דנקר: מהם הקריטריונים?
לבנה דנקר: הקריטריונים שקבעה הוועדה הציבורית היא, לסייע לנזקקים במצוקה.
לבנה דנקר: אנחנו קובעים את הקריטריונים על פי מה שאנחנו רואים לנכון לקבוע.
לבנה דנקר: אנחנו נותנים ציוד לבית כגון: מכונת כביסה, תנור, מיטות, מקלטי טלוויזיה, אפילו לאנשים ערירים שלא יוצאים מהבית, דודי שמש, שיפוצים כלליים, סורגים לבתים שאין להם ביטחון מספיק, אפילו פלדלת, הכל תלוי במקרה.
לבנה דנקר: עוד אנחנו נותנים ביגוד והנעלה, מזון, תרופות, טיפולי שיניים וטיפולים רפואיים.
לבנה דנקר: אני יכולה לומר לכם, שלצערי 70% מהבקשות הן עבור טיפולי שיניים.
לבנה דנקר: הוועדה מספקת מכשירי שמיעה רבים לילדים, לקשישים, עוד היא נותנת ציוד רפואי כמו עגלות נכים, מיטות נכים וכדומה.
לבנה דנקר: שכר לימוד לילדי משפחות במצוקה שלא יכולים לשלם את מה שדורש מהם בית הספר, ספרים לילדים, ציוד לימודי וכו'.
לבנה דנקר: הוועדה גם נענית למצוקה כלכלית באופן כללי, אנשים רבים נמצאים בחובות ולכן הם פונים אלינו.
לבנה דנקר: אנחנו נותנים מחשבים לילדים במצוקה, לילדים שיש להם קשיי לימוד, לנכים שמרותקים בבית והמחשב הוא העיסוק היחיד שלהם, אפילו מכשירי פקס לאילמים.
לבנה דנקר: הייתה לנו בקשה אחת של מכשיר סלולארי, אבל טרם דנו בה.
לבנה דנקר: טלוויזיות במעגל סגור לעיוורים ולחולי סרטן, מכשירי וידאו לבתי ספר ולילדים נזקקים, סיוע בשכר דירה, נסיעות לחו"ל לטיפולים רפואיים, ניתוחים, השתלות וכו'.
לבנה דנקר: זה אופיין של הפניות ואנחנו משתדלים להיענות לכל בקשה שכזאת.
לבנה דנקר: במה הוועדה לא עוזרת?
לבנה דנקר: בעיות של שכר דירה – במקרה פנתה אליי בחורה, נדמה לי מבאר שבע, בחורה צעירה שטוענת כי אין לה איפה לגור, גברים אונסים אותה, היא גרה בינתיים אצל אדם שנותן לה מחסה אבל הוא מבקש שכר דירה.
לבנה דנקר: מקרה כזה לא יקבל מענה בוועדה, למה?
לבנה דנקר: היא רוצה שכר דירה, אנחנו נותנים 1,500 שקלים, ב-1,500 שקלים מה היא יכולה לשלם, שכר דירה של חודש או חודשיים?
לבנה דנקר: בקושי רב.
לבנה דנקר: מה יהיה אחר כך?
לבנה דנקר: אם היא אינה עובדת, הכסף ירד לטמיון.
לבנה דנקר: הוועדה עושה את שיקוליה, בנקודה הזאת צריך לטפל באופן פרטני, זאת בעיה רצינית.
לבנה דנקר: במקום שניתן לבחורה הזאת 1,500 שקלים שירדו לטמיון, מוטב לנו לתת לקשיש עם בעיות שמיעה לשם קניית מכשיר שמיעה.
לבנה דנקר: לכן, בדרך כלל אנחנו לא נעתרים לבקשת שכר דירה.
לבנה דנקר: הוועדה גם לא נעתרת לפונים שטוענים שיש להם חובות ועיקולים.
לבנה דנקר: הוועדה בדרך כלל גם לא מאשרת שיפוצים, אך הכל תלוי במקרה, כאשר המקרה נדון בוועדה, הוועדה קוראת דוח סוציאלי, שוקלת ומחליטה בעניין.
לבנה דנקר: ישנה בעיה של השתלות וטיפולים רפואיים, מדובר בסכומים אדירים של 200-300 אלף דולר.
לבנה דנקר: הוועדה תהיה אכזרית אם היא לא תאשר 1,500 שקלים או 3,000 שקלים אבל זו טיפה בים, לכן במקרים כאלה אנחנו מבקשים מקורות מימון.
לבנה דנקר: כלומר, אם אנחנו רואים, שקרן הנשיא נתנה, קרן ראש הממשלה נתנה, מחלקת הרווחה בעירייה נתנה וגייסו מאנשים טובי לב, גם הוועדה מאשרת.
לבנה דנקר: אבל כאשר הפניה הראשונה אלינו, בדרך כלל היא נדחית בפעם הראשונה עד שמביאים מקורות מימון.
לבנה דנקר: מחודש מאי 1998 ועד נובמבר 1999 אישרה הקרן תרומות ל-1045 בקשות, 51 בקשות לא אושרו מהסיבות שציינתי, וכרגע אצלי ממתינות לאישור 1265 בקשות.
לבנה דנקר: המצב של הוועדה השנה די קשה, קיבלנו מהאפוטרופוס הכללי 2 מיליון שקל, שחצי מזה הלך לקרן לסיוע לסטודנטים, מלגות לסטודנטים נזקקים, זאת אומרת, שהשנה הזאת נותרתי עם מיליון שקלים.
לבנה דנקר: בכסף הזה לא אוכל לתת לאנשים רבים, משהו בסביבות 660 נזקקים.
לבנה דנקר: מה גם שהחודש אני מתחילה לחלק צ'קים שממתינים עוד מהשנה שעברה, שאושרו אך היו מוקפאים עד לקבלת תקציב נוסף.
לבנה דנקר: לוועדה מגיעות מדי יום כ-20-30 בקשות.
לבנה דנקר: אני יכולה לומר לכם, שידי קצרה מלהושיע, אני נותנת מה שאני יכולה.
אמנון כהן: לבנה, תאמרו לנו, למי עוד אפשר לפנות במידה והוועדה לא מאשרת או שאין לה תקציב.
לבנה דנקר: יש את קרן הנשיא, קרן ראש הממשלה, אבל היום כולם במצוקה, השנה האפוטרופוס הכללי קיצץ מאוד בתקציבים, אני יודעת שגם שם המצב די קשה.
לבנה דנקר: יש קרנות שונות, מי שיירצה שייפנה אליי ואוכל להפנות אותו נקודתית על פי אותה הבעיה.
לבנה דנקר: איך פונים אלינו?
לבנה דנקר: הבאתי לכאן טופס, טופס פניה לקרן.
לבנה דנקר: הכל צריך להיעשות דרך מחלקת הרווחה של הרשות המקומית, אך ורק דרך מחלקת הרווחה של הרשות המקומית או של בית חולים או של גוף אחר שיש עובדת סוציאלית שמכירה את הבעיה.
לבנה דנקר: לטופס יש לצרף דוח סוציאלי מפורט על מצב המשפחה, אישורים רפואיים אם יש, אישורים מביטוח לאומי, צילום תעודת הזהות והצעת מחיר – תלוי בבקשה, אם מדובר ברכישת ציוד או קניית מכשיר רפואי, יש לצרף הצעת מחיר רשמית, לא על נייר סתמי אלא הצעה רשמית – יש לציין את מספר העמותה או מספר זהות של הרופא המטפל.
לבנה דנקר: אם אני לא מקבלת את החומר במלואו, אני מחזירה אותו לעובדת הסוציאלית ואני מבקשת, אנא השלימי הפרטים החסרים.
לבנה דנקר: את כל הפרטים אני מקלידה במחשב ומביאה את הבקשה לוועדה המייעצת בראשות חבר הכנסת אמנון כהן ואנחנו מחליטים כמה לתת.
יוסי אלבז: שאלה ללבנה, כמה קיבל הדרום מתוך הנתח הכללי?
לבנה דנקר: אני לא יכולה לענות על השאלה הזאת, הנושא הזה עדיין אינו בתוך המחשב ולכן אני לא יכולה לעשות את הפילוח.
לבנה דנקר: אני יכולה לומר לך, שהעיר שמחזיקה באליפות היא עכו, אור-עקיבא ובאר שבע.
לבנה דנקר: קריית גת גם פנו אבל טרם קיבלו כי פנו כאשר לא היה תקציב.
יוסי אלבז: חלקנו הגדול – אני לפחות – נתקלים לראשונה בקרן הזאת.
יוסי אלבז: האם לא כדאי להוציא פרסום למחלקות הרווחה וליידע על הקרן הזאת?
לבנה דנקר: היה פרסום.
לבנה דנקר: כאשר יושב ראש הכנסת הכריז על הקרן, היה פרסום בעיתון.
אמנון כהן: אולי באמת יש לרענן זאת מדי פעם.
יוסי אלבז: אי אפשר לעשות פרסום חד פעמי, צריך לחדש מדי פעם.
אמנון כהן: אני בדעה, שיש לפרסם את הנושא פעם בשנה, ואם אנשים מתחליפים בתפקידם, זה יבוא לידיעתם.
לבנה דנקר: אני אעביר זאת לגורמים המתאימים.
אמנון כהן: אני מבקש מנציגי רשויות הנגב להעלות את הבעיות, נציגי רשויות הממשלה יירשמו את הדברים, את שם הנציגים ומאין, אם נספיק עד תום הדיון לענות להם, נענה, אם לא, נענה להם בכתב עם העתק לוועדה.
סלימן אלבדורה: אני רוצה להתחיל מאיפה שסיים חבר הכנסת דהאמשה, ולומר, שיש אוכלוסייה שלא נמנית על הרוב, אבל בכל זאת יש לנו שותפים מקופחים מבחינת התייחסות.
סלימן אלבדורה: לפני כחודש קראתי בעיתון על בחור בשם ביטון, הבחור סיים את האוניברסיטה במקצוע נדרש, פנה לעשרה מקומות עבודה וכתב את שמו ושם משפחתו: ביטון.
סלימן אלבדורה: כל מקומות העבודה החזירו לו תשובה שלילית.
סלימן אלבדורה: הוא שינה את שם משפחתו לשם אשכנזי ופנה לאותם עשרה מקומות עבודה, ששה מתוך אותם מקומות עבודה, הזמינו אותו לריאיון.
סלימן אלבדורה: זה קורה כאשר הביטון הזה הוא יהודי, אני שואל, מה היה קורה אם הביטון הזה היה ערבי?
אמנון כהן: בוא נתמקד בבעיה.
אמנון כהן: בנושא הזה יש בעיות קשות עם מכלול האוכלוסייה, גם במגזר העולים, אתיופים, רוסים וכו'.
סלימן אלבדורה: אני רק מציין שיש לנו שותפים למקרים דומים.
סלימן אלבדורה: אדוני ראש העיר, בעיר באר שבע קיים בית ספר "ניב", אוכלוסיית בית הספר היא תלמידים בדואים ברובם, 80 תלמידים הלומדים בחינוך המיוחד.
סלימן אלבדורה: הרשות משלמת עבור כל תלמיד, אגרת תלמיד חוץ 6,000 שקלים.
סלימן אלבדורה: יתרה מכך, מנהלת בית הספר פונה מדי פעם לאותן רשויות בדואיות בפניות שונות כמו למשל: בבקשה תארגנו אוטובוס לטיול, תארגנו פקס ובקשות נוספות.
סלימן אלבדורה: אני אישית תרמתי לא מעט פעמים להסעת תלמידים לטיולים.