GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון כהן:
אבל הרבה אנשים יודעים כשאתה רוצה לבטל, תתקשר למספר הטלפון הזה ותבטל.
שי פורת:
אדוני, אני מדבר אתך על הפרקטיקה.
תמר פנקוס:
אבל זאת האינפורמציה שאתה נותן לילד.
תמר פנקוס:
מה פרקטיקה?
תמר פנקוס:
אתה תשלח את הילד לועדה לקבל את הפרקטיקה?
תמר פנקוס:
איזה מין דבר זה?
שי פורת:
רגע, שוב, בואו נמשיך עם זה.
שי פורת:
אם הגברת מתייחסת לפרקטיקה של העבודה, הפרקטיקה של העבודה היא: אני צרפתי נוהלי עבודה לסוכנים של חברת הרועים.
שלומית קואלמן:
אבל מי הם הסוכנים?
שי פורת:
מי הם הסוכנים?
שי פורת:
גם לגבי הסוכנים אני יכול לומר לכם.
שי פורת:
התשובה שנתן דוד משולם כאן, היא תשובה נכונה.
שי פורת:
בדרך כלל אנשים בסביבות שנות העשרים שלהם, שמשתכרים סכום קבוע, עבור כל לקוח שהם מביאים.
שלומית קואלמן:
אחוזים.
שי פורת:
זה לא באחוזים.
שי פורת:
זה סכום קבוע.
שי פורת:
אם הלקוח שלי מחליט לעשות מבצע שיווק ולתת חודש חינם או חודשיים חינם או שלושה חודשים חינם, הסוכן לא יעבוד בשבילו.
שי פורת:
הוא עובד על סכום קבוע.
שי פורת:
50 שקל, 70 שקל, 100 שקל למנוי, זה לא באחוזים.
אמנון כהן:
איפה אתם עובדים?
שי פורת:
מנהריה ועד אילת.
אמנון כהן:
כל התחנות המרכזיות, כל הקניונים, מאויישים?
שי פורת:
אני לא יודע אם הסוכנים ניגשים דווקא למקומות שהם נשלחים אליהם.
שי פורת:
אבל תחנות מרכזיות כן, קניונים כן, מקומות כאלה.
שי פורת:
לגבי חתך, הבנתי שיושב ראש הוועדה מעוניין לדעת לגבי חתך הלקוחות של החברה.
שי פורת:
אני הבנתי וזה גם רשום כאן – ש 50% מלקוחות החברה הם אנשים מעל גיל – כמה הם אומרים לי?
שי פורת:
– מעל גיל 30.
אמנון כהן:
התמימים שמסתובבים ברחוב.
ירון לוינסון:
על איזו חברה אתה מדבר?
שי פורת:
הרועים ושילת.
ירון לוינסון:
הם כולם בלווינסקי 108.
ירון לוינסון:
הם כתבו לנו את הכתובת.
שי פורת:
גם את זה בדקתי.
ירון לוינסון:
כולם בלווינסקי 108.
ירון לוינסון:
הרועים, לווינסקי 108.
ירון לוינסון:
די קלאב, לווינסקי 108.
ירון לוינסון:
שילת, לווינסקי 108.
ירון לוינסון:
אבל אותם הוא לא בדק, אותם הוא כן בדק.
שי פורת:
אגד, לווינסקי 108.
שי פורת:
דן, לווינסקי 108, מקדונלד, לווינסקי 108.
שי פורת:
בחייך.
אמנון כהן:
עו"ד פורת, בבקשה אל תתמם.
ירון לוינסון:
יש גבול.
מיכל כהן:
למה אתה מראה לנו את החוברת הזו של די קלאב אם אתה אומר שאתה לא מייצג אותם?
שי פורת:
אני כן מייצג אותם, לא בנתונים שנמצאים…
מיכל כהן:
אתה מייצג אותם במה שנוח לך.
שי פורת:
אני מייצג אותם במה שאני יודע.
שי פורת:
את עורכת דין?
מיכל כהן:
לא.
שי פורת:
אז תשאלי עורך דין.
שי פורת:
עורך דין יכול להגיד את מה שהוא יודע.
מיכל כהן:
אני לא עורכת דין.
מיכל כהן:
אני יודעת מה הצרכנים יודעים.
שי פורת:
אני מבקש להוסיף דבר מה נוסף.
שי פורת:
ראשית, אני מבקש שיצויין בפרוטוקול, שאת פרק ההמלצות במכתבו של מר אוחנה, אני לא קיבלתי.
שי פורת:
לכן אני לא יכול להתייחס אליהן.
שלומית קואלמן:
נכון, לא העברתי.
שלומית קואלמן:
לא התבקשת להתייחס אליהם.
אמנון כהן:
לא קשור כרגע, לדיון הזה.
שי פורת:
אני מבקש שהדברים ירשמו.
שלומית קואלמן:
מה הקשר?
שי פורת:
הקריאו לנו בתחילת הישיבה את ההמלצות במכתבו של מר אוחנה.
שי פורת:
אני מבקש לומר, שאני לא יכול להתיחס לזה משום שזה לא היה בפני.
תמר פנקוס:
אבל אתה לא נדרש לקבל את ההמלצות.
תמר פנקוס:
רק חברי הועדה נדרשים להתייחס להמלצות.
שי פורת:
אני מבקש להדגיש, שכפי שאני ראיתי את הדיון היום, השאלה היתה – ויכול להיות שאני שוגה ואם אני שוגה אז יושב ראש הועדה יתקן לי את השגיאה – הדיון היום היה באורח ספציפי לגבי מכירת מנויים מן הסוג הזה לחיילים ולא באופן כללי, אם אני מבין טוב.
אמנון כהן:
לא משנה.
אמנון כהן:
אני יכול לשנות את זה למה שאני צריך.
ירון לוינסון:
כולנו חיילים.
אמנון כהן:
אני בדקתי.
אמנון כהן:
גם בני שנמצא לפני גיוס ומסתובב בקניונים, כשאני קראתי את המסמך, הוא אמר: הרבה חברים שלי נפלו בפח הזה.
אמנון כהן:
אני, כאיש ציבור, יכול גם להעלות את זה שהרבה מאד מהנוער נופל ברשת הזאת.
אמנון כהן:
גם הרבה מאד אנשים תמימים, עולים חדשים, שלא יודעים את החוק, לא יודעים לקרוא ואומרים להם: קח את המתנה, רק תגיד לי מספר חשבון שלך ואיזה בנק אתה ואז מנצלים אותם.
אמנון כהן:
על זה אני מדבר.
אמנון כהן:
בשביל זה אני נבחרתי לייצג את הציבור, החלש, הלא יודע, וחברות כמו שלך שפותחות את העיניים שלהן ומנצלות את התמימות שלהם ואחרי זה, כשרוצים לבטל, אתם אומרים להם קחו עורך דין, תשלמו.
שי פורת:
מה שאני אומר זה דבר מאד פשוט: מבחינתי, עד כמה שאני התכוננתי לדיון היום, השאלה שעמדה על הפרק היא שיווק המועדונים לחיילים.
אמנון כהן:
מה זה קשור?
תמר פנקוס:
מה זה משנה?
תמר פנקוס:
חייל או לא?
שי פורת:
זו השאלה שהוצגה בפני.
אמנון כהן:
אתה גם לא ענית עליה.
שי פורת:
יש פה חוות דעת, של עשרה עמודים, שמתייחסת לעניין הזה.
שי פורת:
אם אדוני רוצה תמצית של חוות דעתי, חוות דעתי היא, שחיילים, כמו שאר הבגירים במדינת ישראל, זוכים להגנות טובות מאד על הזכויות הצרכניות שלהם ועל הזכויות שלהם כמתקשרים בהסכמים, כל מיני הסכמים, כולל הסכם עם אדונים מהסוג הזה.
שי פורת:
על פי הזכויות האלה, לדוגמא, נוצרה ההגדרה של עסקת רוכלות, שזו העסקה שאנחנו מדברים בה כאן ושניתן לבטל אותה תוך 14 יום, על פי חוק.
שי פורת:
מה שמתבצע בפועל, כפי שאמרתי קודם, זה שאפשר לבטל אותה גם אחרי חודש וגם אחרי חודשיים.
ירון לוינסון:
אבל התקנון שלך סותר את זה.
ירון לוינסון:
איך אתה מרשה להם שיכתבו דבר כזה, כעורך דין שלהם?
ירון לוינסון:
זה בניגוד לחוק.
ירון לוינסון:
הם כותבים שלושה חודשים.
שי פורת:
אתה מקשיב לי?
ירון לוינסון:
אני כל הזמן מקשיב.
שי פורת:
מה אמרתי?
שי פורת:
כמה זמן אני מכיר אותם?
ירון לוינסון:
לא יודע כמה זמן אתה מכיר אותם.
שי פורת:
אז אתה לא מקשיב לי.
ירון לוינסון:
התעמקת, התעמקת יומיים.
תמר פנקוס:
זה בכלל לא משנה אם אתה מכיר אותם או לא.
תמר פנקוס:
זה לחלוטין לא משנה.
יצחק קמחי:
רק שאלה אחת.
יצחק קמחי:
אתה בדקת את המסמכים האלה?
יצחק קמחי:
ראית שבמסמך כתוב במפורש סעיף שהוא עבירה על החוק, לגבי נושא הביטול.
יצחק קמחי:
לא משנה לי הפרקטיקה שאתה מספר לנו כרגע.
יצחק קמחי:
האם במסגרת אותה חוות דעת שמופנית אליהם – אני לא קראתי אותה – אמרת להם שהסעיף הזה לא חוקי?
יצחק קמחי:
אמרת להם להוריד את הסעיף הזה?
יצחק קמחי:
אמרת להם לנהוג לפי הוראות החוק הקיימות?
שי פורת:
זו שאלה מצויינת והתשובה היא פשוטה.
שי פורת:
מי אדוני?
יצחק קמחי:
עורך דין קמחי, אני מהממונה על הגנת הצרכן.
שי פורת:
התשובה היא מאד פשוטה.
שי פורת:
חוות הדעת הזו מוענה אל החברות על מנת להגיש אותה לכאן.
שי פורת:
בנוגע להמלצות שלי לגבי ניהול עסקיהם בעתיד, הם יקבלו את זה בנפרד.
יצחק קמחי:
למעשה המען היה צריך להיות לכבוד ועדת הכנסת, לא לכבוד החברות.
שי פורת:
בוודאי, אלא שועדת הכנסת לא ביקשה ממני חוות דעת.
אמנון כהן:
אני מבקש, אני מבקש סליחה.
שי פורת:
עכשיו אני מבקש רק לסיים.
אמנון כהן:
בסוף, בבקשה.
אמנון כהן:
הייתי רוצה שהקצרנית תגיד גם היא איזה משפט.
אמנון כהן:
היא פשוט נתקלה בתופעה הזאת, אז היא רוצה לא רק לרשום, אלא להגיד גם איזה משפט.
דרורה רשף:
הבן שלי הוא היום טירון, הוא הוחתם לקראת סוף הלימודים, לקראת סוף השמינית.
דרורה רשף:
זה הבן השני.
דרורה רשף:
גם הבן הראשון, לפני שלוש שנים, הוחתם לקראת סוף שמינית, אני לא זוכרת באיזו חברה.
דרורה רשף:
היתה קצת בעיה לבטל, ביטלנו.
דרורה רשף:
השנה, זה היה על ידי חברת בילוי פלוס ובטלפון לחברה קיבלו את ההודעה ואמרו שיבטלו.
דרורה רשף:
אחרי חודש הגיע חיוב ואנחנו ביטלנו את זה בפעם השניה דרך הוראת הקבע לבנק.
דוד משולם:
אולי זו תקלה.
דוד משולם:
אולי השם שלו לא נמצא, נגיד שם משפחה מסובך.
דרורה רשף:
רשף.
דוד משולם:
זו התקלה לא הוגנת.
דוד משולם:
כי אין תלונות.
אמנון כהן:
זה מקרה שקיים.
אמנון כהן:
לא המציאו את זה.
אמנון כהן:
זה קיים.
דרורה רשף:
סליחה, לא אמרתי שהגשנו תלונה.
דרורה רשף:
אמרתי שהיתה בעיה לבטל.
אמנון כהן:
תמר פנקוס, בבקשה.
אמנון כהן:
אני מבקש תשובות רציניות והתייחסויות רציניות.
אמנון כהן:
כי זה חשוב מאד.
תמר פנקוס:
קודם כל אני רוצה להגיד שמה שלא ניתן לעשות במסגרת המועצה לצרכנות וההסתדרות ולא בכדי, משום שהם לא אמונים על החוק הפלילי, ניתן כן לעשות באמצעות משרד התעשייה והמסחר.
תמר פנקוס:
כל התלונות שכן הגיעו למשרד התעשייה והמסחר, טופלו באמצעות כתבי אישום.
תמר פנקוס:
נכון שהרבה מאד מהחברות מרוכזות ברחוב לווינסקי 108.
תמר פנקוס:
עוד יותר נכון, שאי אפשר להשיג אותן טלפונית ועוד יותר נכון זה שקשה בכלל למצוא אותן.
תמר פנקוס:
לדעתי, קשה בכלל להסתדר בתחנה המרכזית, אבל הם התארגנו להם באיזו שהיא קומה.
תמר פנקוס:
רק למצוא אותן באמצעות משטרה, כשאנחנו רצינו לזמן אותם לחקירה, לקח לנו למעלה מעשרה ימים, כי הם לא הצליחו לאתר את החברות.
תמר פנקוס:
זה פשוט בלתי נסבל.
אמנון כהן:
אז למה לא לסגור אותן?
תמר פנקוס:
כי לא אנחנו נותנים את הרשיונות.
אמנון כהן:
אז מי?
תמר פנקוס:
רשות מקומית.
תמר פנקוס:
בגלל כל מיני סיבות.
תמר פנקוס:
חוק רישוי עסקים מונה מספר דברים שנדרשים כדי לתת היתר.
תמר פנקוס:
אני לא יודעת אם החברות האלה הן מסוג החברות שצריכות היתר כזה או אחר, או בכלל צריכות היתר.
תמר פנקוס:
יכול להיות שההיתר שהן צריכות הוא רק מבחינה מבנית, אם מאושרים שם שירותי כבאות או דברים אחרים.
תמר פנקוס:
הדברים האלה, של הרשיונות, זה לא עסק שצריך השכלה, זה לא עריכת דין, זה לא רפואה, זה לא רואה חשבון, זה לא סוג הדברים שצריכים רשיון.
תמר פנקוס:
יכול להיות שהם צריכים רק היתר על פי חוק היתר עסקים.
תמר פנקוס:
אנחנו לא מדינה שמתערבת במובן של לסגור עסק.
תמר פנקוס:
נכון שבחוק הגנת הצרכן, אם יש הרשאה, אחת האפשרויות זה לדרוש לסגור את העסק בענישה.
תמר פנקוס:
בית משפט לא שש לעשות את זה, בנסיבות של החברות שהגיעו אלינו לא היה צורך להפעיל את זה.
תמר פנקוס:
חברה אחת היתה חברת מנוי בילוי, ואכן, אחרי כתב האישום – לנו היו 11 אישומים נגדם – חברת מנוי בילוי, אחרי ההליכים שאנחנו נקטנו, לא קיימת.
תמר פנקוס:
חברה אחרת היו לנו שתי תלונות נגדה.
תמר פנקוס:
אנחנו הגשנו כתב אישום.
אמנון כהן:
איזו חברה?
תמר פנקוס:
גם היא יושבת בלווינסקי 108, אבל קוראים לה דיסקאונט קארד.
ירון לוינסון:
זה אותו דבר.
תמר פנקוס:
לא.
תמר פנקוס:
כי הם בחדר אחר.
תמר פנקוס:
יש שם חדרים על חדרים על חדרים, יכול להיות שהאנשים הם אותם אנשים.
דוד משולם:
זה כן.
דוד משולם:
אני תשע שנים בנושא הזה.
תמר פנקוס:
לדעתי לא.
תמר פנקוס:
מי המנכ"לים של החברה שלך?
שי פורת:
מר שאבי.
תמר פנקוס:
שאבי מה?
שי פורת:
שאבי זה שם משפחתו.
תמר פנקוס:
ועוד?
תמר פנקוס:
משילת?
תמר פנקוס:
הרועים, כל אלה?
שי פורת:
אני עמדתי אתו בקשר.
תמר פנקוס:
אבל אתה דיברת על די קלאב.
תמר פנקוס:
מי בדי קלאב?
דוד משולם:
בדי קלאב צחי שאבי.
תמר פנקוס:
אז אני אומרת לך במובהק, זה לא אותם אנשים שבדיסקאונט קארד.
דוד משולם:
דיסקאונט זה דיסק קלאב, זה די קלאב, זה אותו דבר.
תמר פנקוס:
זה לא אותם אנשים.
תמר פנקוס:
אבל זה לא חשוב.
אמנון כהן:
מר משולם, אני מבקש.
אמנון כהן:
עורכת דין פנקוס, תמשיכי בבקשה.
אמנון כהן:
זה חשוב, מה שאת אומרת.
ירון לוינסון:
זה בא כדי להטעות את הציבור כל הדי והדיסק קלאב הזה.
תמר פנקוס:
חברת דיסקאונט, אנחנו בודקים את זה לא לפי שמות, אלא לפי עוסק מורשה ואני אומרת לך שזה לא הם.
תמר פנקוס:
כשאנחנו הגשנו כתב אישום, קרו שני דברים.
תמר פנקוס:
א', פנתה החברה אלינו, לשימוע.
תמר פנקוס:
ב', הודיעו לנו המתלוננים, בינתיים, שהם פוצו.
תמר פנקוס:
אנחנו סברנו שהם פוצו ובוטלו העסקאות בעקבות כתב האישום.
תמר פנקוס:
התברר שלא.
תמר פנקוס:
זאת אומרת, פעולת הביטול שלהם היתה עוד לפני שהם אחזו בכתב האישום.
תמר פנקוס:
יחד עם זאת, לא חשבנו שזה המקרה הנכון לבטל את כתב האישום ולכן המלצנו בפני הממונה, להמיר את כתב האישום בהתחייבות.
תמר פנקוס:
הם חתמו על התחייבות של עשרת אלפים ש"ח לשלוש שנים.
תמר פנקוס:
להתחייבות כזאת יש ערך רב מאד, משום שאם במשך שנתיים הם יימצאו עוברים על אותה עבירה נוסף לכתב האישום החדש, הסכום הזה מחולט, בפועל, על ידי בית המשפט.
תמר פנקוס:
אני רוצה לומר פה מספר דברים ואני לפעמים מנהלת את המלחמה הזאת גם מכותלי חדרי במשרד התעשייה והמסחר.
תמר פנקוס:
אין לי ספק שזאת לא מכת מדינה, אבל זו אכן תופעה.
תמר פנקוס:
תופעה שקהל היעד שלה הוא קטינים וחיילים.
תמר פנקוס:
זה ברור וזה מובן, משום שהפיתוי הוא של דיסקים ושל כל מיני חנויות שאני לא יודעת אם אני הייתי נכנסת אליהן.
תמר פנקוס:
רמת הבדיקה שלהן היא לא רמה, הם לא פותחים את החוברת כדי לראות אם החוברת הזאת אכן מעודכנת או לא, זהו קהל היעד.
תמר פנקוס:
אני שוב אומרת, לפי מה שנמצא במשרד התעשייה והמסחר, זו לא מכה, זו תופעה.
אמנון כהן:
איך אתם נערכים לאור הדברים שאמרת?
תמר פנקוס:
תכף אני אגיע לזה.
תמר פנקוס:
מאד חבל לי, מאד חבל ואני כועסת על כך שגם המועצה לצרכנות וגם הרשות להגנת הצרכן בהסתדרות לא מפנים אלינו.
תמר פנקוס:
הם יודעים שאכיפת החוק הפלילי נעשית על ידי משרד התעשייה והמסחר.
תמר פנקוס:
במסגרת המישור האזרחי, שעומד לרשות למועצה לצרכנות ולרשות בהסתדרות, אין להם כלים מעבר לשתדלנות, שהיא נהדרת והיא טובה כשהיא מצליחה, אבל היא לא עובדת כשיש עבירה פלילית.
תמר פנקוס:
אם הם שומרים בכיסם תלונות, יכול להיות שהם יפתרו תלונה של בן אדם אחד ויכול להיות שהם יפתרו תלונה של שני אנשים, אבל הם לא יפתרו תופעה.
תמר פנקוס:
משום שעדיף לחברות האלה להסתדר עם מתלונן אחד, מאשר ליישר קו כלפי כולם.
אמנון כהן:
מה יעשה המשרד, עורכת דין פנקוס?
תמר פנקוס:
המשרד, כל מה שהוא יכול לעשות זה מה שאני עושה כל הזמן.
תמר פנקוס:
להגיד רבותי, מי שאוכף את החוק הפלילי זה אנחנו.
מיכל כהן:
אנחנו מעבירים אליכם את התלונות.
תמר פנקוס:
אבל אל תטפלו בפיצוי פרטני כי אתם מחבלים בחקירה.
תמר פנקוס:
הם מעלימים אחר כך ראיות.
תמר פנקוס:
אני אומר לאדוני יותר מזה.
תמר פנקוס:
אנחנו כבר פנינו עם זה לפרקליטת המדינה וליועץ המשפטי לממשלה.
תמר פנקוס:
כשיש תלונה שהיא על פניה עם עבירה פלילית, כשמתחילה שתדלנות של מעשים טובים, תחזירו לזה, לא תחזירו לזה, זה לא עוזר.
מיכל כהן:
את רוצה לסגור את המועצה?
מיכל כהן:
אני רוצה להבין.
אמנון כהן:
לא, את לא מבינה את זה נכון.
מיכל כהן:
זה מה שהיא אומרת.
מיכל כהן:
אל תטפלו בתלונות.
אמנון כהן:
לא.
אמנון כהן:
את מטפלת פרטני, אבל התופעה לא נגמרת בזה.
אמנון כהן:
את מקבלת פיצוי כזה או אחר.
תמר פנקוס:
אני לא אומרת דבר כזה.
תמר פנקוס:
יש לכם זכות קיום מאד גדולה בכל משהו אזרחי.
תמר פנקוס:
אבל לא על זה אני מדברת.
תמר פנקוס:
בהרבה מאד מקרים שאנחנו נתקלנו בהם, פניה כזאת, שליחת ישר מכתב תלונה, כשהם יודעים בדיוק מה הגירסה, מחבלת בחקירה.
תמר פנקוס:
משום שכשזה מגיע אחר כך לידי חקירה פלילית, לא מוצאים חלק מהמסמכים והעדויות מתואמות.
תמר פנקוס:
אנחנו פנינו עם זה לפרקליטת המדינה וליועץ המשפטי לממשלה כדי שיורה, איך נוהגים במקרה שמגיעה תלונה, שהיא על פניה עם עבירה פלילית.
תמר פנקוס:
האם מן הראוי לטפל במקביל ולחבל בחקירה או שיש להעביר קודם כל לחקירה.
אמנון כהן:
היה והעבירו לך עשר תלונות.
אמנון כהן:
מה יעשה משרד התעשייה והמסחר?
תמר פנקוס:
אם אלה כבר תלונות שכבר התכתבו ודיברו בהן, אין לי מה לעשות.
תמר פנקוס:
אבל להבא, אם יש תלונה שהיא על פניה עבירה פלילית, אני מבקשת שיעבירו אותה למשרד התעשייה והמסחר.
תמר פנקוס:
משרד התעשייה והמסחר פותח בחקירה.
תמר פנקוס:
כתב אישום, כשהוא מפורסם, הוא א', עוזר לאזרח כדי לפצות את עצמו אחר כך - אנחנו לא מגיעים לפיצוי, אבל אנחנו דואגים לענישה – וב' בעזרת כתב אישום ניתן לעצור תופעה.
תמר פנקוס:
בפיצוי פרטני אי אפשר לעשות את זה.
אמנון כהן:
אני חייב לסיים, כי יש פה ועדה אחרת.
דוד משולם:
אפשר להגיד משפט אחרון?
דוד משולם:
כי אני בכל זאת נושא בתוצאות של כל הועדה הזאת.
אמנון כהן:
אתה לא נושא בתוצאות.
אמנון כהן:
תאמין לי שלא.
ירון לוינסון:
משפט אחד קטן.
ירון לוינסון:
בניגוד לדבריה של חברתי תמר פנקוס, לדעתי זו כן מכת מדינה, זאת לא תופעה.
ירון לוינסון:
אנחנו מקבלים עשרות תלונות.
ירון לוינסון:
אני אשמח לפנות אליה ולדעתי כן צריך לטפל.
ירון לוינסון:
אלה כן עבירות פליליות וצריך לסגור אותם.
ירון לוינסון:
יש לי פה אפילו דוגמא למכתב שבו פנינו לממונה על הגנת הצרכן במשרד התעשייה והמסחר באפריל, בדיוק בנושא הזה.
ירון לוינסון:
הנה, פניה רשמית שכן פנינו למשרד שיטפלו בתופעה.
ירון לוינסון:
באפריל 1999.
יצחק קמחי:
הועברה אלינו פניה.
תמר פנקוס:
אז אם זה הועבר, זה בחקירה.
תמר פנקוס:
אם אתם מצפים שחקירה פלילית תסתיים בשבוע, אתם טועים.
תמר פנקוס:
חקירה פלילית היא חקירה רצינית.
אמנון כהן:
הדברים הובנו.
אמנון כהן:
אני רוצה לסכם, בבקשה, כך: קודם כל אני התרשמתי מישיבת הועדה, היום, שאכן חברת בילוי פלוס נותנת שירות טוב והיא הוגנת כלפי המנויים שלה.
אמנון כהן:
זה לפרוטוקול, כי הבטחנו שאם זה באמת יהיה בסדר, אז נגיד.
אמנון כהן:
אני מבקש, משרד הביטחון, שיצא פרסום ב"במחנה" וגם בכל דרך אפשרית אחרת, בלי שמות של אירגונים וחברות, שקיימת תופעה כזו וכזו, נא להזהר, נא לפתוח את העיניים, לא לחתום על כל דבר שרוצים להחתים אתכם.
אמנון כהן:
לתת קצת אינפורמציה בנושא הזה, בלי לתת שמות, כדי שזה לא יפגע בחברות טובות או אחרות.
דוד משולם:
אבל זה יפגע.
אמנון כהן:
אין מה לעשות.
דוד משולם:
שיציינו שבילוי פלוס נותנים שירות טוב.
אמנון כהן:
אי אפשר.
אמנון כהן:
אני מבקש, מר משולם.
תמר פנקוס:
מה זה?
תמר פנקוס:
פרסומת?
ירון לוינסון:
לא, הוא חושב שאצלו הכל בסדר.
ירון לוינסון:
יש עסקאות שלו שלגביהן לא אומרים את האמת לגבי מחירים.
אמנון כהן:
סליחה, מר משולם, אני לא עושה יחסי ציבור, אבל הייתי הוגן אתכם והמטרה שלי היא לעזור לציבור, לא לחברה.
אמנון כהן:
דבר שני, אני מבקש מירון לוינסון ובכלל מהמועצה לצרכנות ומהרשות להגנת הצרכן, אני קודם כל מודה לכם על הפניות שאתם מטפלים בהן, מודה לכם מאד כי אני מקבל באמת פידבקים, שאתם אכן מטפלים ופותרים את הבעיות.
אמנון כהן:
אבל אם יש בעיות מהסוגים האלה…
מיכל כהן:
אבל אנחנו יודעים את זה.
אמנון כהן:
סליחה, אני לא אומר שאתם לא עושים, אני מודה לכם על העבודה.
אמנון כהן:
אבל בשביל להלחם בתופעה, צריך להאיר את עיניו של משרד התעשייה והמסחר.
אמנון כהן:
אולי, לדעתכם, זה לא הגיע עדיין לשלב שזה צריך להגיע אליו.
אמנון כהן:
אולי זה נמצא כרגע בחקירה.
אמנון כהן:
אבל אני מבקש, ירון לוינסון, כל מה שיש לך כרגע תעביר למשרד התעשייה והמסחר ואני מבקש כמה שיותר מהר להוציא כתבי אישום לכל החברות האלה למיניהן.
תמר פנקוס:
חקירה לוקחת זמן.
תמר פנקוס:
אנחנו לא רוצים להוציא כתבי אישום "פרטצ'ים".
תמר פנקוס:
חקירה, אם היא רצינית, אני לא שמה אותה בסד של זמן.
אמנון כהן:
ברור לי, אבל האבסורד הוא, שבמשרד אחד יושבות עשרים חברות, אותן החברות באותה כתובת, אז צריך לעשות את החקירה המתאימה, הדרושה.
אמנון כהן:
באמת, אולי, חלק מהחברות האלה כן טובות, יכול להיות שחלק פחות טובות, אבל צריך לעשות את החקירה ובסופו של דבר, שהציבור החלש או הציבור הצעיר הזה, לא יהיה ניזוק וכתבי האישום יצאו.
אמנון כהן:
אני מודה גם לפיקוח על הבנקים.
אמנון כהן:
אני חושב שזה סביר, חמישה שקלים.
אמנון כהן:
אני רציתי לבטל את דמי הביטול, אבל חמישה שקלים זה באמת סביר והם יכולים לפנות ולבטל.
אמנון כהן:
אני רוצה להוסיף, לפרוטוקול.
אמנון כהן:
אם יש כאלה שנפגעו מהחברות האלה שיוגש לגביהן כתב אישום, כאלה שצריכים לשלם או לא לשלם, הם יכולים להעביר את זה אלינו, אנחנו נעביר למשרד התעשייה והמסחר.
אמנון כהן:
גם ברשות להגנת הצרכן, כל המכתבים שיש לכם שם, שחייבו לקוחות דרך עורך דין, תעבירו אותם למשרד.
אמנון כהן:
להערכתי, הם לא צריכים לשלם, אלא רק להחזיר את הקלטת שקיבלו מתנה, או להחזיר את הכרטיס, אבל הדברים האלה יבוטלו.
אמנון כהן:
אני מודה לכולכם.
אמנון כהן:
הדיון הזה הוא דיון אחד בשורת דיונים בנושא דיור לעולים.
אמנון כהן:
הדיון היום כולל מכלול נושאים ונרצה שהמשרדים השונים יתייחסו ויאמרו לנו איך מתנהלת ועדת חריגות, איך מתנהל הנושא של החלפת דיור.
אמנון כהן:
במידה וזוג או משפחה קיבלה דירה ולאחר מכן הסטטוס של המשפחה משתנה – ולא משנה הסיבה – איך מתבצעת החלפת הדירה, מהו התור העכשווי, איזו שנה מאכלסים עכשיו, כמה אנשים נמצאים בכלל בתור ומה ההפרדה כי יש פה איזושהי הפרדה שבעיני היא לא כל כך נראית ונצטרך לחשוב על זה כי החלוקה בין כלל האוכלוסייה לבין העולים לא נראית לי שווה.
אמנון כהן:
אנחנו רוצים להיכנס לנושא זה לעומק.
אמנון כהן:
החשוב הוא איך פועלת ועדת החריגים, כל כמה זמן היא מתכנסת וכולי.
אמנון כהן:
קיבלתי חומר שאומר שבשנת 1995 הייתה ההחלטה האחרונה.
אמנון כהן:
השאלה היא גם מה קורה למשפחה שקיבלה אישור מועדת חריגים שאומר שאכן היא זכאית לדיור וכמה זמן מרגע ההחלטה עובר עד שאותה משפחה מקבלת דיור ציבורי.
אמנון כהן:
היו כתבות בעיתונים בנושא מקבץ הדיור ונרצה לדעת האם זה נכון שמשפחה או אדם משוכן בדירה בת שבעה מטרים ועבורה הוא משלם מאתיים דולר.
אמנון כהן:
משהו כאן לא נראה, אבל הייתי רוצה לקבל תשובות מהגורמים היושבים כאן ולקבל את הפריסה הארצית שתאמר לנו איפה בארץ קיימים או מסתיימים פרוייקטים של מקבצי דיור.
אמנון כהן:
הרעיון כרעיון הוא טוב עבור קשישים, ערירים, חד-הוריות, כל האוכלוסייה החלשה בקרב העולים אבל גם דברים אלה צריכים להיעשות בפיקוח ציבורי כזה או אחר.
אמנון כהן:
אני מאוד מקווה שמה שהיה כתוב בעיתון הוא לא נכון, אבל אם זה נכון, נצטרך לטפל בזה כי בעיני זו שערורייה.
אמנון כהן:
הדיון כונס על-פי בקשתה של חברת הכנסת סופה לנדבר, אם כי הבטחנו שנקיים מספר דיונים בנושא.
סופה לנדבר:
אדוני היושב-ראש, אם כבר נגעת בעניין, הייתי ממליצה לך ולנו כחברי ועדה לצאת לכמה נקודות כמו אשקלון, כפר הנופש הצרפתי, לעכו ולעוד מקום נוסף כדי לראות באיזה מצב ובאיזה מצוקה שרויים האנשים.
סופה לנדבר:
מה שקרה במשרד הקליטה – למה הם עשו זאת, עם מכרז או בלי מכרז – זה כרגע לא רלוונטי לוועדה.
סופה לנדבר:
מהעיתון התרשמתי שהמצב הוא נורא ויכול להיות שצריך לסגור את מקבצי הדיור או לשנות את התנאים שם וזה אכן עניין שלנו.
סופה לנדבר:
הייתי רוצה להתייחס לכמה נושאים שבגינם ביקשתי את הדיון בוועדה.
סופה לנדבר:
אני אסירת תודה לחברות המשכנות.
סופה לנדבר:
בתחילת ינואר נחגוג עשר שנים לעלייה, עשר שנים שהעלייה נמצאת במדינת ישראל, תרמה למדינת ישראל, ואני חושבת שבמשך עשר שנים גם סבלה לא מעט.
סופה לנדבר:
הייתה החלטה עוד בתחילת שנות ה90- כשלא היו דירות – ואני לא אומרת איפה בנו, כמה דירות נשארו וכולי – אבל אני חושבת שמצב הדיור במדינת ישראל הוא קטסטרופלי ועל הנושא הזה דיברתי עם ראש-הממשלה ויש לנו תמיכה לא רק של הקואליציה אלא גם של האופוזיציה וזו דאגת כל חבר כנסת, ולא רק חבר כנסת אלא של כל האנשים שמבינים שמדובר באחוז גדול של מקרים סוציאלים שזקוקים לתמיכת מדינת ישראל.
סופה לנדבר:
לא יתכן שהפרוייקטים האלו לא יתקיימו.
סופה לנדבר:
יחד עם זאת יש חלק מהאנשים שבמשך השנים האלה קיבלו ממשרד הקליטה דירות.
סופה לנדבר:
אני לא אדבר על ועדת חריגים כי זה נושא מיוחד, למרות שיש לי גם טענות בנושא זה, אבל קרה שבן-אדם קיבל דירה ובמשך השנים התנאים השתנו.
סופה לנדבר:
קודם הוא היה מקבל הפניה ישירות מהחברות והיום המצב הוא אחרת כאשר מקבלים הפניה ממשרד הקליטה והוא מגיע לחברות המשכנות.
סופה לנדבר:
כאשר הוא מגיע לחברות המשכנות לפעמים קורה משהו למשפחה.
סופה לנדבר:
נמצאים כאן אנשים שכל מקרה צועק לשמים.
סופה לנדבר:
יש לי מקרה של שתי אחיות חולות, כל אחת עם מחלה כרונית, והבית שהם קיבלו בנצרת עלית הפך עבורן לבית-סוהר.
סופה לנדבר:
למשל, יש אישה שקיבלה דירה לפני שנתיים, חד-הורית, משפחה במצוקה קשה מאוד, היא עצמה חולה במחלות כרוניות ואימא לשני ילדים כאשר ילד אחד חולה באסטמה והבית שהיא מתגוררת בו היום לא מתאים לה.
סופה לנדבר:
הילד לא יכול להיות בדירה הזאת אבל אין לאן להפנות אותה.
סופה לנדבר:
זה מקרה שאני מטפלת בו כבר חצי שנה.
סופה לנדבר:
יש לי מקרה של זוג מבוגרים בני 83 שגרים בירושלים.
סופה לנדבר:
יש להם קרובת משפחה יחידה שמסוגלת לעזור להם וצריך להחליף להם דירה כדי שיוכלו לגור באשקלון.
סופה לנדבר:
אני אעביר את כל המקרים שהם מקרים קשים מאוד.
סופה לנדבר:
אחד הוא מאה אחוז נכה וגר בנצרת עילית, הוא צריך להחליף דירה ולעבור לעכו כי שם נמצאים הילדים שמסוגלים לטפל בו.
סופה לנדבר:
אנחנו בסך הכל בני אדם ויכול להיות מקרה של אדם שקיבל דירה, הוא מתגורר בה, אבל פתאום קורה לו משהו בחיים והוא צריך להחליף דירה.
סופה לנדבר:
לא יכול להיות שאין גוף שמסוגל לטפל באנשים האלה ואני מדברת רק על החלפת הדירות.
סופה לנדבר:
בעיר אחת פועלת חברה אחת ובעיר שנייה חברה אחרת, בעיר אחת אין דירות אבל בעיר השנייה כן יש דירות אבל לא רוצים לתת אותן.
סופה לנדבר:
נכון שלפעמים קורה לנו שאם בעיר מסוימת יש דירה של עמיגור, אני צריכה להגיד שהם היחידים – לפחות מניסיון שלי של כמה שנים בכנסת – שמטפלים בעניין אבל גם היכולת שלהם היא קטנה משום שאנשים קיבלו דיור ממשרד הקליטה, וכדי להחליף דירה הם גם צריכים לחדש את ההפניה וכאן יש פרדוכס.
סופה לנדבר:
אני חושבת שהגיע הזמן להגיף גוף שיטפל באנשים כדי שיסבלו פחות.
סופה לנדבר:
את הבירוקרטיה שקיימת צריך לעקור.
סופה לנדבר:
יש לי שבעה מקרים שאני מטפלת בהם וכל האנשים נכים וחולים.
מיכאל נודלמן:
אני רוצה להתייחס להוסטלים.
מיכאל נודלמן:
לגבי ההוסטלים הייתה החלטת ממשלה ומשרד השיכון שיותר משמונה אחוז לא משלמים, אבל עכשיו יש כל מיני טריקים והמחירים הם לא אחידים כאשר בהוסטל אחד משלמים יותר מאשר בהוסטל אחר.
מיכאל נודלמן:
אני לא מבין איך זה קורה כי מדובר באנשים זקנים שמקבלים הבטחת הכנסה מביטוח לאומי.
מיכאל נודלמן:
אולי אנחנו צריכים לקיים עוד ישיבה ולדון בנושא ההוסטלים.
מיכאל נודלמן:
כל פעם לוקחים מהתושבים תשלומים שונים ומשונים.
מיכאל נודלמן:
פעם על מעלית, פעם על ניקיון וכולי.
מיכאל נודלמן:
הראו לי קבלות שכל חודש משלמים סכום אחר ואני לא מבין למה המסכנים האלה צריכים לשלם על הדברים האלה בשעה שהם מקבלים סכום מוגבל.
מיכאל נודלמן:
סופה לנדבר עשתה חשבון והראתה שנשאר לאנשים 14 שקל ליום לאוכל.
מיכאל נודלמן:
במשפחה במשך השנים קורים שינויים כאשר למשל אחד מבני הזוג נפטר והשאלה שמתעוררת אז אם בן הזוג שנשאר ימשיך לגור בדירה או יוכל לעבור לדירה אחרת.
מיכאל נודלמן:
כל יום אני מקבל 15-10 מכתבים בקשר לדיור.
מיכאל נודלמן:
אין תור ואנשים לא יודעים מתי התור שלהם, מי קודם ומי אחר-כך.
מיכאל נודלמן:
הייתה החלטה שתהיה רשימה של האנשים שממתינים בתור, אבל הרשימה הזו ברוב הערים לא קיימת.
מיכאל נודלמן:
אנשים צריכים לדעת איפה הם בתור.
אנה טרופימנקו:
אני מקווה שהיום אני אקבל תשובה.
אנה טרופימנקו:
הבת שלי אחרי ניתוח ברוסיה.
נדיה טטרנקו:
מקרה אחד זה אבא חד הורה בן 40, אב לילד בן 7.
נדיה טטרנקו:
שניהם חולי אסטמה.
נדיה טטרנקו:
בשנת 1998 הם קיבלו דירת עמידר והיו מאוד מרוצים ממנה.
נדיה טטרנקו:
אחרי כמה חודשים אחד השכנים פתח עסק לטיפול במכוניות ומאז לא עובר שבוע ללא הזמנת אמבולנס כדי להגיע לבית-החולים לקבלת טיפול.
נדיה טטרנקו:
הם לא יכולים לפתוח חלון או לצאת לחצר כי כל הזמן מתבצעים שם תיקוני מכוניות שזה אומר ריח ואבק.
נדיה טטרנקו:
הם מבקשים להחליף את מקום המגורים שלהם.
אמנון כהן:
מה הקריטריונים של ועדת החריגים של משרד הקליטה, איך פועלת הוועדה, כל כמה זמן היא מתכנסת.
אמנון כהן:
קיבלתי את רשימת חברי הוועדה אבל ראיתי שמשנת 1995 לא היה כל שינוי.
אמנון כהן:
ראיתי שחברים בוועדה כל האנשים המקצועיים, אבל מתוך 12 אנשים כאשר באים רק ארבעה אפשר לכנס את הוועדה, ואני חושב שכל שנתיים-שלוש אולי צריך להחליף את האנשים.
אמנון כהן:
אם אכן הוועדה כונסה בשנת 1995, אני מבקש לדעת למה לא כונסה מאז.
אמנון כהן:
מה קורה לבן-אדם אחרי שועדת החריגים קבעה שהוא אכן זכאי לדיור ציבורי או לדיור אחר, כמה זמן בממוצע לוקח עד שהוא מקבל את מה שהוועדה קבעה.
אמנון כהן:
באיזה שנת עלייה אנחנו מטפלים בנושא הדיור.
אמנון כהן:
הבנתי שאנחנו מטפלים עכשיו בעולים שהגיעו בשנת 1991 ובעיני זה אבסורד לחכות תשע שנים לדירה.
אמנון כהן:
אנחנו צריכים כאן לחשוב איך אנחנו פותרים את הנושא הזה.
אמנון כהן:
אמרתי שמקבצי דיור לכשעצמו זה דבר טוב, למרות שצריך עוד לבדוק את מה שנעשה בדרך.
אמנון כהן:
אם נקבע לגבי מישהו שלא מגיע לו, האם הוא יכול לערער או לא וכמה זמן אורך הטיפול לאחר הערעור.
אמנון כהן:
מה מלאי הדירות של משרד הקליטה לגבי כל חברה וחברה.
אמנון כהן:
אני יודע שיש מלאי דירות לכלל האוכלוסייה ומתוך זה מוקצית כמות מסוימת למשרד הקליטה.