GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון כהן:
אנחנו רואים כאן את נציגי הקשישים, רובם עולים חדשים ולמעשה תפקידו של משרד הקליטה לטפל בהם.
אמנון כהן:
אנחנו גם מחוייבים על פי מסורת לטפל באוכלוסיית הקשישים.
אמנון כהן:
אני חושב שדור או חברה שלא מכבדים את הקשישים שלהם אין להם זכות קיום.
אמנון כהן:
רואים זאת גם במקורות שלנו בפסוק: אל תשליכני לעת זיקנה, ככלות כוחי אל תעזבני.
אמנון כהן:
ועוד פסוק שאומר: והדרת פני זקן.
אמנון כהן:
וההמשך הוא ויראתם מאלוקיך אני השם.
אמנון כהן:
זאת אומרת המחוייבות היא מוסרית יותר.
אמנון כהן:
אמנם יש פסוק: כבד את אביך ואת אימך - שזה מחייב כל בן, כל בת.
אמנון כהן:
אבל ב-"והדרת פני זקן" מחוייב כל אחד מאיתנו.
אמנון כהן:
אנחנו כשליחי ציבור ואתם שאחראים במשרדים שלכם, ואל לנו לשכוח את המצוקות של הקשישים, את הבעיות שלהם.
אמנון כהן:
אנחנו כאן בבית המחוקקים, יש לכם כאן אותי, יש לכם את חבריי בכנסת, אתם כאנשי מקצוע תאירו את עינינו ותחכימו אותנו בדברים.
אמנון כהן:
אנחנו כאן על מנת לשנות את החוקים, לעשות כמה שיותר לטובת האוכלוסיות האלה, האוכלוסייה הקשישה הבוגרת שלנו.
אמנון כהן:
כפי שציינתי, אנחנו רוצים להתמקד היום בנושא בתי אבות והוסטלים.
אמנון כהן:
נעשה סבב של התייחסויות ולמידת החומר ולאחר מכן נתייחס ונסכם את הדיון של היום.
אמנון כהן:
אני עברתי על החומר וגם על פי החומר שלמדתי ממשרד הבריאות אני רוצה לדעת איך מקציבים את הקודים האלה ואם יש בעייה של תקצוב או יש חוסר פיסי במבנים, כי קיבלתי נתונים שמאשרים 400 קודים מתוך1706 ממתינים, כשמתוכם 501 ממתינים מוכנים ועוד 1205 ממתינים בשלבי טיפול.
אמנון כהן:
לפי מה שאני הבנתי זאת הקלה כי היו בהמתנה 2700 ולמעשה זה ירד, אבל כמובן זה עדיין לא מספק את הצרכים במציאות.
אמנון כהן:
מצד שני, אני רואה את המסמך של משרד השיכון.
אמנון כהן:
קצת תמוה בעיני שיש בארץ 766 דירות ריקות המפוזרות בכל חלקי הארץ.
אמנון כהן:
למה אנחנו לא יכולים לאייש אותן לפחות לתקופה מסויימת ולמנוע סבל רב שנגרם לקשישים האלה.
אמנון כהן:
מבחינה כלכלית אולי לא כל כך חשוב איפה גרים מבחינת פריפריה, אם גרים בצפון או בדרום.
אמנון כהן:
אמנם יש חשיבות של איחוד וקירוב משפחות, כולם רוצים לחיות קרוב למשפחה, אבל הרבה מהם אולי בודדים או ערירים או לא משנה להם המרחק הגיאוגרפי ו-30-20 דקות נסיעה זה כן יכול לעזור.
אמנון כהן:
אבקש תשובה בנושא זה.
אמנון כהן:
אני גם רואה כאן שמקשיחים את הקריטריונים בשנת אלפיים לקבלת סיוע בשכר דירה.
אמנון כהן:
קראתי על כך ואני ניזון מהעיתונות והתקשורת.
אמנון כהן:
ועוד לא נכנסנו לתוכן של התקציב אשר מתוך 1200 זכאים על פי פרמטרים חדשים כנראה יהיו זכאים רק 5000, שזה למעשה גם פגיעה באוכלוסיות החלשות ובמיוחד בקשישים.
אמנון כהן:
אני רוצה לשמוע את נציגי המשרדים השונים.
אמנון כהן:
אם נגיע למסקנה שיש מחסור בדירות ציבוריות, בהוסטלים, ובדיור מוגן, אני מציע שנעודד יזמים שכן יבנו הוסטלים, דירות מוגנות או מיקבצי דיור, פרוייקט של משרד הקליטה, נמצא דרך להקל על היזמים על ידי הקלה במסים או הורדה בהיטל השבחה או באגרות בניה.
אמנון כהן:
המטרה שלנו היא לתת מענה לאוכלוסייה הקשישה ולהגיע לכמה שיותר תוצאות.
אמנון כהן:
ייתכן ונסכם את הדיון היום, ייתכן ונצטרך עוד נתונים ועוד מספר דיונים, נצטרך לקבל הנחיות מהיועצים המשפטיים על מנת שנוכל לקדם את הדברים האלה על הצד הטוב ביותר מבחינה חוקית.
אמנון כהן:
אנחנו נתחיל בדיון.
אמנון כהן:
נשמע את האורחים שלנו – הקשישים, העולים החדשים.
אמנון כהן:
נשמע אילו מצוקות יש להם, כמה זמן הם ממתינים ומה הבעיות האמיתיות בשטח.
אמנון כהן:
ביקשתי ממנהלת אגף הרווחה ברמלה שמכירה את הבעיות שתביא מספר אנשים שממתינים לסידור מוסדי, נשמע כמה זמן צריך להמתין בתור, אם בכלל יגיע התור, כי אנחנו מדברים באוכלוסייה קשישה ולפעמים התור הוא כל כך ארוך שהם לא זוכים להגיע למענה.
אמנון כהן:
תפתח הגברת דיזנגוף חנה, דוברת רוסית ויתרגמו לנו.
אמנון כהן:
אני קצת למדתי רוסית.
אמנון כהן:
עליתי מבוכרה בשנת 1973.
אמנון כהן:
אני בן של עולים ואני רגיש מאוד למצוקות של העולים.
חנה דיזנגוף:
הגעתי לארץ בשנת 1991.
חנה דיזנגוף:
אני בת 84, בעלי בן 90, חולה אונקולוגי.
חנה דיזנגוף:
אני האחיינית של מאיר דיזנגוף, ראש העיר הראשון של תל אביב.
חנה דיזנגוף:
8 שנים ממתינים לדיור סוציאלי.
חנה דיזנגוף:
ועדת החריגים החליטה לתת דירת עמידר, אך באשדוד אין דירות פנויות.
חנה דיזנגוף:
אנחנו מתגוררים באשדוד ומחכים לדיור.
חנה דיזנגוף:
משנת 1991 אני חיה מהבטחות, אני בעדיפות עליונה, כולם מבטיחים דירה אבל עד היום לא קיבלתי שום הצעה קונקרטית.
מרים גורוב:
אני מבקשת להוסיף שמשפחת דיזנגוף, חנה ובעלה הם קשישים ללא מסגרת.
מרים גורוב:
אומרים להם שהם לא בקריטריונים להוסטל, כי הוא חולה אונקולוגי ולא נותנים דירת עמידר כי עובדי משרד הקליטה באשדוד אומרים שאין דירות.
מרים גורוב:
יושבת פה הגברת זויה וויבודין שרוצה להוסיף.
זויה וויבודין:
אנחנו ממתינים בתור לדירת עמידר.
זויה וויבודין:
במשפחה יש שלושה חולים אונקולוגים.
זויה וויבודין:
משפחה מיוחדת.
זויה וויבודין:
אף פעם לא קיבלנו תשובה שלילית.
זויה וויבודין:
קיבלנו תשובות חיוביות אבל עדיין לא קיבלנו דירה.
אמנון כהן:
הבנו את הסוגייה.
אמנון כהן:
תודה רבה.
אמנון כהן:
אנחנו נשמע את דבריהם של יתר החברים שהמצוקות מעיקות עליהם ולכן הם הגיעו עד כאן.
אמנון כהן:
לאחר מכן כל משרד שיש לו תשובות בנוגע לקריטריונים, בנוגע להמתנה, אני אבקש שיתייחסו.
אמנון כהן:
לאחר מכן, אם יש בעייה מבחינת המשרדים, אנחנו גם ננסה לעזור.
אמנון כהן:
מר פנחסוב, בבקשה.
אהרון פנחסוב:
עלינו לארץ בשנת 1992.
אהרון פנחסוב:
בני נהרג בתאונת דרכים בהיותו בשירות סדיר.
אהרון פנחסוב:
באתי לקבור אותו ונשארתי בארץ.
אהרון פנחסוב:
אשתי מאושפזת בבית אבות, סובלת מאוסטאופורוזיס, יש לה שמונה שברים והיא ללא יכולת דיבור.
אהרון פנחסוב:
אני בן 71, עברתי שבע דירות בשכירות משנת 1994.
אהרון פנחסוב:
אני גר בשכירות עם שלושה אנשים.
אהרון פנחסוב:
אני שותף שלישי בדירה.
אהרון פנחסוב:
אני גר בחדר מעבר בין שני השותפים האחרים.
אהרון פנחסוב:
למצב זה יש השלכות רפואיות מאוד קשות.
אהרון פנחסוב:
שלוש שנים בהמתנה להוסטל.
אהרון פנחסוב:
נמסר לי שיש שתי דירות שמתאימות לי אבל כל פעם אני נדחה בתור.
אמנון כהן:
למשרד הקליטה לא איכפת מהעולים, הוא רק אוהב להיות בכותרות.
אמנון כהן:
הוועדה הזאת מאוד חשובה ומשרד הקליטה לא ראה לנכון לשלוח נציג.
אמנון כהן:
אנחנו נטפל בנושא.
אמנון כהן:
בבקשה, הגברת גלית, מנהלת המחלקה, האם את רוצה להוסיף מספר משפטים בנוגע למשפחה או בכלל על בעיות העיר?
גלית חיון:
אני אדבר קצת על התופעה.
גלית חיון:
ברמלה יש כ-8000 קשישים מתוכם כ-2000 קשישים עולים, כ-1700 עולים מחבר העמים ו-300 עולים מאתיופיה.
גלית חיון:
כ-50% מהעולים מתקיימים מקיצבת שאירים בלבד מה שמלמד על רמת הכנסה מאוד נמוכה ולמעשה חיים מתחת לקו העוני.
גלית חיון:
הם חיים מהבטחת הכנסה של הביטוח הלאומי.
גלית חיון:
אנחנו יודעים שכ-80% מהעולים, גם אלה שמימשו את זכויות הדיור שלהם למעשה גרים בדיור רב דורי, כאשר המשמעות של זה מבחינה חברתית ומה שקורה מתוך הבית מאוד מאוד לא פשוט.
גלית חיון:
אנחנו עדים היום לתופעה שכתוצאה מהמגורים המשותפים, כתוצאה מהלחץ שיש במגורים המשותפים, כמה דורות יחד, לניצול של קשישים, לאלימות כלפי קשישים ולמצב שהולך ומחמיר.
גלית חיון:
חשוב לי להדגיש שלא מדובר במקרה פרטי של האנשים הספציפיים שיושבים כאן, אלא בהחלט ברמה של תופעה חברתית.
גלית חיון:
ברמלה יש לנו דיור מוגן.
גלית חיון:
יש 50 אנשים בהמתנה, מעודכן להיום.
גלית חיון:
הדרך שיתפנה מקום זה פשוט שמישהו ימות, זאת הדרך היחידה שמישהו אחר יוכל לקבל דירה.
גלית חיון:
50 ממתינים רק להוסטל של דיור 55 פלוס ברמלה.
גלית חיון:
עוד כ-150 קשישים ממתינים לסידור של דיור, כאשר משרד הקליטה אומר להם אתם זכאים לדירות, אבל אין דירות.
גלית חיון:
לכן היום נותנים דירות לאלה שעלו ב-1991.
גלית חיון:
המצב הולך ומחמיר.
גלית חיון:
מדובר בהחלט בבעיה מאוד רצינית.
גלית חיון:
נמצאת איתנו פה עוד גברת שהבאנו מרמלה.
אמנון כהן:
לפני שנשמע אותה, הצטרף אלינו עוד חבר כנסת חבר הוועדה.
אמנון כהן:
תציג את עצמך.
אמנון כהן:
חבר הכנסת יורי שטרן, ממפלגת ישראל ביתנו.
יורי שטרן:
תרשה לי כמה מלים.
יורי שטרן:
אני קודם כל רוצה להודות לך על כך שאת הישיבה השניה של הוועדה הקדשת לנושא הקשישים.
יורי שטרן:
אני חושב שאין טרגדיה גדולה יותר לעלייה זאת, ואין פשע גדול יותר שמדינת ישראל עשתה אי פעם לעולים, אולי מאז שנות החמישים לפחות, ממה שקורה עכשיו בתחום העולים הקשישים.
יורי שטרן:
בכלל מצבם של הקשישים- - -
אמנון כהן:
למשרד הקליטה לא איכפת, הוא לא מגיע לוועדה.
יורי שטרן:
את זה נבדוק אחר כך, אבל משרד הקליטה הוא בסך הכל גוף מנוטרל סמכויות בקטע הזה, כי אין דירות.
יורי שטרן:
המדינה מצד אחד טוענת שהיא מדינת עלייה, היא נותנת לאנשים לעלות, כאשר ידוע מראש שעד 20% מהעולים הם קשישים או בגילאים לקראת הפנסיה ושהם לא יהיו מסוגלים לעולם לרכוש דירה.
יורי שטרן:
היום גם צעירים בקושי מסוגלים, זקנים בוודאי.
יורי שטרן:
שהטיפול בהם צריך להיות טיפול סוציאלי בלבד, וכל מה שהמדינה עושה - היא משליכה אותם לעת זיקנה, ממש כמו שכל אחד מאיתנו בתפילות מבקש שלא יקרה לו.
יורי שטרן:
אך המדינה משליכה לעת זיקנה את עשרות אלפי הזקנים האלה.
יורי שטרן:
מקבלי סיוע של משרד השיכון לשכירת דירה רובם עולים קשישים, 55 אלף בתי אב, נכון מלפני שנה, מתוכם מעל 30 אלף קשישים בודדים.
יורי שטרן:
קשישים בודדים זה אולי הדבר האכזרי ביותר בכלל מבחינת המצב של האדם.
יורי שטרן:
אם הוא זכאי לסיוע של משרד השיכון זה אומר שני דברים: ראשית, שאין לו דירה, הוא שוכר דירה בשוק החופשי ועל פי רוב משנה לשנה צריך לנוע מדירה לדירה.
יורי שטרן:
שנית, שהוא חי מדמי הבטחת הכנסה ולכן המדינה איך שהוא מסייעת לו ומוציאה על כך 1.2 מיליארד שקל כל שנה.
יורי שטרן:
זה מצב טרגי.
יורי שטרן:
לפני שנתיים כתבתי מאמר בעיתון "הארץ", זה היה לקראת יום הכיפורים, זה היה אחרי שראש מפלגת העבודה דאז, היום ראש הממשלה אהוד ברק התנצל בפני עדות המזרח, ואני חושב שהוא עשה דבר נכון, אז מייד הצעתי לו להתנצל גם מראש - לו ולראשי הממשלות הבאות בפני העליה החדשה.
יורי שטרן:
אמרתי שהדבר המיידי שצריכים להתנצל עליו כבר לפני שיעברו ארבעים שנה זה על הטרגדיה שנגרמה לקשישים.
יורי שטרן:
מדינת ישראל לא מתנצלת, מדינת ישראל מתעלמת מזה, אנחנו קיבלנו אתמול הצעת התקציב החדשה לשנת 2000, היא כולה גזירת דין מוות למאות אם לא אלפי קשישים שימותו בעוני וברעב, זה מה שאנחנו עושים.
יורי שטרן:
יושבת פה גברת דיזנגוף בת 90 שכבר דיברה כאן, אני רוצה לדעת - פעם נהיה כולנו בעולם אחר, אולי נפגוש את מאיר דיזנגוף, אולי לא נשכח ונוכל לשאול אותו- - -
אמנון כהן:
לא בטוח, אולי הוא בגן עדן.
אמנון כהן:
אנחנו בעוונותינו.
יורי שטרן:
אני יוצא מתוך הנחה שכל חברי הכנסת יהיו בגן עדן, כי גיהנום אנחנו עוברים היום, אחר כך נהיה בגן עדן.
יורי שטרן:
אם היה ביכולתנו באיזו שהיא מכונת זמן להחזיר את מאיר דיזנגוף לחיים היינו מתביישים שאחייניתו בת ה-90, שמונה שנים בארץ, מטולטלת כפי שהיא מטולטלת ונשארת ללא קורת גג.
יורי שטרן:
לכן אני חושב שיש בעיות ספציפיות של מי שגר בעמידר ומי שגר בהוסטל ומי שגר במקבצי דיור ויש הרבה מאוד תלונות שמקומן באמת בוועדה הזאת.
יורי שטרן:
אנחנו נבדוק אותן ונתרכז בהן.
יורי שטרן:
אבל היות והתחלנו בנושא כולו, שזו טרגדיה אחת גדולה, נראה לאן נגיע היום, אם הישיבה הזאת תביא לפחות לכך שכמה אנשים שיושבים פה ומכירים את הבעיה הזאת בסטטיסטיקות, ועוד עשרות אלפי אזרחי ישראל שיש להם זמן ורצון לראות תכנית של ערוץ 33 ואת השידורים האלה בטלוויזיה, אם הם יתרשמו איכשהו ברמת הזעזוע האישי והנפשי שלהם מכמה סיפורים, וזה טיפה בים, זה פשוט כלום לעומת מה שקורה במציאות, אם אתם היושבים פה, שחלק מכם איפה שהוא יכול לסייע, והתלמידים שהגיעו, והצופים בבית - אם תתרשמו ממה שאנחנו המדינה היהודית עושים לזקנים שלנו, אז אולי נוכל להתקרב לפתרון.
אמנון כהן:
אנחנו נסיים את הסבב של האורחים הקשישים שהגיעו ולאחר מכן אתן את רשות הדיבור לחברי הכנסת.
אמנון כהן:
בבקשה, אירנה.
אירנה קורליוב:
אנחנו גרים שלושה בדירה אחת, בדירה שכורה, יחד עם חמותי.
אירנה קורליוב:
יש לי בן שמסיבות משפחתיות אנחנו לא יכולים לגור ביחד איתו.
אירנה קורליוב:
בינואר ימלאו שנתיים לעלייתי ארצה.
אירנה קורליוב:
בעלי חולה קשה, חולה בסרטן.
אירנה קורליוב:
בעלי במצב מאוד קשה, משותק ומקבל הקרנות.
אירנה קורליוב:
אני נוסעת יום יום מרמלה לגדרה בשלושה אוטובוסים.
אירנה קורליוב:
עלות הנסיעות גבוהה - 800 שקל לחודש, שזה 40% מההכנסה שלי, כי אני מתקיימת מקיצבה של הביטוח הלאומי.
שמואל הלפרט:
ראשית, אני רוצה להודות ליושב ראש שהעלה לדיון את הנושא הכאוב של האוכלוסיה הקשישה, אוכלוסיית העולים.
שמואל הלפרט:
זו בעיה קשה, כאובה של רבבות עולים שאנחנו לא עושים מספיק עבורם.
שמואל הלפרט:
אנחנו כאישי ציבור, אני מאשים כל אחד מאיתנו ואת עצמי, לא עושים מספיק עבור אותה אוכלוסיה פרובלמטית של רבבות עולים שהם חסרי דיור וחיים במצוקה קשה מאוד, חיים בתת תנאים, מרגישים את עצמם מושפלים.
שמואל הלפרט:
העובדה ששרת העליה והקליטה לא מצאה לנכון להשתתף בדיון כל כך חשוב- - -
אמנון כהן:
השרה לא הוזמנה.
אמנון כהן:
נציג משרדה הוזמן ולא הגיע.
שמואל הלפרט:
אני חושב שהיא בעצמה היתה צריכה להשתתף בדיון כזה.
שמואל הלפרט:
היא שרה חדשה בתחום הזה, היא עדיין לא מכירה את הבעיות של האוכלוסיה הקשישה ולא היה קורה שום דבר אם היא היתה מטריחה את עצמה ובאה לשמוע את הקשישים מכלי ראשון, לשמוע על הסבל שלהם.
שמואל הלפרט:
לפחות היתה צריכה לשלוח נציג.
אמנון כהן:
הוזמנו חביב קצב ואביטל טוך.
אמנון כהן:
הם אלה שמטפלים בדיור במשרד הקליטה.
שמואל הלפרט:
לפחות היתה שולחת את המנכ"ל של המשרד או נציג בכיר.
שמואל הלפרט:
עצם הדבר שמשרד העליה והקליטה לא מוצא לנכון להשתתף- - -
יורי שטרן:
הבעיה היא של הממשלה.
שמואל הלפרט:
במידה מסויימת אתה צודק, כי היא לא יכולה לפתור לבד את כל הבעיות של העולים, של הקשישים, בעיות תקציביות.
שמואל הלפרט:
זה אולי קשור יותר למשרד האוצר.
שמואל הלפרט:
בכל אופן היא מופקדת על משרד העלייה והקליטה והיא מופקדת וצריכה לדאוג במיוחד לאוכלוסיית הקשישים שחיים בתנאים כל כך קשים.
שמואל הלפרט:
במקרה אתמול פנתה אלי אשה בשם חוה ספקטור שעלתה בשנת 1991 ועד לרגע זה לא אישרו לה הוסטל.
שמואל הלפרט:
בכלל, יש גם בעיה של קשישים בודדים.
שמואל הלפרט:
לזוג קצת יותר קל לקבל דיור, לבודדים זה הרבה יותר קשה.
שמואל הלפרט:
אדוני היושב ראש, אני מציע שאתה תיזום הקמת ועדה בינמשרדית בדרג הבכיר ביותר, בהשתתפות מנכ"לים של משרד העליה והקליטה, משרד האוצר ומשרד השיכון, שיישבו וידונו בכובד ראש איך פותרים את הבעיה הקשה הזאת של עשרות אלפי עולים שסובלים וחיים בתת תנאים.
שמואל הלפרט:
אנחנו עלולים לתת את הדין אם אנחנו לא נעשה את המינימום הזה.
שמואל הלפרט:
אני יודע שאי אפשר לפתור במחי יד את הבעיה, אבל לפחות לפתור בשלבים - תוך שנה, שנתיים, שלוש - את הבעיה הקשה של האוכלוסיה הקשישה בקרב העולים החדשים.
אמנון כהן:
הצטרפה אלינו חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.
סופה לנדבר:
אדוני היושב ראש, אני חושבת שטוב עשית שבאחת הישיבות הראשונות הקדשת זמן של הוועדה לעניין כל כך כואב, לעניין כל כך פרובלמטי ובינתיים אני עוד לא יודעת איך אנחנו נצא עם הבעיה הזאת.
סופה לנדבר:
אני חושבת שאת השורשים של הבעיה צריכים לחפש דווקא לפני כמה שנים כאשר בשנת 1990 קיבלו את העלייה ולא היה תכנון של בנייה ציבורית.
סופה לנדבר:
אנחנו החברים בוועדה לפניות הציבור צריכים להקים לובי של חברי כנסת למען בנייה ציבורית במדינת ישראל מפני שהבעיה היא לא רק אצל העולים, היא בקרב כל האוכלוסיה של מדינת ישראל מפני שבעצם במשך שנים רבות במדינת ישראל לא היתה בנייה ציבורית.
סופה לנדבר:
יחד עם זאת אני רוצה להתייחס דווקא לבעייה של הוסטלים.
סופה לנדבר:
במשך שנים רבות אנחנו דרשנו שיהיה תור גלוי לאותן דירות שאנשים צריכים לקבל.
סופה לנדבר:
חבר הכנסת הלפרט שדיבר לפני התייחס לכך ואני מחזקת את דבריך.
סופה לנדבר:
קודם כל, אני בכלל הייתי סוגרת את הישיבה הזאת, מבלי לפגוע באף אחד, אני חושבת שנציגים של משרד הקליטה וגם היועצת של ראש הממשלה חייבים להיות פה.
סופה לנדבר:
קיימת במשרד הקליטה ועדת חריגים.
סופה לנדבר:
לא פעם אחת בנושאים אלה ואחרים בוועדות אלה או אחרות העליתי את העניין.
סופה לנדבר:
אני לא יודעת איך הם פועלים, אני לא יודעת איך עובדים שם.
סופה לנדבר:
יכול להיות שצריכים לקבל מסקנות במשרד הקליטה.
סופה לנדבר:
ועדת החריגים לא נותנת דין וחשבון לאף אחד.
סופה לנדבר:
שולחים לשם מכתבים, גם חברי כנסת, אנחנו פשוט מקבלים פניות כל כך קשות של הציבור.
סופה לנדבר:
את תיארת את הבעייה שלך ואני חושבת שאף אחד בעולם לא נשאר אדיש, אבל אין לנו כלים לעבודה.
סופה לנדבר:
אני חושבת שגם אתה היום מקבל כל כך הרבה פניות בעניינים האלה וכל אחד נשאר מתחת לגג שלו - גג של שכירות עם בעיות כל כך קשות.
סופה לנדבר:
יש עוד בעיה אחת בהוסטלים.
סופה לנדבר:
אני חושבת שאנחנו צריכים לדרוש רביזיה במשרד הקליטה ובמשרד השיכון.
סופה לנדבר:
אנחנו חברי הוועדה רוצים לדעת מה מספר הדירות שנשארו, באיזה מצב הדירות האלה נמצאות, מה מספר הדירות בעמיגור ובעמידר, מה מספר הדירות שנשארו בהוסטלים, מה המצב של ההוסטלים, בכמה הוסטלים כבר סיימו את הבנייה, באיזה מצב הם נמצאים.
סופה לנדבר:
אני גם רוצה להעלות פה את הבעיה של הבודדים.
סופה לנדבר:
הרי בנו את ההוסטלים האלה עוד בתקופה של פואד כאשר הוא היה שר הבינוי והשיכון, אז בנו הוסטלים גם לבודדים וגם לזוגות.
סופה לנדבר:
היום עושים את ההפנייה לבודד לאותה דירה ובדרך כלל לא נותנים לו בכלל הפנייה, ולזוג קשישים להיות בדירה קטנה של 14 מטר מרובע, להיות שם בלילה וביום ובכלל להיות שם, אני חושבת שזה לא תנאים, ואז לוקחים את הזכות גם אצל בודדים ולא נותנים את זכות הקיום לזוגות שאני חושבת שמגיע להם.
סופה לנדבר:
אני שוב אומרת, שאנחנו צריכים לדרוש רביזיה - כמה דירות יש, איפה קיימות דירות, ובאיזה מצב הן נמצאות.
סופה לנדבר:
אנחנו צריכים לדרוש רביזיה גם על המצב בוועדת החריגים של משרד הקליטה.
סופה לנדבר:
העסק הזה לא יילך יותר.
אמנון כהן:
תודה רבה לחברת הכנסת סופה לנדבר.
אמנון כהן:
נציגי משרדי הממשלה יתייחסו לנושא ואני מבקש שיתייחסו גם לדברים של חברי הכנסת ושל הקשישים שהגיעו לכאן.
אמנון כהן:
אבקש להתייחס לקריטריונים לקבלה להוסטל.
אמנון כהן:
על פי חומר שהועבר אלי קודם, יש דברים שביקשתי ויש לנו את הנתונים אבל אתם בוודאי גם תציגו אותם - כמה הוסטלים יש, כמה מאוישים, כמה אנשים בהמתנה, יש לנו את הנתונים האלה, אבל זה מצריך דיון מעמיק יותר.
אמנון כהן:
אני מבקש שמשרד הבריאות יתייחס לנושא בתי האבות הפרטיים, כנראה עקב מצוקה של המדינה שלא יכולה לטפל ולא יכולה להקים דיור ציבורי כזה שיענה על הצרכים, אז קמים כמו פטריות מין בתי אבות פרטיים כאלה בתת תנאים, בניצול מירבי של הקשישים.
אמנון כהן:
אנחנו גם מבקשים לדעת מה עושה משרד הבריאות עם משרד הרווחה - איך הם נערכים, איך הם אוכפים, אם יש להם את הכלים לסגור את בתי האבות האלה.
אמנון כהן:
מצד אחד כואב לי לסגור בתי אבות כאלה, כי זה לא פותר את הבעיה.
אמנון כהן:
מצד שני, יש לנו את הכאב שהם חיים בתת תנאים.
אמנון כהן:
אני עברתי על הפרוטוקולים של הוועדה עוד לפני הבחירות בראשותו של חבר הכנסת לשעבר רפי אלול, והוא ערך כמה ביקורי פתע בבתי האבות העצמאים האלה כביכול.
אמנון כהן:
הוא ערך ביקורי פתע וראה דברים מזוויעים ממש.
אמנון כהן:
אני רוצה לדעת גם מה ההתייחסות שלכם בנוגע לדברים האלה.
אמנון כהן:
אבל לפני כן, יושב כאן איתנו אורח מרמלה, הוא ממלא מקום ראש עיריית רמלה והוא גם ממונה על תיקי הרווחה והקליטה, ניתן לו כמה דקות ולאחר מכן אנחנו נבקש ממשרד הבריאות את התייחסותו.
יצחק יגודייב:
כבוד יושב ראש הוועדה לפניות הציבור, כבוד חברי הכנסת המייצגים סיעות שונות, אני כולי מלא גאווה על אמנון כהן שהוא בייבי של עיריית רמלה.
אמנון כהן:
הוא החליף אותי בתפקידי בעירייה.
אמנון כהן:
אני הייתי ממלא מקום ראש עיריית רמלה ונאלצתי לעזוב.
יצחק יגודייב:
אני החלפתי את אמנון כהן בתפקיד.
יצחק יגודייב:
גם אמנון היה ממונה שם על תיק הרווחה והקליטה.
יצחק יגודייב:
הוא די טוב מכיר ועוד לא הספיק לשכוח את כל הבעיות של העיר רמלה.
אמנון כהן:
אי אפשר לשכוח.
יורי שטרן:
אפשר להודות בשם הכנסת וחברי הכנסת על כך שגידלתם אותו טוב, טיפחתם ושלחתם תוספת טובה לכנסת.
יצחק יגודייב:
הבעיות שאנחנו מעלים היום הן בעיות מאוד חשובות וקשות.
יצחק יגודייב:
העיר רמלה שאוכלוסייתה כ-65 אלף תושבים, זאת עיר שקלטה, קולטת וממשיכה לקלוט עולים חדשים מכל קצווי העולם.
יצחק יגודייב:
אנחנו פועלים רבות כדי לזרז את עלייתם של העולים החדשים מחבר העמים.
יצחק יגודייב:
יש נציגים שיוצאים לעתים קרובות לערים שונות של מדינות חבר העמים כדי לזרז את עלייתם של העולים ולעזור לקליטתם הישירה בעיר שלנו.
יצחק יגודייב:
לא ייתכן שבעיר בה יש בסביבות 20 אלף עולים חדשים שבאו בעיקר ממדינות חבר העמים ומאתיופיה, יש לנו בסך הכל הוסטל אחד וגם ההוסטל הזה לא מיועד לעולים חדשים בלבד.
יצחק יגודייב:
הוא לא מקבל באופן חופשי עולים חדשים.
יצחק יגודייב:
רק אחרי שלוש שנים העולים החדשים מתחילים להיכנס לתור.
יצחק יגודייב:
אם נביא בחשבון שברמלה יש לנו בסך הכל 8,117 קשישים – יש רק הוסטל אחד עם 54 יחידות דיור, אז תתארו לעצמכם איזה סבל יכול להיות בהוסטל הזה וכמה שנים אותו מסכן קשיש צריך להמתין כדי להיכנס להוסטל.
יצחק יגודייב:
התחלופה בהוסטל היא כזאת שצריך חס וחלילה מישהו ללכת לעולמו כדי שבמקומו ייכנס מישהו אחר.
אמנון כהן:
או למחלקה גריאטרית.
יצחק יגודייב:
חוץ מזה, בכניסה להוסטל יש כל מיני מגבלות.
יצחק יגודייב:
תושב שהוא מעל גיל 80 לא יכול להיכנס, למשל הדוגמה שנתנה הגברת שבעלה חולה – הוא לא יכול להיכנס להוסטל הזה.
יצחק יגודייב:
אולי הגיע הזמן להתייחס לכל המצוקה שקיימת.
יצחק יגודייב:
צריך לבנות בתי אבות, הוסטלים, או דיור שיכול לפתור את הבעיה הזאת.
יצחק יגודייב:
לפני כמה זמן יזמתי ישיבה עם יולנדה שטראוס והעליתי את הבעיות שלנו.
יצחק יגודייב:
הובטח לנו שאולי בשנה הבאה או בשנים הבאות יחפשו פתרונות לבעיה הזאת.
יצחק יגודייב:
אותם מבנים שיבנו ברמלה, אולי 120 דירות יופנו עבור עולים חדשים.
יצחק יגודייב:
בינתיים היום יש לנו מצוקה מאוד קשה.
יצחק יגודייב:
אני מבקש מכל הנוכחים פה ומכל המשתתפים בדיון לתת התייחסות מאוד רצינית למצוקה שיש לנו בעיר רמלה.
יצחק יגודייב:
תודה רבה.
חנה דיזנגוף:
אני מתלוננת על כך שהנכים - מדובר בנכי מלחמת העולם השניה שיש להם פנסיה מוגדלת, הם נטולי הבטחת הכנסה, כי הם חיים מכמה עשרות שקלים מעל הסכום הקובע של הבטחת הכנסה והם חייבים לשלם 100% ממחיר התרופות וזה מסתכם אצלם בסכומים גבוהים.
אמנון כהן:
משרד הבריאות יתייחס גם לנושא הזה.
אמנון כהן:
רשות הדיבור לפרופסור מארק קלרפילד, בבקשה.
מארק קלרפילד:
"לשמחתי", כל הבעיות שאנחנו שמענו עליהן היום, למרות שהן בעיות קשות ואני לא מזלזל בהן, הן לא באחריות משרד הבריאות.
יורי שטרן:
זו שמחה מאוד ביורוקרטית.
יורי שטרן:
אתה שמח על כך שאתה לא אחראי לסבל הזה.
יורי שטרן:
הבעיה היא שבמדינת ישראל לשמחת כל הגורמים אין מי שאחראי על זה.
יורי שטרן:
זאת אומרת, כולם שמחים שהם לא אחראים, לכן ככה זה נראה.
מארק קלרפילד:
אני מבקש להסביר.
מארק קלרפילד:
במדינת ישראל יש כמה גורמים שמתעסקים בקשישים.
מארק קלרפילד:
אנחנו אחד מהם.
מארק קלרפילד:
אני אשמח להסביר כל מה שאנחנו עושים ומה שאנחנו לא עשינו למרות שאנחנו רצינו.
מארק קלרפילד:
הבעיה פה, עד כמה שאני מבין, ולא הבנתי את כל מה שאמרו הקשישים ברוסית, אני יכול כרופא, למרות שאסור לנו לעשות זאת בחדר כזה, להגיד שהאשה הזאת לא זקוקה תודה לאל לשירותים של משרד הבריאות במשרד הבריאות.
מארק קלרפילד:
לא מדובר על קופות החולים.
מארק קלרפילד:
מדובר על השירותים שלנו במיסוד.
אמנון כהן:
היא מתפקדת ברוך השם.
מארק קלרפילד:
כן, היא לא צריכה את זה.
מארק קלרפילד:
זאת לא אומרת שהיא לא צריכה דברים אחרים.
מארק קלרפילד:
אני לא יכול להיכנס לזה כי אסור לי.
מארק קלרפילד:
אבל משרד הבריאות מתעסק בחולים סיעודיים ודמנטיים.
אמנון כהן:
סליחה.
אמנון כהן:
אני רוצה לציין שיושבים כאן חברי ועדה שיש להם במקביל עוד מספר ועדות.
אמנון כהן:
בגלל חשיבות הנושא אנחנו רואים שהרבה חברים הגיעו כי הנושא הזה חשוב להם מאוד.
מארק קלרפילד:
גם לנו יש עוד ועדה, אבל אנחנו בחרנו להיות פה.
אמנון כהן:
יפה מאוד.
אמנון כהן:
זו הוועדה הכי חשובה.
אמנון כהן:
בבקשה.
מארק קלרפילד:
לגבי המיסוד, אני מציע שנשמע מהגברת מרים בר-גיורא, כי אנחנו לא מטפלים בבעיות של הוסטלים.
אמנון כהן:
לא רק הוסטלים.
אמנון כהן:
חשוב לי גם נושא דיור ציבורי, בתי אבות, קודים שאתה צריך עזרה, 400 קודים אינם מספיקים, אולי אתה צריך 2000.
מארק קלרפילד:
אני אשמח להתייחס לכך, אבל אלה לא השאלות ששמעתי היום.
מארק קלרפילד:
זה לא רלוונטי לבקשות ששמענו היום.
אמנון כהן:
הקריטריון להוסטל, האם לא משרד הבריאות קובע?
מארק קלרפילד:
לא.
אמנון כהן:
נשמע את נציגת משרד השיכון האחראית על הוסטלים ובתי אבות, הגב' אורה, בבקשה.
אורה חריש:
עד סוף שנת 1996 משרד הבינוי והשיכון בנה בערך כ-4,000 יחידות דיור בהוסטלים חדשים.
אורה חריש:
בשנת 1997 קמה ועדה בינמשרדית בהשתתפות משרד האוצר, משרד הקליטה, משרד העבודה והרווחה ומשרד השיכון.
אורה חריש:
הוועדה הזאת נתבקשה למצוא פתרונות לקשישים כאשר הפתרונות צריכים להיות כמה שיותר זמינים, זולים ומהירים.
אורה חריש:
גם למחיר היתה משמעות.
אמנון כהן:
סליחה, בקטע הזה, איך הפריסה של 4,000 ההוסטלים שניבנו?
אורה חריש:
4,000 הוסטלים ניבנו כמעט בכל הארץ.
אורה חריש:
אני העברתי אליכם רשימה מהצפון עד אילת בדרום.
אורה חריש:
כמעט בכל ישוב יש 1 או 2, ובחיפה יש 3-4 הוסטלים, לפי הצורך.
אורה חריש:
כאשר ניבנו ההוסטלים היה זה בהתאם לדרישות ולפריסה של העולים בכל הארץ.
אורה חריש:
היתה ועדה שבדקה בכל ישוב כמה הוסטלים צריך, כמה קשישים יש ובהתאם לכך בנו.
אורה חריש:
משנת 1997 הוועדה שציינתי לפניכם, הוועדה הבינמשרדית, ניסתה למצוא כל מיני פתרונות מכל מיגוון שיש, אם זה הסבות, אם זה פיצולים, תוספות, כל מה שרק אפשר היה לתת פתרונות, הוועדה לקחה את הפתרונות האלה.
אורה חריש:
מי שהציע לנו את הפתרונות זה בדרך כלל החברות המאכלסות שיש בידיהן את הדירות הציבוריות ואיתן היה לנו קל יותר לתת פתרונות לעולים.
סופה לנדבר:
כמה פתרונות דיור מצאתם נוסף ל-4,000?
אורה חריש:
4,000 חדשים ו-4,000 פתרונות שהוועדה הבינמשרדית מצאה.
אמנון כהן:
ה-4000 זה גם הוסטלים?
אורה חריש:
זה לא רק הוסטלים.
אורה חריש:
זה גם הוסטלים, זה גם הסבות של דירות ופיצולי דירות.
אורה חריש:
אם היתה דירה של 4 חדרים אז פיצלו אותה לשניים.
אמנון כהן:
בפיקוח משרד הבריאות ומשרד העבודה והרווחה?
אורה חריש:
הוועדה הזאת בהשתתפות משרד האוצר, משרד הקליטה, משרד העבודה והרווחה ומשרד הבינוי והשיכון, משנת 1997 .
אורה חריש:
בנוסף לזה, הוועדה עכשיו מנהלת משא ומתן לתכנון של עוד 3,000 יחידות דיור, במקביל כל הזמן הוועדה מבקשת פתרונות, אם זה בנייה חדשה ואם זה מהחברות המאכלסות, למצוא כל מיני פתרונות.
אורה חריש:
זה בנוסף למה שמשרד הקליטה נותן שהוא בפני עצמו יש לו כ-3,700 יחידות דיור של מיקבצי דיור.
אורה חריש:
לגבי הקריטריונים לקבלה להוסטלים.
אורה חריש:
קודם כל זה רק לקשישים עצמאיים, מכיוון שמי שמנהל אותם הן חברות מאכלסות ממשלתיות והן לא בנויות לנהל דיור מוגן לאנשים שלא מתפקדים, שזו אחריות של משרד הבריאות.
אורה חריש:
אנחנו מפנים את העולים הקשישים שכבר לא מתפקדים למשרד הבריאות, או למשרד הרווחה.
מארק קלרפילד:
חולים סיעודיים.
סופה לנדבר:
כמה עוד דירות אתם צריכים עכשיו?
אורה חריש:
על פי הנתונים של משרד הקליטה, צריכים בערך עוד 10,000 יחידות דיור.
שלומית קואולמן:
בנוסף לשלוש שאתם במשא ומתן?
אורה חריש:
עוד 10,000.
סופה לנדבר:
בוועדת הקליטה אנחנו שמענו 40,000 .
אורה חריש:
יש הרבה קשישים שמוצאים פתרונות אחרים שגם יותר זולים להם והם לא מעוניינים בדירות האלה.
אורה חריש:
בקשר לדירות הפנויות שדיברת עליהן – 766 , לא כל קשיש מוכן ללכת לכל מקום.
אורה חריש:
זה דבר אחד.
אורה חריש:
דבר שני, במיוחד במרכז הארץ, המצב הנתון שדירה פנויה כיום, יכול להיות שהיא מיועדת למישהו, אבל כרגע היא פנויה, זה לא אומר שהיא פנויה ומוכנה לאיכלוס לקשיש או למישהו אחר.
אמנון כהן:
יכולה להיות שיש דירה פנויה הרשומה על שם מישהו והאדם הזה גר זמנית ארבע שנים אצל מישהו.
אורה חריש:
לא, זה לא נכון, זה לא כך.