GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אפרת ענבר:
בעיות של מים חמים; נזילות מהגג; תריסים וחלונות - אני לא מדברת על כך שהילד שבר את החלון, ובאמת הדיירים אחראים לתקן אותו - שנשברו עם הזמן נשברו ונהרסו; מטבחים שנהרסו; רטיבות כתוצאה מפיצוצים כאלה או אחרים.
אפרת ענבר:
לכן, אני חושבת שהפתרון הוא לתקצב את החברות, אני לא חושבת שחברות הדיור הציבורי לא רוצות לתת את השירות לדיירים.
אפרת ענבר:
בזמנו היינו בפגישה עם מי שהיתה אז מנכ"לית חברת עמידר, תמר הרטוב-מיארה.
אפרת ענבר:
העברנו אליה רשימה של 52 דיירים, ואכן, בסופו של דבר קיבלנו תשובות, אבל 50% מהתשובות הן או שזה לא בסל השירותים או שאין תקציב.
אפרת ענבר:
זאת אומרת, יש נכונות של החברה לנסות לתת מענה לפניות הדיירים, אבל אנחנו רואים שאין תקציב או שזה לא בסל השירותים, ואם זה לא בסל השירותים אז סביר להניח שאין תקציב.
אמנון כהן:
חלק מהבקשות נענו?
אפרת ענבר:
אמרתי שאנחנו רואים שיש נכונות של החברה, ובערך 40% באמת זה או שאין תקציב או שזה לא בסל השירותים.
אפרת ענבר:
בכל אופן, מהתשובות שהגיעו לידינו אנחנו מבינים ושהרכזים הלכו וראו שאכן זיפות הגג התבצע, יש דברים שהחברה כותבת לדיירים שאכן היא ביצעה.
אפרת ענבר:
5% מהתשובות זה שהנציג יגיע לבדיקה.
אפרת ענבר:
19% מהתשובות אומרות שהתיקון אינו בסל השירותים.
אפרת ענבר:
19% מהתשובות אומרות שהתיקון יתבצע כאשר יהיה תקציב.
אפרת ענבר:
זאת אומרת, סך הכל 40% של דברים שהחברה אומרת, הייתי יכולה לתקן אבל זה לא בסל השירותים או שאין לי תקציב.
אמנון כהן:
כמה תוקנו בפועל?
אפרת ענבר:
ב40%- מהתשובות נאמר שבוצע תיקון.
אפרת ענבר:
לצערי לא עברתי על כל התשובות, ולא הצלחתי ליצור קשר עם האנשים לפני הישיבה כאן כי הזמן היה קצר, אבל אני יודעת שזה לא ממש מדוייק.
אפרת ענבר:
יש לנו, למשל, מקרה של אדם שכבר 4 שנים סובל מסתימה מאוד בעייתית בביתו ואין לו מים בדירה.
אפרת ענבר:
ביקרנו בביתו עם הרכז וסוכם שהדייר יפנה את חפציו ואז החברה תיכנס לבצע את התיקון.
אפרת ענבר:
אבל 4 שנים הדייר מתלונן על הבעיה הזו.
אפרת ענבר:
היו"ר אמנון כהן: והוא משלם את שכר הדירה?
אפרת ענבר:
כן.
אפרת ענבר:
והתשובה שהגיעה היא שבאופן חריג פתרו לו את הבעיה של הסתימה.
אפרת ענבר:
כאשר אנחנו יודעים שהיינו שם עם הרכז, והבעיה עוד לא נפתרה.
אפרת ענבר:
ייתכן שהלכו לשם ורצו לתקן.
אפרת ענבר:
אני יודעת שיש מקרים שמתקנים, בעיקר זיפות גגות.
אפרת ענבר:
אבל הרבה דברים, גם עם הרצון הטוב של החברה, לא מבצעים.
אמנון כהן:
גב' אאידה וז'ניקוב מעמותת עולים למען קליטה, בבקשה.
אאידה וז'ניקוב:
(הגברת מדברת רוסית והתרגום נעשה על ידי שלומית קואולמן) יש להם הרבה בעיות דומות, ממה שהיא שמעה, ובשיתוף פעולה עם משרד הקליטה הם מנסים לפתור אותן.
אאידה וז'ניקוב:
הם פועלים באזור באר שבע.
אאידה וז'ניקוב:
כשמפנים אותם לדירות עמידר, החברה אומרת להם שהם צריכים לשפץ את הדירות בעצמם, ועמידר מסייעת ב500- שקל .
אאידה וז'ניקוב:
בזמן האחרון גם לא מבטיחים את 500 השקל, אומרים להם שהם צריכים לעשות את השיפוץ בעצמם.
סופה לנדבר:
אם דייר בעצמו פונה לחברה, מסרבים לו בטיפול?
אמנון כהן:
היא טוענת שאחרי שפונים אליהם, הם מפעילים את הקשרים או יחסים או את כוח וכל זה, אז הם נענים.
אמנון כהן:
לפני זה לא.
אמנון כהן:
ד"ר יצחק יגודייב, ממלא מקום ראש עיריית רמלה, ואחראי על מרחב הקליטה, בבקשה.
ד"ר יצחק יגודייב:
כבוד היושב ראש, כבוד חברת-הכנסת סופה לנדבר, נציגי המשרדים השונים.
ד"ר יצחק יגודייב:
אני רוצה להגיד שמצד אחד אני לא יכול להוסיף צבע לכל מה שאני רוצה להגיד, כי יושב ראש הוועדה היה בן עירנו, ומילא את התפקיד אותו אני ממלא היום, כך שאני לא יכול להוסיף משפט לא נכון כי הוא יכול לתקן אותי.
ד"ר יצחק יגודייב:
מצד שני, הוא מכיר את הבעיות של העיר שלנו מקרוב, וזה מאוד מחמיא לנו.
ד"ר יצחק יגודייב:
עקבתי אחרי תגובה של נציג עמידר, והדבר שאמרה עכשיו הגברת ממש הפתיע אותם.
ד"ר יצחק יגודייב:
אני רוצה לתמוך בדבריה ולהגיד שיש לי הרבה עובדות בשטח של קשישים שקיבלו דירות מעמידר, ומקשים עליהם מבחינת תקציב.
ד"ר יצחק יגודייב:
יש תקציב לחברת עמידר לשיפוץ, אבל היא מעמידה את הדיירים לפני ברירה ואומרים להם, למשל כך: אם נשפץ לכם קירות, חלונות, וכו', אז לא נעשה לכם ארונות מטבח.
ד"ר יצחק יגודייב:
דברים כאלה.
אמנון כהן:
זאת אומרת, יש תקציב מסויים, אתם תחליטו למה מייעדים אותו.
תמר הרטוב-מיארה:
לא, החברה מחליטה מה לתקן.
תמר הרטוב-מיארה:
ד"ר יצחק יגודייב אנשים שמקבלים דירות עמידר, ממתינים בתור הרבה שנים.
תמר הרטוב-מיארה:
לפי הקריטריונים שנמצאים במשרד הקליטה, זכאים לקבלת דירות עמידר קשישים חולים או אנשים מסכנים שבכלל - - -
יגאל אסף:
זו החלטת ממשלה.
ד"ר יצחק יגודייב:
זה בסדר, אבל, לפי ההצטברות של המספרים, התור מגיע לכל אחד לא לפני 7 שנים.
ד"ר יצחק יגודייב:
אז אותו מסכן שעומד בתור, כאשר נותנים לו דירה ואומרים לו, אנחנו נעשה לך זה, ולא נעשה לך זה, הוא חוטף את הדירה מכיוון שאין לו זמן למחשבה.
ד"ר יצחק יגודייב:
אם יגיד לא, אז הוא לא יקבל את הדירה והוא ימשיך לחכות בתור.
ד"ר יצחק יגודייב:
דוגמה אחרת.
ד"ר יצחק יגודייב:
זכאי דיור ציבורי גרים בעיר מסויימת ויש להם שם קרובי משפחה, ילדים או חברים, ואומרים להם, זו הדירה, רוצים - תקחו, לא רוצים - תקבלו דירה בעיר אחרת.
ד"ר יצחק יגודייב:
אתם מבינים, זו הבעייתיות של המצב, אי-אפשר להשלים עם דבר כזה.
ד"ר יצחק יגודייב:
רמלה מונה 65 אלף תושבים.
ד"ר יצחק יגודייב:
יש לנו בערך 15 אלף בתי אב, ויש לנו 1,398 דירות עמידר.
ד"ר יצחק יגודייב:
הדירות האלה ברובן במצב בלתי סביר.
ד"ר יצחק יגודייב:
לפני שבאתי לתפקיד של ממלא מקום ראש עיריית רמלה עבדתי כרופא משפחה ולעיתים קרובות יצאתי לביקורי בית.
ד"ר יצחק יגודייב:
נכנסתי לדירות וראיתי באיזה מצב אנשים חיים, אי-אפשר לתאר את זה.
ד"ר יצחק יגודייב:
צריך היה לצלם ולהביא את התמונות לכאן כדי שתראו איך אנשים חיים, זה פשוט מזעזע.
ד"ר יצחק יגודייב:
אני בטוח שיעקב אלמוג שמייצג את מחלקת הרווחה בעיריית רמלה, יביא דוגמאות על מצבן הבלתי סביר של הדירות, וכך גם הגב' לינדה סבג, ואני פונה אליך, אדוני היושב ראש, ולחברת-הכנסת סופה לנדבר שתתייחסו לנושא הזה כי המצב בלתי נסבל.
ד"ר יצחק יגודייב:
מישהו צריך לשים לב לדבר הזה.
ד"ר יצחק יגודייב:
יש לנו ברמלה בניינים בעייתיים, למשל, בבנין אחד גרים כאלה שקיבלו דירות מעמידר, ויש כאלה שקנו שם את הדירות.
ד"ר יצחק יגודייב:
בבנין אחד כזה, בן 8 קומות המעלית יצאה משימוש.
ד"ר יצחק יגודייב:
היה שם ויכוח קשה איך לתקן את המעלית, כי הסכום לתיקון הסתכם באלפי שקלים.
ד"ר יצחק יגודייב:
אלה שגרו בקומות עליונות, דאגו שיטפלו בדבר הזה.
ד"ר יצחק יגודייב:
אלה שגרו בקומות תחתונות, לא רצו לתקן.
ד"ר יצחק יגודייב:
היתה גם בעיה לגייס כסף מדיירי עמידר, ואלה שקנו את הדירות, לא היו מוכנים לשלם את כל ההוצאה מכיסם, כי זה היה סכום גדול, וכולם עולים חדשים, והכנסותיהם מינימליות.
ד"ר יצחק יגודייב:
אז איך אפשר לטפל בבעיות כאלה?
ד"ר יצחק יגודייב:
איך אפשר לצאת ממערבולת כזאת?
ד"ר יצחק יגודייב:
אנחנו לא יודעים איך לטפל בדברים כאלה.
ד"ר יצחק יגודייב:
יש בעיר שלנו בניינים שניבנו לפני 30 שנה, החזות שלהם מאוד לא אסתטית ודרוש להם שיפוץ.
ד"ר יצחק יגודייב:
אבל כאשר מדובר על שיפוץ בבנין משותף שכזה, שוב, אנחנו נתקלים בבעיה, ויש ביורוקרטיה נוראית סביב הדבר הזה.
ד"ר יצחק יגודייב:
לפני כמה ימים השתתפתי בישיבה של המרכז לשלטון מקומי בהשתתפות שרת הקליטה הגב' יולי תמיר.
ד"ר יצחק יגודייב:
העליתי שם בעיה של דיור לקשישים, ותגובת המשתתפים בדיון היתה: מה אתה מדבר על קשישים, יש לנו זוגות צעירים וכו'.
ד"ר יצחק יגודייב:
אז תראו, אם יש לנו בעיה, אנחנו לא צריכים להתעלם ממנה, ולנו יש בעיה עם קשישים, וגם יש לנו בעיות עם הזוגות הצעירים, ועם משוחררי צה"ל, אבל זה לא אומר שלא צריך לחשוב על הקשישים?
ד"ר יצחק יגודייב:
דווקא עליהם אנחנו צריכים לחשוב יותר, כי הקשיש שנכנס לאיזה שהיא דירה, אז יש לו תקופה מוגבלת, ולקשיש זה לא כל כך פשוט לעבור מדירה לדירה.
ד"ר יצחק יגודייב:
המשכנתאות שמקבלים אזרחי ישראל.
ד"ר יצחק יגודייב:
לא ייתכן שהמשכנתא תהיה בגובה שהיא היום.
ד"ר יצחק יגודייב:
מאיפה בן אדם יכול לקחת חלק נוסף של משכנתא, מה, הוא צריך ללכת לגנוב?
ד"ר יצחק יגודייב:
זה לא ריאלי.
ד"ר יצחק יגודייב:
יש לי הרבה דברים להגיד, אבל אני לא יכול לקחת את זמנם של אנשים שגם הם רוצים לדבר על מצוקתם.
אמנון כהן:
יעקב אלמוג, רכז עליה וקליטה בעיריית רמלה, בבקשה.
יעקב אלמוג:
אעלה בקצרה כמה נקודות.
יעקב אלמוג:
בימים האחרונים ערכנו סיור בקרב אנשים שגרים בדירות עמידר.
יעקב אלמוג:
ראינו דברים שאני לא חושב שמדינת ישראל, לקראת סוף האלף הזו, יכולה להרשות מצבים כאלה.
יעקב אלמוג:
ראינו קשישה אתיופית שחיה בדירה שאתה פשוט לא יכול להיכנס אליה.
יעקב אלמוג:
אני מדבר על רטיבות, על מטבח שאי-אפשר בכלל לתאר אותו במלים.
יעקב אלמוג:
היינו בדירה אחרת של מישהו שמטופל במחלקת הרווחה שלנו, זה אותו דבר, ושם גרים שני אנשים, בעל ואשה.
תמר הרטוב-מיארה:
יש לכם פרטים שלהם?
יעקב אלמוג:
כן, אעביר לך אותם בתום הישיבה.
יעקב אלמוג:
אנחנו מדברים על בניינים שלמים שבגלל שיש איזה מין רוב טכני כזה לאנשים שרוכשים ולא שוכרים, הבנין כולו נראה פשוט זוועה.
יעקב אלמוג:
לעומת זאת, בלוק על ידו - ואני מדבר על אזורים שלמים, שכונת בן צבי, למשל - נראה חדש ונוצץ, ואותו בלוק נראה כאילו כבר שנים לא ניקו ולא טיפחו אותו.
יעקב אלמוג:
היות ואנחנו מדברים על תופעה בהיקף של 1,400 יחידות דיור כאלה, אנחנו מדברים בעצם על פריסה שלמה של שכונות שהמצוקה בהן היא רב-בעייתית.
יעקב אלמוג:
אנחנו מדברים על אנשים שכמעט כולם מטופלי רווחה, אם זה קשישים, אם זה נפגעי סמים ואחרים, שקיבלו את הדירות האלה בזכות ולא בחסד, על פי חוק.
יעקב אלמוג:
אנחנו מגיעים לבתים כאלה ופשוט לא מאמינים איך אנשים חיים ומגדלים שם ילדים.
יעקב אלמוג:
הרבה פעמים מה שצריך לעשות זה להוציא את הילדים האלה מהבית מכיוון שאי-אפשר לתת להם תנאי מחיה סבירים בסיטואציה כזאת.
יעקב אלמוג:
הגענו להרבה מאוד אנשים שסיפרו לנו שהם כבר התייאשו, הם לא מדברים יותר עם עמידר והם מבצעים לבד את השיפוצים.
יעקב אלמוג:
אבל אלה אנשים שיש להם יותר כוח.
יעקב אלמוג:
אבל מה אתה עושה עם קשישה אתיופית שאין לה ילדים והיא לא יודעת לדבר עברית בכלל?
יעקב אלמוג:
למי היא תלך?
יעקב אלמוג:
מי מחברת עמידר ידפוק לה פעם בדלת וישאל אותה: מה אנחנו יכולים לעשות בשבילך?
יעקב אלמוג:
אין דבר כזה.
יעקב אלמוג:
אז אנחנו לא מדברים רק על המצוקה הפיסית, אלא על איזה שהוא יחס שאנחנו מצפים שיהיה קצת יותר אנושי כלפי אוכלוסיות שהן באמת במצוקה קשה מאוד.
אמנון כהן:
אליאס אלביליה ממחלקת הרווחה בעיריית רמלה, בבקשה.
אליאס אלביליה:
בהמשך למה שאמר יעקב, אספר סיפור אישי קטן.
אליאס אלביליה:
אחותי, זכרונה לברכה, היתה דיירת עמידר, והיתה חולה במחלה סופנית.
אליאס אלביליה:
כשהתחיל החורף, מים חדרו לה לדירה דרך התריסים, מרזב נשבר והתריסים לא היו הכי בסדר.
אליאס אלביליה:
היא פנתה מספר פעמים לעמידר, לא נענתה, ואז אני התערבתי.
אליאס אלביליה:
יצרתי קשר יחד עם עובדת סוציאלית שטיפלה באחותי.
אליאס אלביליה:
היה דו"ח סוציאלי, היו פקסים שנשלחו לעמידר ברמלה, ואפילו הלכתי למשרד שם והקמתי קצת צעקות, משום שהחורף כבר נהיה ממש קשה.
אליאס אלביליה:
הם הגיעו לדירה של אחותי לבצע את התיקונים בקיץ, אחרי שאחותי כבר נפטרה.
אליאס אלביליה:
זו דוגמה מסיפור אישי שלי.
אליאס אלביליה:
אני עובד כפקיד קבלה במחלקת הרווחה בעיריית רמלה.
אליאס אלביליה:
אנחנו הקו הראשון של הפונים אלינו עם כל הבעיות שלהם.
אליאס אלביליה:
אני נתקל במצוקות האלה יום יום.
אליאס אלביליה:
עובדת סוציאלית נרתמת, רושמים דו"חות סוציאליים, אבל אותן משפחות חוזרות אלינו ללא מענה, או שאומרים להן: אין תקציב, ומה ששמענו פה.
אליאס אלביליה:
זה מה שיש לי להגיד.
אמנון כהן:
לינדה סבג, מנהלת המחלקה לתרבות הדיור בעיריית רמלה, בבקשה.
לינדה סבג:
אני, כמנהלת המחלקה לתרבות הדיור, נתקלת לא פעם במקרים, ולא פעם אני מתערבת באופן אישי לעזרה לקשיש זה או אחר.
לינדה סבג:
בכל אופן, בנושא ועד הבית, אנחנו נתקלים בביורוקרטיה קשה.
לינדה סבג:
עם כל ההכוונה והרצון שלנו להקים שם ועד בית, שיהיה לבנין אבא, אז רוב הדיירים בבנין הם עולים חדשים ולא מכירים את כל התהליכים, אז אנחנו נותנים הכוונה.
לינדה סבג:
הבנין שהיה בלי מעלית למעלה מחצי שנה - שהזכיר ד"ר יגודייב - אנשים פשוט לא יצאו מפתח ביתם.
לינדה סבג:
היינו צריכים לאכלס שם דייר עמידר שהתנה את כניסתו לדירה בתפעול המעלית.
לינדה סבג:
זימנתי את נציגות עמידר, והם אמרו לי בערך כך: אם תצליחי להקים ועד בית כאן, יצאו לי שערות בכפות היד.
לינדה סבג:
אמרתי: אני אצליח.
לינדה סבג:
הובטח לי על ידי מנהל בכיר של עמידר ברמלה שאמר לי: במידה ותצליחי להקים ועד בית, אני מבטיח לך שעמידר תשלם את חובות מסי ועד הבית לדיירים שלה לשנתיים האחרונות, כולל השנה השוטפת.
לינדה סבג:
אמרתי לו שאעשה את הכל על מנת שהמעלית תפעל, בתנאי אחד, חובות ישנים של דיירי עמידר, אנחנו מבקשים פשוט לפרוע אותם, כי יש שם אנדרלמוסיה בין דיירי הדיור הציבורי לבין אלה שרכשו את הדירות בנושא מסי ועד הבית.
לינדה סבג:
בעלי הדירות לא רוצים לשלם את המסים מפני שדיירי עמידר חייבים לקופת הוועד עבור שנתיים ושלוש שנים.
לינדה סבג:
הפעלתי את כל הכוחות שלי בנושא הזה, והצלחתי להקים ועד בית לבנין הזה.
לינדה סבג:
דיווח, הביאו חשבוניות, הביאו קבלות, כל מה שצריך.
לינדה סבג:
תיקון המעלית עלה 6,000 שקל.
לינדה סבג:
הדיירים סחבו את זה והצליחו גם לזפת את גג הבית, בעזרתי כמובן.
לינדה סבג:
הפקיד הבכיר מעמידר לא עמד בהבטחתו.
לינדה סבג:
היום אני אומרת לו, מה קורה עם החובות הישנים שהבטחת?
לינדה סבג:
והוא עונה לי: תשמעי, לא מאשרים, את צריכה להביא פרוטוקול מישיבת ועד הבית.
לינדה סבג:
ואני אומרת לו: אבל לא היה ועד בית ואתה הרי צריך לעמוד בהבטחה שלך.
לינדה סבג:
מדוע נציגות עמידר לא יכולה לקחת מקרים חריגים, ולו רק לעזור לאחרים להתקדם בנושא הזה.
לינדה סבג:
עד שיש לך עולה חדש שמוכן בכל זאת לקחת יוזמה ולנהל בית עם 36 יחידות דיור.
לינדה סבג:
אני לא חושבת שמישהו אחר היה יכול לעשות את זה בצורה כל כך טובה.
לינדה סבג:
נתנו את כל הסיוע, אז לפחות שעמידר תעמוד בנושא של תשלום חובות ישנים כפי שהבטיחו.
לינדה סבג:
הסחבת הזו גורמת לכך שוועדי בתים מתפרקים, ואחר כך אומרים: למה הבית לא מנוהל כמו שצריך?
אמנון כהן:
שמואל דוד מעמותת שתי"ל שמטפלת בעולים מאתיופיה.
שמואל דוד:
שמי שמואל דוד ואני מעמותת שתי"ל שמטפלת ביותר מקבוצה אחת של אוכלוסיות בדיור הציבורי.
שמואל דוד:
הבעיה בדיון הזה היא שמרוב עצים לא רואים את היער.
שמואל דוד:
והיער הוא שהתופעה חוזרת שהדייר הוא קטן ולא כל כך רואים אותו, וזה נובע מזה שאין זכויות שמעוגנות באופן סדור באיזה שהוא פורמט, אם זה לגבי תחזוקה שהרבה נאמר בנושא הזה ולא אוסיף, ואם זה בנושאים אחרים.
שמואל דוד:
אדגים דרך הנושא של העלאת שכר דירה.
שמואל דוד:
בשבועות האחרונים יצאה הוראה מגורמים בכירים במשרד השיכון להעלות את שכר הדירה בחלק מהדירות שהן בקריטריונים של מה"ש - מרכז הנחות שיכון - אותם אלה שמשלמים סכומים יחסית נמוכים.
שמואל דוד:
חלק מההעלאות האלה היו בסכומים מאוד משמעותיים, בוודאי עבור דיירים במצבים חברתיים-כלכליים קשים.
שמואל דוד:
קודם כל, ההודעה הזאת לא נודעת לציבור.
שמואל דוד:
בתחומים אחרים יש פיקוח על מחירים שהוא מאוד קיצוני, והעלאה של מחיר בכמה אגורות מצריכה צווים וכו'.
שמואל דוד:
במקרה הזה, הציבור לא יודע על זה שום דבר.
שמואל דוד:
דבר דומה, אדוני היושב ראש, הצגתי בפניך אתמול, פגשת את יונה ראדה מבת-ים.
שמואל דוד:
יש קבוצה של עולים מאתיופיה, ועד הוסטלים ארצי, צעירים שגרים בהוסטלים ונמצאים עכשיו בתהליכי פינוי.
שמואל דוד:
אז קודם כל מפנים אותם בתהליך קצר של שלושה חודשים, ותוך כדי התהליך הזה, מעלים להם את שכר הדירה מ360- שקל לחודש ל860- שקל לחודש או כל מיני הקפצות שכר דירה לא סבירות, כשהמטרה היא לסלק אותם מהמקומות האלה.
שמואל דוד:
במקביל נוקטים נגדם גם בכל מיני צווים משפטיים.
שמואל דוד:
עכשיו, יש לזה חומרה גם בזה שהמחירים אמורים להיות באיזה שהיא צורה תחת פיקוח וסבירים מבחינה ציבורית.
שמואל דוד:
אבל חומרה נוספת היא שיוצרים כאן בעצם אבטלה יזומה.
שמואל דוד:
זאת אומרת, מדינת ישראל מסלקת בן אדם מהבית שלו, תוך שלושה חודשים הוא צריך לעזוב את העבודה, הוא צריך לעזוב את מקומות הלימוד של הילדים שלו, את מקומות הלימוד שלו, וכו' וכו', והתוצאה הבלתי נמנעת של זה היא כמובן שאותו בן אדם יורד מפרנסתו או נפגע במובן כלכלי או הופך להיות מבוטל, ובנוסף לזה מעלים לו את שכר הדירה פי שלוש כדי שהוא ירגיש מה זה.
שמואל דוד:
אני חוזר, השאלה היא מעבר לתיקון בבית הזה, ולמעלית בבית ההוא, השאלה היא של זכויות שלא מעוגנות בשום צורה.
שמואל דוד:
היה מאבק על הנושא של זכויות בדיור הציבורי, החוק נדחה.
שמואל דוד:
היה מאבק על זכויות דייר ממשיך, יש עכשיו יוזמה של האוצר לנסות ולהפיל את החוק הזה.
שמואל דוד:
יש מאמץ של הכנסת לבצע חקיקה, כמו שלפני 20 שנה היו מחלקים הטבות סוציאליות, כל עובדת סוציאלית לפי המיכסות שלה או שיקול הדעת שלה.
שמואל דוד:
כיום יש חוק שאומר הבטחת הכנסה, ויש סכומים, אפשר להתווכח על הסכומים, אבל ידוע מה הזכות של בן אדם.
שמואל דוד:
בתחום הדיור הציבורי, הכל פרוץ, והמאמצים של הכנסת בנושא הזה, להביא את הדברים שיהיו מעוגנים באיזה שהוא חוק, כאילו משרד השיכון לא שומע עליהם, לא תומך בהם, מעכב אותם.
שמואל דוד:
אנחנו מצפים ממשרד השיכון לנקוט במדיניות אחרת בנושא הזה.
אמנון כהן:
גברת זיוה עדיקה, בבקשה.
זיוה עדיקה:
שמי זיוה עדיקה מ"קול בשכונות" בירושלים.
זיוה עדיקה:
אני דיירת הדיור הציבורי ברח' שטרן.
זיוה עדיקה:
האדון דיבר פה על המתנה בתור לקבל את הדיור הציבורי.
זיוה עדיקה:
מה שרציתי להגיד, ואני חושבת שאף אחד לא יודע את זה, שאחד הקריטריונים לקבלת עזרה בדיור ציבורי זה אם אתה גרוש או פרוד, ואם לא, אז בכלל לא מסתכלים עליו.
זיוה עדיקה:
לדעתי, מדינת ישראל היא אחת המדינות שמעודדת גירושים, כדי לקבל עזרה מהדיור הציבורי, וזה גם כרוך בהמתנה בתור וכל הדברים האלה.
זיוה עדיקה:
זה דבר אחד.
זיוה עדיקה:
דבר שני, בקשר להעלאות בשכר הדירה.
זיוה עדיקה:
אני גרה בדיור הציבורי 26 שנים, וכאשה אלמנה, אני מתקיימת מקצבת שאירים ומעבודה בחצי משרה.
זיוה עדיקה:
סך כל ההכנסות שלי הם 2,800 שקל לחודש.
זיוה עדיקה:
אני לא רוצה להציג את המצב האישי שלי, אבל מה שקורה הוא, כל הזמן שילמתי 490 שקל, כאילו לא עברתי את ההנחות ולא כלום.
זיוה עדיקה:
בשבוע שעבר קיבלתי מכתב שהבנק לא כיבד את הוראת הקבע שלי בסך 860 שקל.
זיוה עדיקה:
אני לא מבינה על סמך מה העלו לי את שכר הדירה.
זיוה עדיקה:
אני משלמת את ה35%-.
שלומית קואולמן:
קיבלת הודעה מהחברה שהעלו לך את שכר הדירה?
זיוה עדיקה:
לא קיבלתי שום הודעה כי אני משלמת בהוראת קבע, פשוט קיבלתי הודעה מפרזות שהבנק לא כיבד את הוראת הקבע בסך 860 שקל שזה מהווה 35% מהמשכורת שלי, מהקיום שלי כאשה אלמנה וכמפרנסת יחידה.
זיוה עדיקה:
מה שמדברים פה על מעליות וכל זה, אצלנו בכלל יש בניינים בני 10 קומות, שתי כניסות בכל בנין, 40 דיירים בכל בנין ושם אין בכלל מעליות, אנשים עולים עם הסלים 10 קומות.
אמנון כהן:
אני מבקש להוסיף עוד כמה שאלות לשאלות שהועלו.
אמנון כהן:
האם יש איזה שהם קריטריונים מטעם משרד השיכון והחברות המשכנות, משהו במשותף לגבי שיפוץ והחזקת דירות?
אמנון כהן:
יש אולי סל שמוכר או מתואם ביניכם?
אמנון כהן:
איך מתבצעות העלויות?
אמנון כהן:
איך פתאום המחירים עולים בלי ידיעת השוכר, שהוא לא יודע, מורידים לו ישר מהחשבון פי שניים או פי שלוש, כמו שציינו כאן חברים?
אמנון כהן:
מי קבע את הקריטריונים האלה?
יגאל אסף:
של גובה שכר הדירה?
יגאל אסף:
היו"ר אמנון כהן: גם שכר דירה, וגם שיפוצים וכל הסיפור הזה.
יגאל אסף:
מה הקריטריונים?
יגאל אסף:
אם מגיעה אליכם פניה או בעיה, לכל גוף בנפרד, כמה זמן לוקח לתת תשובה, ואפילו אם התשובה היא שלילית?
יגאל אסף:
ואם מישהו, על פי החלטה של שמאי או בודק שהגיע לבית, אמרו לו: לא מגיע לך, האם יש לו זכות לערער?
יגאל אסף:
ואם כן, בפני מי הוא יכול לערער?
יגאל אסף:
אני רוצה לדעת, בגדול, כמה תקציב יש לכל חברה וחברה, והאם זה מספיק?
יגאל אסף:
אני שואל את כל השאלות האלה, מכיוון שכיושב ראש הוועדה אני, רוצה לפנות לגורמים המתאימים להעלות את העלויות האלה או לשנות את הקריטריונים שירחיבו את הנושא.
יגאל אסף:
קיבלתי כאן דו"חות שהרבה דירות ריקות עומדות לרשות החברות, ומול זה אנחנו רואים הרבה מאוד משפחות נזקקות שנכנסו למעגל המצוקה וקשה להם לחיות בשכר דירה רגיל, ואנחנו יודעים על הרבה מאוד משפחות.
יגאל אסף:
אני רואה כאן שלעמיגור יש - 793 דירות ריקות; לעמידר - 1,043 דירות ריקות; לשקמונה - 34 דירות ריקות; פרזות - 8 דירות ריקות.
יגאל אסף:
אז אני רוצה לדעת מדוע לא מאכלסים את הדירות הריקות האלה?
יגאל אסף:
ומצד שני, כתוב פה דירות שלא ניתן לחיות בהן או דירות הרוסות, מה זה בדיוק?
יגאל אסף:
למה לא משפצים אותן?
יגאל אסף:
חבל על כל דירה, ייתכן שאלה שגרים יקחו על עצמם את השיפוץ, אולי אפשר להגיע איתם לאיזה שהוא הסדר?
יגאל אסף:
לפתוח ועדת חריגים לאלה שכן רוצים ומוכנים לשפץ דירה על חשבונם.
יגאל אסף:
אולי באמת יש אנשים שלא איכפת להם כבר, ואולי הוצאה חד-פעמית כן כדאי להם לעשות את זה?
יגאל אסף:
האם חוקית זה אפשרי?
יגאל אסף:
מעבר לכל מה שציינו כאן, אני מבקש התייחסות גם לשאלות האלה.
יגאל אסף:
חברת-הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.
סופה לנדבר:
אני חוזרת לשאלה של החלפת דירות, ומתעקשת על זה.
סופה לנדבר:
אני שואלת, נניח אישה משלמת שכירות ומצב הדירה שלה קטסטרופלי, ואין לה אפשרות לחכות עד שאתם תשפצו לה את הדירה.
סופה לנדבר:
האם יש לה או לכל דייר זכות לשפץ את הדירה, ולקזז את זה מדמי השכירות?
סופה לנדבר:
האם קיים מצב שאם דירה נמצאת במצב לא אנושי, מורידים אותה מהמלאי, ומחליפים אותה בדירה אחרת, באותה חברה.
סופה לנדבר:
זה לא יכול להיות אחרת.
סופה לנדבר:
יש לי שאלה ספציפית לשקמונה.
סופה לנדבר:
לפני שנה דנו על העברת אחד מההוסטלים בפרדס חנה ועוד כמה מקומות מעמידר לשקמונה.
סופה לנדבר:
לגבי ההוסטל בפרדס חנה, חברת שקמונה התעקשה שהם יכולים לקחת על עצמם את ההוסטל הזה, והבטיחו לנו, לחברי הוועדה הזאת שהם ישמרו על הזכויות של הדיירים ועל הזכויות של העובדים.
סופה לנדבר:
אבל, יום אחרי שחברת שקמונה קיבלה את ההוסטל, הם פיטרו את העובדים.
סופה לנדבר:
ואני דורשת עכשיו את התשובה למה עשיתם את זה, ומי אחראי לזה?
סופה לנדבר:
לדעתי, צריך לפטר את אותם האנשים בשקמונה שלא שמרו על זכויות העובדים.
סופה לנדבר:
הרי נציגי שקמונה התחייבו פה, בוועדה לפניות הציבור, שהעובדים לא יפוטרו, ואני דורשת להחזיר מיד את כל העובדים שפוטרו ולהחזיר להם את אותם התנאים שהיו להם כאשר הם היו עובדי עמידר, בגלל שזאת היתה הבטחה לוועדת כנסת, וזה הכבוד של הוועדה.
אמנון כהן:
גברת אביטל טוך מנהלת המחלקה לפניות הציבור במשרד הקליטה, בבקשה.
אביטל טוך:
אני יכולה להתייחס רק לחלק מהנושאים.
אביטל טוך:
אנחנו נמצאים בין הפטיש והסדן.
אביטל טוך:
אנחנו משרד ממשלתי ואנחנו רואים את המצוקה הקשה של הדיירים ומודעים מאוד למצוקה התקציבית, ולבעיות הכלכליות של אוכלוסיות שונות.
אביטל טוך:
חלק גדול מן העולים - בשיטת הקליטה הישירה - הגיעו לערים שבהן אין כמעט דיור ציבורי.
אביטל טוך:
הערים האלה נמצאות לרוב ליד מרכזי תעסוקה, מרכז הארץ, אנחנו מסתמכים אך ורק על אותו מאגר של דיור מתפנה, כמו גם משרד השיכון, כמו כל עם ישראל.
אביטל טוך:
הקריטריונים שנקבעו בהחלטת ממשלה, נקבעו בתחילת שנות ה90-, כדי להגביל את מספר הזכאים.
אביטל טוך:
כולנו זוכרים שבשנות ה60-, ה70-, וה80-, כל עולה יכול היה לקבל דירה בדיור ציבורי.
אביטל טוך:
נכים קשים מ75%- ומעלה, חולים קשים מאוד, משפחות חד-הוריות וזוגות קשישים.
אביטל טוך:
זה הכל.
אביטל טוך:
כדי ליצור תור ממתינים הגיוני בכל עיר, יש גם תאריך עליה לצורך רישום בתור הממתינים.
אביטל טוך:
זאת אומרת, אם בבאר שבע יש יותר דירות, ניתן לרשום שם עולים שעלו עד 1995, הרי שברמלה רק עולים שעלו עד שנת 1991, יכולים להירשם בתור ממתינים.
אמנון כהן:
ממשרד הקליטה ברמלה נאמר ששלוש שנים הם לא קיבלו אפילו דירה אחת.
אמנון כהן:
זאת אומרת, במשך שלוש שנים אפילו עולה אחד לא זכה לקבל שם דירה בדיור הציבורי.
אביטל טוך:
ברוב המקרים אין שום קשר בין תור הממתינים, כפי שהוא רשום אצלנו, לבין מאגר הדיור הציבורי.
אביטל טוך:
בהסכמות בין שרים של שני המשרדים, נקבע כבר לפני שנים שהדיור הציבורי, בעיקר במרכז הארץ, מחלק כל שנה, 50% לאוכלוסיה הוותיקה ו50%- לעולים החדשים.
אביטל טוך:
אז אני לא יכולה להעיד על כך שבעיר מסויימת אכן הדירות מתחלקות 50% - 50%.
אביטל טוך:
לא אנחנו מחזיקים את מאגר הדיור הציבורי.
אמנון כהן:
מי מפקח על זה?
אמנון כהן:
אביטל טוך: משרד השיכון.
אמנון כהן:
הרבה פעמים אנשים אומרים לנו: יש דירות ריקות.
אמנון כהן:
אנחנו לא יכולים להתייחס לזה, כי הדירות לא נמצאות במאגר שלנו.
אמנון כהן:
הדירות שנמצאות במאגר משרד הקליטה הן הדירות המועברות אלינו ממשרד השיכון.
קריאה:
אבל יש לכם מלאי שלכם, דירות נ"ר.
יגאל אסף:
נכון להיום יש בידי משרד הקליטה, דירות נ"ר, ודירות חדשות בהוסטלים שלא מאוכלסות מזה כמה חודשים.
סופה לנדבר:
אתם יכולים להגיד לנו כמה?
יגאל אסף:
נעביר אליכם דיווח.
אביטל טוך:
אנחנו מדברים על כמה עשרות דירות נ"ר, אבל ממתינים להם עשרות אלפים.
אביטל טוך:
לפי הנוהל שלנו והנוהל של משרד השיכון, דירות הנ"ר מיועדות לחולים על כסאות גלגלים שזקוקים לתנועה בכיסא גם בתוך דירתם.
אביטל טוך:
הן מיועדות לאנשים עם מחלות ניווניות, כגון טרשת נפוצה, שהולכות והופכות את האדם לנכה גמור--
סופה לנדבר:
כמה זמן הדירות האלה לא מאוכלסות?
אביטל טוך:
קיבלנו את הדירות בחודשיים-שלושה האחרונים, וכעת אנחנו נמצאים בדיונים על אכלוסן.
אביטל טוך:
-- ולאנשים עם מחלות מאוד ספציפיות שחייבים לגור ליד בית חולים מסויים.
אביטל טוך:
למשל, ילדים חולי המופיליה שחייבים לגור ליד בית חולים בלינסון או בית חולים שניידר.
אביטל טוך:
או אם יש תרופה מיוחדת להמופיליה בבית חולים בתל השומר, אנחנו לא יכולים לתת לאותו אדם דירה בחדרה.
אביטל טוך:
הדירות האלה מיועדות לאנשים כאלה.
אביטל טוך:
רשימת הממתינים לדירות האלה - אנחנו מדברים על אנשים שעלו בשנים 1990/91 - חולים על כסאות גלגלים, חולים שמרותקים למיטה, אז אתם יכולים לתאר לעצמכם כמה ממתינים לדירות האלה.
אביטל טוך:
אנחנו הולכים עם תור נפרד לדירות נ"ר, ותור נפרד לדיור הציבורי.
אביטל טוך:
אני רוצה לחזור על המספר, מדובר על 139 דירות נ"ר, זהו.
אביטל טוך:
סופה לנדבר: אדוני היושב ראש, בנושא הזה אני ממליצה להקים ועדת מיוחדת בנושא ועדת חריגים של משרד הקליטה.
אביטל טוך:
הם יכולים לתת אישור, ושנה-שנתיים בן אדם נמצא עם אישור שהוא יכול לזרוק אותו, אני לא יודעת לאן.
קריאה:
אומרים לו, אתה זכאי, ותמתין.
סופה לנדבר:
ועדת חריגים זה נושא מיוחד שאנחנו כנראה צריכים לדון בו ומיד.
אביטל טוך:
אני מוכנה להתייחס גם לוועדת החריגים, כי אני חברה בוועדת החריגים מיומה הראשון.
אביטל טוך:
בוועדה יושבים נציגי ציבור, נציגי הביטוח הלאומי, נציגי משרד הרווחה, הוועדה פתוחה לכולם.
אביטל טוך:
הבעיה היא אחרת, ברגע שהוועדה מאשרת לאדם שהוא חריג וזכאי לדירה, השאלה, איפה נמצאת הדירה?
אביטל טוך:
אז הבעיה היא לא ביקורת על הוועדה--
קריאה:
139 הדירות, הן בכל הארץ?
אביטל טוך:
כן.
אביטל טוך:
--אלה דירות שצריכות להיות בקומת קרקע עם כניסה לכסא גלגלים או לאדם עם הליכון או לאדם על קביים.
אביטל טוך:
זאת אומרת, באף מקרה זה לא יכול להיות בקומה שניה או עם מעלית עם פתח דלת של 80 ס"מ לפחות, זה לא פשוט בכלל למצוא את הדירות.
אביטל טוך:
בתקציב הזה נרכשות גם דירות לעולים מאתיופיה, בכל האזורים הפחות עניים של מדינת ישראל, בכל האזורים שהם קצת יותר אזורי ביקוש, כדי שאנשים לא יתדרדרו לשכונות עוני.
אביטל טוך:
אנחנו מדברים כאן על תקציב מגוחך, אני מוכנה בשמחה לדבר עליו, אבל לא התכוונו לדבר היום על דירות הנ"ר הפעוטות והמעטות.
אמנון כהן:
אני רוצה לדעת על כל מה שיש.
סופה לנדבר:
כן, אנחנו מבקשים לקבל דו"ח על דירות הנ"ר.
אביטל טוך:
מדובר על בין 40 ל50- דירות, ואני מוכנה לתת דו"ח כל רגע.
אביטל טוך:
נמצאים אצלי כל התיקים משנת 1993 עד עכשיו.
אביטל טוך:
אני רוצה לומר כמה מלים על נושא העלאת שכר הדירה.
אביטל טוך:
אנחנו אמנם לא בתמונה, אבל לצערנו הרב, עולה לא גומר להיות עולה לאחר חמש-שש שנים בארץ.
אביטל טוך:
עד שהעולה מקבל דירה הוא כמעט עשר שנים בארץ והוא עדיין במאגר שלנו.