GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון כהן:
השאלה היא כמה דירות עומדות לרשות הקליטה ואיך היא מתחלקת לזרועות שמפעילים את זה בשטח.
אמנון כהן:
מי קובע כמה דירות יעברו לרשות כל חברה וחברה.
אמנון כהן:
האם יש קריטריון מסוים לגבי גודל החברה, למשל חברת עמידר גדולה יותר מחברה אחרת, או האם זה נוגע לאזורים בהם החברות פועלות.
אמנון כהן:
כמו שאמרו כאן חברי הכנסת חשוב לנו לדעת מה הקריטריון להחלפת דירה.
אמנון כהן:
מה הגורם המכריע שכן מגיע לבן-אדם ואיך זה מתחלק.
אמנון כהן:
כמה זמן צריך לחכות עד שמגיעים לוועדה והאם מדובר באותה ועדת חריגים שדנה או ועדה אחרת שדנה בנושא של החלפת דירות לזכאים אלו ואחרים.
אמנון כהן:
מה הסיבות להחלפת דירה – האם יש סיבות מסוימות שבגינן ניתן להחליף את הדירה.
אמנון כהן:
השאלה היא למה זה כל כך מסורבל ולמה זה לוקח כל כך הרבה זמן.
אמנון כהן:
יכול להיות מקרה של זוג קשישים שלא צריך דירת ארבעה חדרים ואילו משפחה ברוכת ילדים שמתגוררת בשני חדרים תוכל לעבור לאותה דירת ארבעה חדרים ואז פותרים בעיה לשתי משפחות.
אמנון כהן:
מהו זמן ההמתנה לגבי מי שממתין להוסטל או ממתין לדיור ציבורי.
אמנון כהן:
אני מבקש לדעת איזה שנת עלייה אנחנו מאכלסים עכשיו.
אמנון כהן:
כאמור, אני מבקש לדעת לגבי מקבצי דיור וההתפרסות הארצית.
אמנון כהן:
כמה אנשים ייכנסו למקבצים האלה בשנת 2000 ובאיזה ערים מדובר.
אמנון כהן:
איך נקבע שאזור מסוים יקבל ואזור אחר לא יקבל.
אמנון כהן:
למשל בלוד בנו פעמיים, שם יש להם גם הוסטל וגם מקבצי דיור, וברמלה אין אחד אפילו.
אמנון כהן:
השאלה היא למה זה קורה ומי קובע את זה.
אמנון כהן:
כמו שציינו כאן, המחירים שונים בהוסטל, ולמה קיים שוני בעלויות בין חודש לחודש או בין פונה לפונה או בין תושב לתושב.
אמנון כהן:
אני מבקש לדעת מה כולל הסל שמקבלים והאם זה כולל את המעלית, את ניקיון חדר המדרגות וכולי.
אמנון כהן:
האם הם מקבלים עבור ההוסטל או שיש להם הוצאות נוספות שהם צריכים להוציא מכיסם.
אמנון כהן:
מה העלויות של מקבצי דיור, מבחינת משרדי הממשלה, כמה העולה משלם וגם כאן
אמנון כהן:
אני מבקש לדעת האם יש הבדל בין מקבצי דיור באשדוד לבין מקבצי הדיור בבאר-שבע וכולי.
אמנון כהן:
האם המחיר הוא אותו מחיר או בכל עיר נקבע מחיר שונה.
אמנון כהן:
כאמור, אני מבקש לדעת מה השירותים שמקבלים בתמורה למחיר שהתושבים משלמים.
אמנון כהן:
שמענו על מקרה של עולה חדשה שזכאית לדיור ציבורי וכרגע אכן מתגוררת בדיור של חברת פרזות בעיר מסוימת, אבל היא רוצה להחליף את הדירה ולעבור לעיר אחרת ששם אחראית על הדיור הציבורי חברת עמידר.
אמנון כהן:
האם זה בעיה מאחר שבעיר האחרת מטפלת חברה אחרת או שמא יש אפשרות להיעזר בוועדה שתחליט לגבי כלל הזכאים והעברתם למגורים בערים שונות.
אמנון כהן:
הנושא הזה כנראה נופל בין הכיסאות ולכן אותו עולה פונה לחברי הכנסת בבקשת עזרה.
סופה לנדבר:
השאלה גם מה קורה כאשר מישהו נשאר בודד ומי מטפל בהם.
חנן ברטל:
בתחילת השנה, ועוד לא סיימנו את השנה, ב11- החודשים הראשונים אכלסנו כ2,800- דירות קבע בעמידר, לא כולל מספר מאות משפחות בקרוואנים.
חנן ברטל:
800 מתוך האלפיים אכלסנו 1,340 משפחות עולים והיתרה זכאים.
חנן ברטל:
זה אומר פחות או יותר חצי-חצי.
חנן ברטל:
מתוכם 1,036 דירות מתפנות שמפוזרות בעיקר בפריפריה וזה מקרית גת דרומה ומעפולה צפונה, וזה הרוב המכריע.
חנן ברטל:
רק מספר מאות דירות מועט, כ200-150- דירות מתפנות במרכז הארץ.
חנן ברטל:
עוד מעל ל300- דירות חדשות שהן בעיקר בהוסטלים.
חנן ברטל:
סך הכל בסביבות 1,340 דירות.
חנן ברטל:
בנוסף לכך יש היום בחברת עמידר 324 דירות ריקות שמוקפאות על-שם של עולים והעולים כבר אישרו את רצונם לקבל את הדירה ומחציתן הן בשלבי העבודה הקבלנית, השיפוץ, והמחצית השנייה ממתינה בעמידר כדי שנקבל הזמנה תקציבית על-מנת לעשות את השיפוץ.
חנן ברטל:
הקשר שלנו עם החברות העירוניות, כשדייר רוצה לעבור מדירה לדירה, הוא מאוד ברור.
חנן ברטל:
אם ניקח את פרזות או חלמיש, הדומיננט בהחלפה למשל בתל-אביב הוא חלמיש.
חנן ברטל:
אני לא יכול לאכלס את מי שאני רוצה כי חלמיש קובעת את מי אני מאכלס בדירות שלי.
חנן ברטל:
בירושלים אני לא מאכלס דירות עמידר אלא פרזות מאכלסת את הדירות.
חנן ברטל:
תמונת הדירות הריקות היא שקופה והיא מתקבלת בפקס ופרזות קובעת את מי לאכלס.
חנן ברטל:
דיירי עמידר ופרזות בירושלים, חד הם, מנוהלים מ-א' ועד ת' על-ידי פרזות בעניין של מי יגור וזה כמו משרד השיכון.
חנן ברטל:
לעניין הממשקים בין עמידר לעמיגור.
חנן ברטל:
יש התאמה בין החברות.
חנן ברטל:
אם נוצר אצלכם הרושם שאנשים לא עוברים לגור בין עמידר לעמיגור בגלל שאלה חברות אחרות, זה רושם מוטעה.
חנן ברטל:
העובדה שהם לא עוברים היא נכונה, אבל הדיאגנוזה לא נכונה.
חנן ברטל:
זה לא בגלל שאין קשר אלא בגלל שהוועדה לא מאשרת.
חנן ברטל:
חברת הכנסת לנדבר יודעת שאצלנו המעליות לא מקולקלות רוב הזמן ואת גם יודעת שבבניין עם עשר דירות של עמידר, המעלית היא לא בידי ועד הבית.
חנן ברטל:
לגבי ההוסטל בנתניה.
חנן ברטל:
לדאבוננו הרב הבניין הזה מאוכלס ברובו המוחלט בקשישים.
חנן ברטל:
יש שם עוד עשרים משפחות צעירים.
חנן ברטל:
זה בניין שקיבלנו מהסוכנות היהודית לפני מספר שנים ומשרד השיכון לא מכיר ולא מתקצב אותנו כמו הוסטל.
חנן ברטל:
לכן יש לנו הוסטלים יפהפיים בנתניה, בשכונת עמליה שהוא ברחוב הראשי בנתניה, ויש לנו את המקום הזה שהוא בניין של מאה אחוז שוכרים עם קשישים שהוא לא מטופל.
חנן ברטל:
הייתה לנו בעיה עם שכר דירה, כאשר כל העובדות שציינת הן נכונות.
חנן ברטל:
בבנייני עמידר, כאשר רוב הדיירים הם שוכרים, אנחנו משמשים כועד בית כי אנחנו הבעלים של הבית.
חנן ברטל:
את ההוצאות לאחזקת הבניין כמו מעלית וניקיון או כל דבר שקשור לבניין, ועד הבית צריך לעשות.
חנן ברטל:
אנחנו לקחנו את ניהול ועד הבית על-ידי עובד שלנו עם רכז חברתי שמטפל בעניין, אבל את כל ההוצאות השוטפות מעבר למחייה בתוך הדירה אנחנו מחייבים את הדיירים.
חנן ברטל:
לכן ההוצאות האלה שם היו יותר משכר-הדירה הרגיל ושכר-הדירה נקבע גם על-ידי משרד השיכון או משרד הקליטה וזה לא רעיון שלנו.
חנן ברטל:
שכר-הדירה השתנה בגלל שחייבנו אותם בתשלום הנוסף.
חנן ברטל:
היינו יכולים להימנע מזה על-ידי כך שנאמר שאתם ועד הבית, אתם תשלמו את הניקיון, תביאו חברות כאלו וכאלו ותתחזקו את המעלית.
חנן ברטל:
זה היה לפני ארבע שנים ואז המעליות נתקעו והמקום לא היה מתוחזק טוב, ולכן החלטנו לקחת את העניינים לידינו ולחייב את הדיירים בהוצאות.
חנן ברטל:
אנחנו הגשנו תוכניות למשרד השיכון.
חנן ברטל:
יש ועדה בראשותה של גברת שרה צימרמן, מנהלת אגף נכסים ודיור, שהיא מטפלת בהתאמה הפיזית, החברתית והכספית של ה19- הוסטלים שאנחנו לא מנהלים אותם כמו שאנחנו מנהלים את עשרת ההוסטלים החדשים.
חנן ברטל:
יש פער קיצוני בין ההוסטלים.
חנן ברטל:
יש שני סוגי הוסטלים.
חנן ברטל:
לעניין בודדים שנשארים בהוסטלים.
חנן ברטל:
אנחנו משאירים את הבודד בדירה ואנחנו לא מעבירים אותו.
חנן ברטל:
נתנו הוראה לא להעביר אותו מדירת שני חדרים לדירת חדר למרות שבחוזה ההפעלה של משרד השיכון, כשמחכים מאות ואלפים של זוגות להוסטל, אם מתפנה לי דירת חדר, אני צריך להעביר את הבודד או הבודדה לדירת חדר ולתת את דירת שני החדרים לזוג.
צבי חלמיש:
אני רוצה להתייחס לכמה נושאים.
צבי חלמיש:
מקבצי דיור.
צבי חלמיש:
בשנת 1998 משרד האוצר קיבל את עמדת משרד הקליטה שהמרכיב המרכזי בהקצאת הדיור זה נושא הזמינות ולכן אישר להמשיך בנושא של שכירת מקבצי דיור.
צבי חלמיש:
בעצם מקבץ הדיור הוא פתרון שאולי יותר יקר ביחס לפתרונות אחרים ומאחר שלוקחים מבנים שזמינים במערכת הזאת, בדרך כלל גם פחות מתאימים.
צבי חלמיש:
כשאתה בונה הוסטל, אתה מגדיר בדיוק מה אתה רוצה.
צבי חלמיש:
כשאתה שוכר מקבצי דיור ואתה אומר שהם חשובים לך, אתה מקבל את מה שקיים עם שינויים שאפשר לעשות, אבל זה לא תמיד מה שרצית.
צבי חלמיש:
משרד האוצר אישר שנושא הזמינות הוא הנושא המרכזי ולכן החליטו להמשיך בנושא של שכירת מקבצי דיור.
צבי חלמיש:
לנושא העלויות בכלל.
צבי חלמיש:
בשנים 1997-96, כשעולה נכנס למקבץ דיור, הוא קיבל את כל השירותים.
צבי חלמיש:
כלומר, מעבר לשירותים הרגילים.
צבי חלמיש:
הוא לא שילם לא ארנונה, לא מים, לא חשמל ולא שום דבר אחר, כאשר התמורה שהוא קיבל הייתה שונה ממקבץ למקבץ כי כפי שאמרתי, המבנים זמינים, יש מקומות שהיו יותר חדשים ואולי כמקום עצמו נתנו יותר שירותים ויש מבנים יותר ישנים שעברו שיפוץ והתאמה.
צבי חלמיש:
העולה שילם את אותה השתתפות.
צבי חלמיש:
משנת 1998 ירדו הדרישות מבחינת המקבץ.
צבי חלמיש:
כלומר, אמרנו שהעולה יגיע והוא ישלם מים, הוא ישלם חשמל, הוא ישלם ארנונה וזה גם כדי לחסוך בעלויות של משרד הקליטה וכדי שיהיה אפשר לשכור יותר מקבצים, גם משום שכמעט כל העולים פטורים מתשלום ארנונה כי כולם חיים מהבטחת הכנסה.
צבי חלמיש:
דבר שני שעשינו, וזה אולי נוגע גם לארנונה.
צבי חלמיש:
אם בשנים 1997-96 חלק מהפתרונות היו באמצעות בתי-מלון שהוסבו למקבצים והחסרון של בית-מלון כזה הוא גם בדרך כלל שהחדרים יותר קטנים וגם שהארנונה מאוד יקרה כי זה בית-מלון.
צבי חלמיש:
לכן עברנו לשכירת נכסים שמיועדים למגורים וזה באמת הוריד את העלויות בצורה משמעותית.
צבי חלמיש:
דבר נוסף שעשינו היה כאשר פעלנו לשפר את תנאי המינימום של המקום.
צבי חלמיש:
מכרז שפרסמנו לאחרונה קבע שהדירה תהיה בגודל מינימלי של 25 חדר.
צבי חלמיש:
במלון דיפלומט עדיין מתגוררים עולים, מתחילת שנות ה90-, ברגע שההסכם נגמר, חייבנו את בעל המקום להוסיף מטבחונים כאשר עד אז היה מטבח מרכזי בקומה.
צבי חלמיש:
יש מטרה לעשות את זה במקומות אחרים כמו במלון הנסיכה בנתניה למשל.
צבי חלמיש:
בכל מקרה, כפי שאמרתי, מהסיבות האלה לא שוכרים יותר בתי מלון וזה כדי שלעולים יהיו תנאי מגורים יותר טובים, ומצד שני הפכנו את התשלום לתשלום דיפרנציאלי.
צבי חלמיש:
עולה שמקבל מים וחשמל על-חשבון משרד הקליטה, משלם היום יותר מעולה שאמור לשלם עבור השירותים האלה.
צבי חלמיש:
ניסינו לבצע איזשהו שוויון, אבל זה קשה כי המקומות הם שונים ואי-אפשר ליצור לכל מקום טבלה ולומר שבמקום מסוים ישלמו יותר או פחות.
צבי חלמיש:
בשנת 1999 התקציב לנושא היה 460 מיליון שקלים, תקציב ההתקשרות לחמש שנים.
צבי חלמיש:
בשנת 1998-97 התקציב היה 230 מיליון שקל בכל שנה.
מלכה פור:
אנחנו חברה ממשלתית עירונית ולכן אנחנו מתמקדים רק בירושלים.
מלכה פור:
לגבי ההוסטלים.
מלכה פור:
בירושלים אנחנו מחזיקים שני הוסטלים של משרד השיכון כשאנחנו מנהלים אותם.
מלכה פור:
שם קיימת חלוקה ברורה ואפשר לראות כמה מתוך המתגוררים הם עולים חדשים וכמה הם ותיקים.
מלכה פור:
אפשר לומר שהחלק הארי של ההוסטלים בירושלים מאוכלס על-ידי עולים חדשים.
מלכה פור:
לזה קיימת ועדה משותפת בנציגות של משרד הקליטה ואצלנו בחברה יש עובדת סוציאלית שמנהלת את זה.
מלכה פור:
יש תור ממתינים ואני מניחה שעל כל דירה מתפנית יש כאלה שמחכים.
מלכה פור:
כמנהלת המחלקה לפתרונות דיור אני רוצה לגעת דווקא בשתי נקודות שאולי אתם לא יודעים להבחין ביניהן ואתם עושים קשר יותר מדי הדוק ביניהן.
מלכה פור:
נכון שבירושלים פרזות מחלקת גם את הדירות של עמידר וגם את הדירות של עמיגור ומעט הדירות שיש ברכוש חברת פרזות.
מלכה פור:
חברת פרזות איננה מקבלת מלכתחילה מעמידר את הדירות שמיועדות בסל קליטה.
מלכה פור:
אנחנו מקבלים רק את הדירות שמיועדות להטבת תנאי דיור לוותיקים.
מלכה פור:
חביב קצב יוכל לומר אם הוא מקבל את הדירות ישירות מעמידר ולא דרכנו.
יעל זאבי:
בסך הכל יש לנו 1,260 דירות כאשר יש עוד 96 דירות בהוסטל של קריית חיים שזה הוסטל שמנוהל ושייך ורכוש של חברת שקמונה והוא קיים כבר משנת 1984.
יעל זאבי:
אני חושבת שיש חמש דירות ריקות שמתוכן שלוש ביעד קליטה והשבוע התפנו עוד שתי דירות.
יעל זאבי:
ההוסטל הוא הוסטל ישן והאנשים שם די מבוגרים ולצערנו מתפנות שם מהר דירות.
יעל זאבי:
בדרך כלל אנחנו מעבירים את הדירות למשרד הקליטה.
יעל זאבי:
בנוסף יש עוד 467 יחידות בהוסטלים שאנחנו מנהלים בשמונה הוסטלים כשמתוכם ששה הוסטלים שכבר מאוכלסים – בחיפה, אור עקיבא, פרדס חנה, עפולה ונצרת.
יעל זאבי:
כרגע יש שני הוסטלים חדשים לחלוטין והם ריקים עדיין בנווה דוד ורמת אלון כשרק לפני שבוע קיבלנו את המפתחות של ההוסטל בנווה דוד.
סופה לנדבר:
אני רוצה לשאול למה בעצם היום הדיירים צריכים לפתור את הבעיות שלכם לבד ולמה פיטרתם את העובדת שהועסקה במקום והיא הייתה עובדת מעולה ואמרו את זה גם הדיירים ולא רק אנשי עמידר.
סופה לנדבר:
אני הייתי במקום לא פעם אחת ואני יודעת שהיא עובדת מעולה.
חביב קצב:
אני לא מצליח להבין בנושא הארנונה למה אי-אפשר להפנות אותם לעירייה.
חביב קצב:
זו דירה של המתגוררים בה וצריך להפנות אותם לעירייה כי הם זכאים על-פי חוק האזרחים לקבל פטור.
אביטל טוך:
בזמנו הייתה התכתבות שלי עם הוועדה לפניות הציבור.
אביטל טוך:
אנחנו הסתמכנו על דבר מאוד מאוד פשוט.
אביטל טוך:
לפי הקריטריונים שלנו, מי שמקבל אישור לגור בהוסטל או מי שמתקיים מקצבת זקנה והשלמת הכנסה – חוץ מנכי מלחמת העולם השנייה שלא כולם מוכרים עדיין בדרגת הנכות המקסימלית כנצרכים בהגדרות הביטוח הלאומי – ועל כן ולכן רוב המתגוררים בהוסטלים פטורים מתשלום ארנונה לפי חוק אזרחים ותיקים.
חביב קצב:
ברשות
חביב קצב:
כם, אני רוצה לומר כמה עובדות כדי שכולנו נהיה מרושתים על העובדות האלה.
חביב קצב:
אם משרד הקליטה עובד על מלאי של 300-200 דירות בחודש או בחודשיים או בשלושה חודשים, זאת בעיה.
חביב קצב:
אנחנו מדברים על מסה גדולה של עולים שיושבים ומחכים לפתרונות דיור.
חביב קצב:
בשנים האחרונות הממוצע היה של 4,000 פתרונות דיור לסוגיהם וזה אומר 4,000 משפחות פחות במצוקה, אבל בגדול כשמדברים על התמודדות במסה של ממתינים ובמסה של בעיות, אנחנו בבעיה.
חביב קצב:
כשאנחנו בבעיה, צריכים להתמודד עם הבעיה בכל מיני דרכים לא קונבנציונאליות, בדרכים שאף פעם הצדק האבסולוטי לא יכול להיות.
חביב קצב:
לכאורה מציגים כאן מקרה שבאמת לגופו של העניין כמקרה בודד, אם אני לוקח אותו כמקרה בודד, אני יכול לקרוא אותו ואני אפילו יכול להזיל דמעות בגללו.
חביב קצב:
אישה עברה מה שעברה, עוברת מה שעוברת ונמצאת בתת-תנאים בדירה באשדוד.
חביב קצב:
הדירה הזאת שלה באשדוד, אלפי משפחות מוכנות להיכנס אליה מיד, עם העכברושים ועם החולדות, הרטיבות ועם כל תת-התנאים של השיפוץ, כי המצוקה היא הרבה יותר רצינית.
חביב קצב:
אני לא בא חס וחלילה לזלזל כהוא זה, שלא אובן לא נכון, ברמת המצוקה של המשפחה, אבל אותה משפחה, אם היא נמצאת במצוקה – ואני מאמין שהיא נמצאת במצוקה – אם היא הייתה מתפשרת על הרצונות שלה, בהחלט היה אולי אפשר להציע לה דירה ביישוב פריפרי יותר רחוק.
חביב קצב:
הדבר השלישי שגילינו פה בצורה מאוד אקראית, היום המקור העיקרי של משרד הקליטה מבחינת פתרונות דיור זה עמידר.
חביב קצב:
בעמיגור, בהתאם להחלטתו של סלאי מרידור, כל הדירות באזורי הביקוש יוצאות למכירה, אנחנו מקבלים דירה אחת או שתי דירות אחת לשלושה חודשים.
חביב קצב:
את ההוסטלים אנחנו מקבלים מעמיגור בשוטף אחת לחודש.
חביב קצב:
אנחנו מקבלים בסביבות ארבעים או חמישים יחידות אחת לחודש, דירות בהוסטלים או כל מיני פרוייקטים של משרד השיכון ביחד אתנו וביחד עם האוצר, חלופות שנתנו למציאת פתרונות לקשישים.
חביב קצב:
זאת העבודה שאנחנו עוסקים בה היום מול עמיגור.
חביב קצב:
מבחינת הדירות הציבוריות אנחנו לא מקבלים לא משקמונה ולא מפרזות ולא מחלמיש.
חביב קצב:
הגענו היום ל94-93- ממוצע אכלוס דירות נ"ר ובמסלול הזה הקריטריונים מאוד קשוחים.
חביב קצב:
מדובר על אנשים נכים בכיסאות גלגלים או החובה להימצאות שלהם באזור הביקוש מבחינת זה שהם יכולים להיות מטופלים אך ורק באותו בית-חולים שנמצא באזור הביקוש.
חביב קצב:
מאחר שאנחנו נשענים היום בעיקר על דירות עמידר, לכן עיקר הדירות הן בפריפריה ואני רוצה שתכירו בעובדה הזאת.
חביב קצב:
היום יכולנו לאכלס בין 700 ל800- דירות שנמצאות ביישובים פריפריאליים אבל אין לנו רשות לאכלס אותן בגלל שיש לנו בעיה מאוד רצינית עם הרשויות המקומיות.
חביב קצב:
הרשויות המקומיות לא מחברות לנו את המים, לא מוכנות לקבל עולים מחוץ ליישובים שלהן, ומבחינתן זה צודק – מבחינתן, לא מבחינתנו – כי לכאורה אנחנו שולחים לדירות האלה את השכבה הסוציאלית הכי קשה והיישובים האלה זה גם דימונה, גם בית שאן, גם ירוחם, גם קריית שמונה וכולי.
חביב קצב:
זאת אומרת, יש לנו פה בעיה.
חביב קצב:
גם כשיש לנו מלאי של דירות ונניח יהיה תקציב לשיפוץ, נניח שהעולים יסכימו ללכת – וזה לא כל כך פשוט וחלק כי רוב העולים נמצאים כמה שנים בארץ באזורי הביקוש ביחד עם הילדים שלהם ואתה מבקש להזיז אותם, להניע אותם ליישובים פריפריאליים רחוקים – הדירות קיימות.
חביב קצב:
לנושא רשימת הממתינים.
חביב קצב:
בנושא זה הפער הוא עצום בין האנשים שגרים בגוש דן לבין האנשים שגרים ביישובים הפריפריאליים שהם תושבי המקום.
חביב קצב:
תושבי המקום בדימונה, אני הגעתי היום ל98-.
חביב קצב:
בקריית שמונה אני מוכן גם שמישהו שנמצא חודש שיקבל דירה.
חביב קצב:
בגוש דן זה לא חכמה גדולה.
חביב קצב:
באזורי הביקוש אני עומד היום על ממוצע דירות ציבוריות, אני עובד היום על תאריך עלייה שהוא עד יולי 1991 כאשר בחלק גדול מהמקרים אפילו לא הגענו ליולי 1991 אלא לפברואר-מרץ, ויש לנו רשימות להוסטלים ולמקבצים שהתקדמנו יותר ואנחנו בגדול עובדים על דצמבר 1992.
חביב קצב:
זאת אומרת, התור של הקשישים, בגלל כל הפתרונות שהיו, התקדמנו יותר ואנחנו רושמים עד דצמבר 1992 לעומת הדירות הציבוריות שזה מצרך הרבה יותר בעייתי שבו הגענו ברוב אזורי הביקוש ליוני 1991.
חביב קצב:
אם אני אקח את ירושלים או תל-אביב או חיפה, שלושת היישובים הגדולים – רשימת התור גם לקשישים, עדיין לא הגענו ליוני 1991.
חביב קצב:
יש פה עובדה שצריך לדעת אותה.
חביב קצב:
לדוגמה בנצרת סיימנו לפני ארבע שנים לטפל בכל אותם אנשים שעלו עד דצמבר 1991, אבל יש לנו בנצרת עולים שעלו בשנת 1990 והם חסרי דיור כי עולים עוברים לאותם היישובים.
חביב קצב:
הם שומעים שיש שם דירות ולכן עוזבים את היישובים שלהם ועוברים לשם.
חביב קצב:
פעם היה לנו מלאי של דירות, מה שנקרא דירות חדשות, דירות ה8,000- שבעצם זה היה 5,200 דירות.
חביב קצב:
בשנת 1995-94 היה מושג של דירות חדשות, אבל זה היה מושג דירות 8,000.
חביב קצב:
זאת אומרת, אכלסנו אלפי דירות חדשות בנצרת, בעפולה, בצפת, באשקלון, בבאר-שבע וכולי, אבל זה היה מבצע חד-פעמי שכתוצאה מבנייה פתוחה של שרון, כשבנו מאה אלף יחידות דיור, זה מה שזה נתן.
חביב קצב:
כשמחליפים דירות, אני מוציא משפחה ומעביר אותה מדירה אחת לשנייה, הדירה יורדת ממאגר הדיור הציבורי והיא לא חוזרת לעולים.
חביב קצב:
אני רוצה לדבר עכשיו על ועדת חריגים.
חביב קצב:
ועדת חריגים מתכנסת אחת לשבוע, כל יום רביעי בשעה 12:00.
חביב קצב:
הוועדה יושבת בין ארבע לחמש שעות בממוצע.
חביב קצב:
לפני שהנושא מגיע לוועדת החריגים אצלנו הוא עובר טיפול וחוות דעת בוועדה מקומית ומוגשים לוועדה נתונים שונים.
חביב קצב:
ועדת החריגים באה לתת על-פי החלטת הממשלה לאלה שהם גבוליים, שלא זכאים, ולהכניס אותם לרשימת הזכאים.
חביב קצב:
הוועדה לא באה לחלק דירות או להקצות דירות באופן ספציפי כי כל הקצאות הדירות באופן ספציפי מתבצעות בשטח על-ידי ועדות במחוז או בסניף או בלשכה, כל ועדה לפי סמכותה.
חביב קצב:
יש לנו למעלה מעשרים ועדות מחוזיות.
חביב קצב:
ועדת החריגים, כל מה שהיא עושה, היא מכניסה את המקרה למעגל הזכאות.
חביב קצב:
מעבר למקרה של רישום זכאות ספציפית לאדם ספציפי, אם מקדמים בתור, אם נותנים אישור זכאות וקידום בתור, אם מאשרים אדם כזכאי, הוא נכנס לפי מיקומו ברשימת הממתינים.
חביב קצב:
אם הוא לא היה זכאי, הוא נכנס לפי תאריך העלייה שלו לרשימת הממתינים וחוזר לטיפול השוטף של המחוז, הלשכה, הסניף.
חביב קצב:
אם מקדמים אותו בתור, יש תאריך של קידום בתור והוא נכנס כי הוא לא היחידי שקידמו אותו בתור, הוא נכנס ברשימת הקידום בתור לפי הוותיק עד שמגיע תורו בהתאם למצאי הדיור שעומד לרשות הוועדה.
חביב קצב:
יכולה לשבת הוועדה ולומר שיש לה עולים שעלו בשנת 1991, שני עולים שעלו בשנת 1990, יש לה עולים שעלו בשנת 1997 שקודמו בתור בגלל המקרים שעליהם אתם מדברים.
חביב קצב:
זה כל נושא ועדת חריגים.
חביב קצב:
אני רוצה להבהיר בצורה הברורה ביותר ושלא משתמעת לשתי פנים שאין משום החלטת ועדת חריגים משום הקצאת דירה.
חביב קצב:
לא כל בן-אדם שאושר על-ידי ועדת חריגים, משמעותו של דבר הוא קיבל דירה.
חביב קצב:
המשמעות היא שהוא צורף לרשימת הזכאים.
חביב קצב:
בשנת 1995 היה לנו נוהל דיור בוועדת החריגים ועכשיו אנחנו בשלבי תיקון הנוהל.
חביב קצב:
אנחנו מפיקים את הלקחים למרות שלדעתי עוד מעט לא נצטרך את נוהל הדיור כי לא יהיו דירות.
חביב קצב:
מחר יכול להיות מענה אם על-ידי משכנתא מוגדלת או אם זה על-ידי זכאות מיוחדת או על-ידי בניית דירה או על-ידי רכישת דירה או על-ידי תשלום שכר-דירה ארוך טווח.
חביב קצב:
בהתאם להחלטת הממשלה ביום ראשון האחרון, יש ועדה משותפת לאוצר, לשיכון ולקליטה, על-מנת לתת מענה לתמהיל הדירות שייקבע ברשת הביטחון.
חביב קצב:
הממשלה החליטה על מכירת הדיור הציבורי, החליטה לא בחוק אלא בהחלטת ממשלה, לתת רשת ביטחון שמספר הדירות הציבוריות לא ייפול ממספר הדירות שהיה בשנת 1998.
חביב קצב:
זה לא דירות, זה לא שמחר אומרים שאין דירה והולכים לבנות או לקנות דירה אלא זה תמהיל של פתרונות דיור.
חביב קצב:
זה יכול להיות בבניית דירה, זה יכול להיות קניית דירת נ"ר, זה יכול להיות שכירות ארוכת טווח לעשר שנים, זה יכול להיות גם משכנתא מוגדלת כאשר דברים אלה יכולים לתת לאותו אדם יותר אפשרויות.
חביב קצב:
אנחנו הולכים ומצטמצמים כאשר מצד אחד יש לנו רשימת ממתינים הולכת וגדלה.
חביב קצב:
אם למשל היום אנחנו עומדים על ממוצע של שמונים אלף עולים, מבין מספר זה בין 6,000 ל7,000- עולים יהיו זכאים.
חביב קצב:
נכון, תלוי מה אחוז הקשישים ביניהם, יש קשישים שלא עלינו הולכים לעולמם, יש קשישים שהולכים למוסדות גריאטריים, יש גם חד-הוריות שמתחתנות, יש חד-הוריות שמתגרשות.
חביב קצב:
זאת אומרת שהעסק תוסס.
חביב קצב:
הגענו לדוגמה לאלה שהגיעו בשנת 1993 אבל פתאום אומרים שנוספים אנשים שהגיעו בשנת 1990.
חביב קצב:
נוצר מצב שהוא מצב טוב.
חביב קצב:
זאת אומרת, אם אני מסתכל עכשיו בפרספקטיבה משנת 1992 ועד היום, כמות ההוסטלים שנבנתה, לא משנה אם היא הגיעה או לא הגיעה, לדוגמה, אני יכול לפנות לחברי הוועדה כאן בבקשה.
חביב קצב:
יש הוסטל בקריית אתא וההוסטל הזה בקריית אתא עם למעלה מ130- יחידות עומד שומם למעלה משנה למרות שהוא מוכן למגורים.
חביב קצב:
בגלל שראש העיר לא מוכן לתת טופס 4, הבניין הזה לא מתאכלס.
חביב קצב:
הוא רוצה ארבעה מיליון שקלים מס שבח.
חביב קצב:
אני אומר ששני ההוסטלים ששקמונה זכתה בהם לפני שבעה-שמונה חודשים – נווה דוד ורמת אלון – לגביהם קיימנו ועדות, שלחנו את העולים, חלקם יכולים לוותר על החוזים ואנחנו יודעים מה שקורה, הם אנשים מבוגרים, חלקם כבר היו בריאים ואני מקווה שגם עכשיו הם ממשיכים להיות בריאים.
חביב קצב:
עד היום אין לנו אפשרות לשלוח את העולים למקומות האלה.
חביב קצב:
כל נושא אכלוס הקשישים.
חביב קצב:
יש לנו הרבה ועדות.
חביב קצב:
דרך אגב, יש לנו ועדה – וזאת לא החלטת ממשלה – שבודקת עכשיו את הזכאות של העולים ושל הוותיקים.
חביב קצב:
זו ועדה משותפת למשרד השיכון, משרד הקליטה ומשרד האוצר.
חביב קצב:
הבדיקה תהיה בגלל חוק הדיור הציבורי.
חביב קצב:
יש לנו את הוועדה שדיברתי עליה בקשר לתמהיל הפתרונות.
חביב קצב:
יש ועדה שעכשיו אנחנו מקימים שתדון בחלופות לפתרונות דיור.
חביב קצב:
אנחנו באופן הברור ביותר הולכים לשים את כל הפתרונות על השולחן לדיון מחודש.
חביב קצב:
יכול להיות, כפי שאמר יושב-ראש הוועדה, שאפשר לתת לכל משפחה חמישים דולר יותר לתשלום שכר-דירה.
חביב קצב:
אני מאמין שחייבים תמהיל של פתרונות – גם זה, גם בנייה, גם שכירות ארוכת טווח, גם דירות ציבוריות, גם משכנתא מוגדלת, גם חלק קליטה במשפחה אצל הילדים – כי אי-אפשר להתמודד במסה כזאת עם מסלול אחד של פתרונות.
חביב קצב:
חייבים להקים כמה שיותר פתרונות.
חביב קצב:
אנחנו לא מחויבים לכלום, אבל אנחנו באים לוועדה הזאת ואומרים שאם אתם אומרים שנושא המקבצים לא בסדר, אתם אומרים שנושא ההוסטלים הוא לא בסדר – לא אתם אישית אלא הוועדה הזאת – בואו נבדוק את הכל ונכניס את זה.
חביב קצב:
מישהו יצטרך להכריע בחלופות של זמינות.
חביב קצב:
יש נושא מאוד חשוב שלא הוזכר פה והייתי רוצה להזכיר אותו.
חביב קצב:
הייתי ממליץ בפני הוועדה אם אפשר לצרף לוועדה עולים מאתיופיה.
חביב קצב:
אנחנו עומדים לקראת קליטה של עולים מאתיופיה שעומדים להגיע לכאן.
חביב קצב:
אני לא יודע כרגע לאמוד את מספרם.
חביב קצב:
כרגע יש לנו למעלה מ1,800- משפחות חסרות דיור וחלקם נמצאות באתרי קרוואנים, במיוחד בגבעת המטוס או בכניסה לחיפה, והם נמצאים בתנאים לא אנושיים.
חביב קצב:
אנחנו מנסים לעזור עד כמה שמסוגלים כדי להתפנות מהקרוואנים, אבל מספר המתגוררים מקומות האלה הולך וגדל.
חביב קצב:
כאן יש לנו בעיה מאוד רצינית.
חביב קצב:
מצד אחד יש להם משכנתא שאין לאף קבוצה אחרת וזה עומד על ממוצע תקציבי של 425 אלף שקלים, אבל היום יש לנו בעיה מאוד רצינית בקליטתם יש לנו בעיה מאוד רצינית באשדוד.
חביב קצב:
היושב-ראש שאל למה לדוגמה בלוד יש שני הוסטלים וברמלה אין.
חביב קצב:
מבחינת הבנייה, היכן שמשרד השיכון מצא קרקעות והעירייה שיתפה פעולה, שם נבנו הוסטלים.
חביב קצב:
אני יודע שבשלושה מכרזים שהמשרד פרסם, רק במכרז האחרון הוגשה הצעה לרמלה וההצעה זכתה.
חביב קצב:
אני יכול להגיד לכם דבר מאוד פשוט.
חביב קצב:
אנחנו במצוקה מאוד מאוד רצינית בפתרונות הדיור, אנחנו במצוקה מאוד רצינית בהקצאת הפתרונות לזכאים לפי כל סדר עדיפויות.
חביב קצב:
על-מנת לפתור את הבעיה צריך ליצור פתרונות לא שגרתיים.
חביב קצב:
חברת הכנסת לנדבר אומרת שבמשרד השיכון בונים, אבל אני יודע שלא בונים.
חביב קצב:
אני לא אומר את זה כביקורת, לא לצד זה ולא לצד זה, אלא אני מדבר ברמת העובדות ואנחנו יודעים בדיוק את העובדות.
חביב קצב:
משרד האוצר צריך לתקצב ומדובר בכמויות רציניות של כסף.
חביב קצב:
הנושא הזה יגיע לשולחן הממשלה להערכתי תוך שלושת החודשים הקרובים ואני מקווה שיוקל עלינו כדי שנוכל להקל גם על אחרים.
מיכאלה גרזון:
בנוסף לוועדות שמנה חביב קצב יש גם ועדה שיושבת כבר כמה שנים בנושא פתרונות דיור לקשישים שמטרתה בעצם לקדם הקמה של פתרונות כאלה.
מיכאלה גרזון:
בקשר לתור של ממתינים.
מיכאלה גרזון:
כאשר אנחנו מדברים על 2,300 מול 50 אלף זכאים, אני רוצה להגיד שאנחנו סופרים דברים שהם לא בדיוק אותו דבר.
מיכאלה גרזון:
נוהלי העבודה שלנו ושל המשרד לקליטת העלייה שונים.
מיכאלה גרזון:
אצלנו ממתין הוא רק מי שאושרה לו דירה ויש לו בפוטנציאל אפשרות לקבל את הדירה הזאת.
מיכאלה גרזון:
אנחנו לא מכמתים את זה אפילו וזאת שיטת ספירה אחרת, כך שקשה לדבר עליה באותה רמת מושגים.
מיכאלה גרזון:
נכון להיום, כפי שאמר חנן ברטל, אנחנו פחות או יותר מאכלסים חצי-חצי.
מיכאלה גרזון:
חצי מהדירות המתפנות מיועדים לוותיקים וחצי מהדירות המתפנות מיועדות לעולים.
מיכאלה גרזון:
באשר לשכר דירה בדיור המוגן הוותיק.
מיכאלה גרזון:
יש הוסטלים ישנים - ואני לא אחראית על הנושא אבל אני יכולה להגיד מתוך ידיעה – שמוגדרים כהוסטלים ישנים.
מיכאלה גרזון:
המשרד פנה מספר פעמים למשרד האוצר כדי שישווה את התנאים בין אלה לבין אלה, כי למשל באותם הוסטלים אין שירותי רווחה.
מיכאלה גרזון:
סדר העדיפויות מועבר לחברות ובעצם מרגע שהמשרד קבע את סדר העדיפויות, החברה יכולה לאכלס את הזכאים לפי הסדר.
מיכאלה גרזון:
היא קוראת לראשון, מציגה לו את הדירה, אם הוא רוצה – לוקח, אם לא – קוראים לזה שבא אחריו.
מיכאלה גרזון:
באשר לשיפוצים אני לא יכולה לענות.
מיכאלה גרזון:
לא ידעתי שזה יעלה ולא הבאתי את הנתונים אתי.
אביטל טוך:
כשאני ביקרתי בהולנד, חמישים אחוז מהדירות בהולנד הן דירות ציבוריות.
אביטל טוך:
לנו אין איפה לשים את האנשים לא היום, לא מחר ולא מחרתיים מפני שבמדינת ישראל אין דיור ציבורי.
אביטל טוך:
אם הממשלה הייתה באמת בונה דיור, לא היה העניין של המקבצים.
אביטל טוך:
מדובר פה במדיניות של ממשלות ולא במדיניות של ממשלה אחת.
סופה לנדבר:
אתה יושב-ראש חדש ואני מאוד מכבדת אותך על זה שאתה נכנס למיטה החולה ולוקח את הנושאים האלה לטיפולך.
סופה לנדבר:
אני זוכרת שהיו לנו כאן מקרים שמשרד הקליטה היה צריך לאכלס את הדירות שקיבל מעמיגור ומעמידר, אבל הוא החזיר את הדירות בגלל שלא אוכלסו כי הארגון אצלם לא מאה אחוז.
סופה לנדבר:
אני אומרת לך שאני לא רוצה לשמוע ולא מוכנה לשמוע את הדברים.
סופה לנדבר:
אם בן-אדם קיבל דירה של עמיגור או עמידר וקיבל הפנייה ממשרד הקליטה, משרד הקליטה לא מסוגל להחליף את הדירות האלו, שיפנה אותם למשרד השיכון.
סופה לנדבר:
יש לי דרישות, אבל יש לי גם התחייבויות מול האנשים ששלחו אותי לכנסת, ואני חושבת שגם לך.