GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל ביטון:
      העניין של אחדות זה לא מילים גבוהות, זה מה אדם גוזר על עצמו שהוא אומר ולא אומר, מה הוא עושה ולא עושה, ואיזה כללים כולנו נגזור על עצמנו
מיכאל ביטון:
 כשאנחנו במלחמה אנחנו מוצאים את עצמנו בהצעה לסדר על אחדות כי לפעמים את המובן מאליו יש לומר, יש לעשות, יש להנכיח את השיח הזה, לתת לו מקום נחוש מול כוחות שרוצים להביא את זה למקומות של ריב ומדון
מיכאל ביטון:
 מי שרוצה אחדות צריך לעבוד על אחדות, להביא את זה יום-יום, שעה-שעה בכנסת
מיכאל ביטון:
 נודה על האמת שכשלנו בשיח של אחדות חמש שנים רצופות, הבאנו את ישראל לאחת התקופות האיומות ביותר בשיח בין זהויות, בין קבוצות, בין מפלגות
מיכאל ביטון:
 הדבר הזה הביא על מדינת ישראל אסון
מיכאל ביטון:
 השאלה שמרחפת היא אם אחרי המלחמה ניכשל שוב, אם מה שנלמד בדם, בכאב, באובדן, בטרגדיה, בכשל של מדינה, לא יגרום לנו לחזור מהר מידי למקומות הקשים שהיינו בהם קודם?      ביום הזיכרון לחללי צה"ל, כשכיהנתי בתור שר במשרד הביטחון, דיברנו על אחדות בתקופה קשה, בתקופה של עם שחצוי מבחינה פוליטית, בתקופה שהכנסת חצויה ושברירית
מיכאל ביטון:
 שם דיברתי אל המשפחות השכולות ואל החיילים שלי בגולני
מיכאל ביטון:
 דיברנו על זה שהיינו מוכנים לשכב במארב בשלג בלבנון, בג'אבל בלאט, בגלדיולה, בהר דב, למות אחד למען השני, ואז בווטסאפ הקבוצתי שלנו של בני חמישים לוחמים בגולני פתאום עלו העצבים של הפוליטיקה
מיכאל ביטון:
 אמרתי להם, "תגידו, מה יש לכם? למות אחד למען השני אתם מוכנים, אבל לחיות ולדבר נורמאלי אתם מתקשים"
מיכאל ביטון:
 משה מורנו, שהיה סמל שלי בגולני, איבד את בנו איתי בזיקים
מיכאל ביטון:
 איתי היה לוחם במגלן ואח של עמנואל מורנו
מיכאל ביטון:
 משה היה סמל שלי ואחיו היה חייל שלי
מיכאל ביטון:
 משה אמר אתמול לבני גנץ: "בחלקת הקבר שוכבים כל הזהויות, כל עם ישראל
מיכאל ביטון:
 למות ביחד למען המדינה אנחנו יודעים, לחיות למען המדינה אנחנו יודעים, אבל האם אנחנו יודעים לעמוד ביחד?"      כדי שהמילה "אחדות" לא תהיה מזויפת, צריך לזרוע בה סימנים וכללים
מיכאל ביטון:
 כלל ראשון שאני משתדל לגזור על עצמי זה לשמוע את הכאב ואת הדאגה של האחר כשאנחנו נמצאים בוויכוח
מיכאל ביטון:
 אני רוצה לשמוע מהאדם שאני חלוק עליו מה כואב לו ומה מדאיג אותו, כי זה לפעמים ימתן את מעשיי ואת רצונותיי, זה לפעמים יביא אפשרות למפגש בין הכאב והדאגה שלו לכאב ולדאגה שלי
מיכאל ביטון:
 בלי שנהיה קשובים לכאב ולדאגה של צד אחד אנחנו בבעיה
מיכאל ביטון:
 הדבר השני זו דוגמה אישית
מיכאל ביטון:
 כל אחד מאיתנו בכנסת צריך לבדוק מה הוא אומר, איפה הוא אומר, איך הוא אומר
מיכאל ביטון:
 כולנו כשלנו בלשוננו
מיכאל ביטון:
 הגדלות זה להתנצל
מיכאל ביטון:
 אני פעם חתמתי עם אופיר סופר על אמנה להתנהג יפה בבית הנשיא
מיכאל ביטון:
 כשעמיר פרץ עלה ודיבר משהו מדיני שעצבן את אופיר סופר, הוא צעק לו: "אתה אפילו משקפת לא יודע להחזיק"
מיכאל ביטון:
 כשאמרתי לו, "אופיר, מה קרה לך, לא מזמן חתמנו", הוא אמר לי, "מיכאל, צודק", ואז הוא הלך למיקרופון ואמר: "השר,  חטאתי בלשוני, אני מתנצל, זה לא במקום"
מיכאל ביטון:
 הוא תיקן את זה על המקום
מיכאל ביטון:
 הגדלות הזאת של להקפיד על עצמנו היא תנאי שני
מיכאל ביטון:
 התנאי האחרון זה שמי שמאשים צד אחד בזה שהוא הפר את האחדות - גם לא יביא אחדות
מיכאל ביטון:
 מי שיעשה אחדות זה מי שישאל את עצמו איפה הוא טעה במעשיו ובהתנהגותו
מיכאל ביטון:
 לכל צד יש אחריות על אחדות
מיכאל ביטון:
 רק מי שיתקן את עצמו, את קהילתו, את זהותו ואת תפיסותיו, יוכל להביא אחדות
מיכאל ביטון:
 מי שיעסוק בלתקן את השני לא יביא כלום
מיכאל ביטון:
 תודה שעשית את הדיון הזה היום, היושב ראש
אופיר כץ:
תודה לכם על היוזמה
אופיר כץ:
 חבר הכנסת סולומון, בקשה
שמעון סולומון:
תודה רבה, אדוני היושב ראש
שמעון סולומון:
 אני מצטרף לדברים שאמר חברי מיכאל על האתגר המאוד מורכב שיש בכנסת הזאת, כשאתה, אדוני היושב ראש, עומד מולו בגאון, בסבר פנים טובות ובאכפתיות הרבה יותר מאחרים
שמעון סולומון:
 כשאני פונה אליך לא אחת אתה פשוט עוצר שנייה, מקשיב, וזה מדהים
שמעון סולומון:
 זה כל כך חשוב לאווירה שאנחנו יוצרים כאן, ליכולת שלנו ליהנות מכל המוחות, מהיכולות ומהאנשים שנמצאים כאן
שמעון סולומון:
 תודה נוספת לדן אילוז שהציע את ההצעה הזאת
שמעון סולומון:
 הצטרפתי אליה בשמחה רבה
שמעון סולומון:
 זו איזו שהיא המיית לב פנימית שהתפרצה שאני בהחלט מצטרף אליה
שמעון סולומון:
     תראו, אנחנו נמצאים במציאות מאוד מאתגרת שהייתה טרום המלחמה וגם קיימת במלחמה
שמעון סולומון:
 זה יהיה כישלון אם לא ננצל את ההזדמנות של מה שנוצר כאן, לצערנו, מאויבינו
שמעון סולומון:
 בשמחת תורה נפל כאן דבר
שמעון סולומון:
 במציאות הזאת, לצד ההיערכות והמלחמה שאנחנו מקיימים כרגע נגד אויבנו, אנחנו חייבים לראות איך אנחנו משנים תפיסות, איך אנחנו זזים מהמקומות הנוחים לנו
שמעון סולומון:
 כל אחד בחברה הישראלית צריך לראות איך הוא זז מהמקום שהוא היה, כי אי אפשר שמה שהיה לפני שמחת תורה ימשיך להיות אחרי, אסור שזה יקרה
שמעון סולומון:
 כל אחד צריך לבדוק במה הוא יכול היה לעשות את הדברים אחרת קודם לכן, ובעיני זאת הזדמנות גדולה מאוד שצריך לנצל למרות המשבר הכבד שאנחנו נמצאים בתוכו
שמעון סולומון:
      אחדות היא לא אחידות
שמעון סולומון:
 אנחנו רוצים ליצור כאן אחדות עם דעות, מחשבות והשקפות של כל אחד ואחד
שמעון סולומון:
 אין סיכוי שתהיה אחידות כאן, אבל יש ציפייה שתהיה אחדות, יש ציפייה שתהיה ענווה, יש ציפייה שתהיה הקשבה, יש ציפייה שכשאני אומר משהו אני אומר אותו לא רק מרצוני הפרטי אלא גם מגרונו של האחר שחולק עלי, ששונה ממני
שמעון סולומון:
 ברגע שזאת תהיה ההסתכלות על כל משפט ומילה שאני מוציא יכול להיות שהמרחב ירגיש בטוח יותר, מה שימנע את הצורך להתגונן ולהשיב מלחמה שערה
שמעון סולומון:
  יש איזו תחושה שכשאני רוצה להנכיח את העמדה שלי אני מרגיש צורך לפסול את העמדה השנייה
שמעון סולומון:
 אפשר להנכיח עמדה בבהירות ובתקיפות בלי לפגוע בשום עמדה של אדם אחר
שמעון סולומון:
 חבריי חבר הכנסת, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מוכיחים שאפשר להגיד דברים, גם אם הם תקיפים ובהירים, בענווה ובלי לפגוע בעמדתו וסביבתו של אדם אחר
שמעון סולומון:
      אני חושב שיש כאן תפקיד גדול מאוד לתקשורת
שמעון סולומון:
 כשהתחלתי לכהן כאן לפני שנה אמרו לי שאני צריך להיזהר בלשוני כי הדציבלים של המילים שלי גדולים עשרות מונים ממה שאני מכיר
שמעון סולומון:
 שמעתי את המשפט ולא הבנתי עד כמה הוא נכון
שמעון סולומון:
 אתמול כשהייתי בניחום אבלים בקרית גת מישהו אמר לי את מה שאמרתי
שמעון סולומון:
 אנחנו צריכים להבין מה אנחנו אומרים
שמעון סולומון:
 גם לתקשורת יש אחריות
שמעון סולומון:
 התקשורת היא המנוע, היא הכלי שדרכו אנחנו מפיצים את הדברים שלנו
שמעון סולומון:
 התקשורת צריכה לאסור אמירת דברים שגורמים למחלוקות, היא צריכה להנכיח אנשים שמביאים אחדות, שמדברים שלום, שמדברים בענווה, שמדברים באכפתיות, שאומרים דברים בהירים
שמעון סולומון:
 לעיתים אני בתחושה כזאת שמי שנוכח בתקשורת זה מי שצועק יותר, זה מי שאומר אמירות שמייצרות איזו שהיא מחלוקת, אמירות שמייצרות נוכחות גבוהה
שמעון סולומון:
 האחריות היא קודם כל עלינו, על המנהיגים, אבל היא גם על התקשורת
שמעון סולומון:
       צריכים להיות מנגנונים של אכיפה פיקוח
שמעון סולומון:
 היה לי מאוד קשה לשמוע אתמול את הסופר חיים באר
שמעון סולומון:
 לא שמעתי את החלק שלו לפני ארבע שנים, לא הכרתי את זה, אבל אתמול זה הוכיח את מה שהיה לפני ארבע שנים
שמעון סולומון:
 הוא אמר דבר נורא על קבוצה גדולה, אידיאולוגית, שלוקחת חלק בכל שדרות ההנהגה והעשייה בציבוריות הישראלית
שמעון סולומון:
 לשמוע אותו קורא לציבור במילה שאני לא רוצה לחזור עליה - מאוד קשה
שמעון סולומון:
 אסור שלמילים האלו תהיה נוכחות
שמעון סולומון:
 אנחנו חייבים כולנו, אם מימין ואם משמאל, להוקיע את זה
שמעון סולומון:
 ברגע שאתה מוקיע אין לגיטימציה לצד השני לומר את הדברים האלה
שמעון סולומון:
 על מה חרבה ירושלים? על שני דברים: אחד, על זה שדנו דין תורה, שפסקו בדיוק לפי הדין
שמעון סולומון:
 צריך ללכת לפנים משורת הדין, להקל, לעשות דברים שיתנו לאנשים להרגיש יותר נוח
שמעון סולומון:
 גם אם אתה חושב שהוא לא צודק, גם אם אתה חושב שהוא טועה, תלך לפנים משורת הדין
שמעון סולומון:
 על מה עוד חרבה ירושלים? על שנאת חינם
שמעון סולומון:
 אני צריך לאהוב כל אדם
שמעון סולומון:
 בווטסאפ שלי כתוב "אהבת ישראל בנשמה"
שמעון סולומון:
 אני אוהב כל אדם באשר הוא אדם
שמעון סולומון:
 ביום הזיכרון האחרון התלוויתי לחברי מיכאל בבית העלמין בירוחם, הראינו שאנחנו ביחד זוכרים את נופלנו, שאנחנו לא מוכנים להשאיר את הוויכוח שלנו בקרב חיילינו
שמעון סולומון:
 הלוואי והשיח הזה יימשך באיזו שהיא צורה בחוץ, הלוואי ואנשי התקשורת שנמצאים כאן יגידו, "וואלה, היה דיון היום על אחדות, אלה הדברים שנאמרו שם"
שמעון סולומון:
 אני רואה אנשים שמשקיעים הון כסף מכיסם הפרטי כדי לעזור לאדם כזה או אחר בשעת המלחמה, ואנחנו גם רואים איך האנשים יוצאים לקרב
שמעון סולומון:
 אתמול קיבלתי ווטסאפ  מלוחם מבוגר עם שבעה ילדים שנמצא כרגע בחזית
שמעון סולומון:
 הוא סיפר לי שרגע לפני שהוא הסתער על כמה מחבלים פנה אליו אחד החברים שלו, בחור צעיר עם עגילים וקעקוע, ואמר לו, "אני מסתער במקומך, לך יש שבעה ילדים"
שמעון סולומון:
 זה מדהים שבן אדם מסכן את חייו בשביל אדם אחר
שמעון סולומון:
 למה שהעם הבריא והעוצמתי הזה לא יקרין עלינו, המנהיגים, לשקול ולחשוב על כל מילה שאנחנו מוציאים?       אימא שלי אמרה לי לפני כמה שנים, אחרי שהיא ראתה בטלוויזיה שאנשים הכו וזרקו דברים על שוטרים בהפגנה, שלא ייתכן שבמדינת ישראל אזרח ירים קול או ירים יד על מישהו מהממשלה, מהמלכות
שמעון סולומון:
 אני רואה לפעמים אנשים מדברים בבוז, במילים קשות כלפי שרים, כלפי ראש ממשלה, כלפי קציני צה"ל, כלפי אנשים שנושאים במשרות חשובות
שמעון סולומון:
 הכבוד שלהם זה הכבוד שלנו
שמעון סולומון:
 אם אני חולק עליהם, יש לי זמן לבוא ולהביע את זה בקלפי בצורה מכובדת
שמעון סולומון:
 ברגע שאנחנו, המנהיגים, מתלהמים, מקללים ומשווים אנשים לכל מיני דברים איומים ונוראים, אל לנו להתפלא שהשיסוי החברתי יהיה כזה גדול
שמעון סולומון:
      אני שמח על הדיון הזה, הוא חשוב
שמעון סולומון:
 אני מקווה ומתפלל שלדיון הזה יהיו איזה שהם דציבלים החוצה ובעזרת השם כל אחד מאיתנו יזוז קצת הצידה ויוכל לכבד גם את מי שחולק עליו ואומר דברים שונים ממנו
אופיר כץ:
 חבר הכנסת רוט, בקשה
משה מרון:
תודה רבה, אדוני היושב ראש, על הדיון החשוב
משה מרון:
 גם אני מסיים שנה ראשונה בתור חבר כנסת
משה מרון:
 תאחלו לי שנים רבות, אני מקווה, ואריכות ימים
דן אילוז:
לא בטוח אם זו ברכה או קללה
שמעון סולומון:
אנחנו מאחלים לך שנים רבות
אופיר כץ:
אני לא בטוח שזה אריכות ימים
משה מרון:
על הנושא של אחדות אפשר לדבר שעות, על החשיבות של העניין, אבל אני רוצה לדבר על החלק המעשי
משה מרון:
 אנחנו, היות ואנחנו מכירים את החשיבות, צריכים להשקיע בצד החינוכי של העניין
משה מרון:
 בכנסת יש לנו שתי משימות: משימה אחת היא סור מרע
משה מרון:
 אנחנו צריכים לחדד ולחזק את הסנקציות שיש לוועדת האתיקה
משה מרון:
 אם לא דרך רצון טוב, זה צריך להיות דרך הסנקציות
משה מרון:
 לכל כינויי הגנאי בכנסת, לכל הנושאים האלה שמובילים ומעודדים את המריבות צריכים להשתמש בסנקציות
משה מרון:
 משימה שנייה היא עשה טוב
משה מרון:
 נציגי הציבור צריכים להיות אלה שלא מפחדים לעמוד נגד הזרם
משה מרון:
 יש כמה וכמה חברי כנסת באופוזיציה שלא מצא חן בעיניהם סגירת הכבישים אבל הם פשוט לא העזו להגיד מילה אחרי מה שהיה פה בשנה שעברה, הם פחדו להגיד
משה מרון:
 נציגי הציבור צריכים להיות הראשונים שיעמדו ויגלו מנהיגות, הם אלה שצריכים להגיד, "הדבר הזה לא מוציא חן בעיני, גם אם זה בא מהמחנה שלי"
משה מרון:
      חבר הכנסת מיכאל ביטון הזמין אותי כשהייתי חבר כנסת חדש לבוא איתו לצפון
משה מרון:
 הוא גילה מנהיגות בכך שהוא ניסה לשתף כמה שיותר אנשים מהקואליציה בפעילות למען דברים טובים למדינה
משה מרון:
 הלוואי שירבו כמותו, הלוואי והרבה יעשו כאלה דברים
משה מרון:
 אנחנו צריכים לחזק את הנציגים הטובים והמכובדים שיש באופוזיציה, ויש כאלה
משה מרון:
 כל הכבוד לחילי טרופר שנסע ביום העצמאות לעשות איזה שהוא יום פיוס
משה מרון:
 את כל הדברים האלה אנחנו צריכים לעודד
משה מרון:
 גם עכשיו, תוך כדי שאנחנו יושבים כאן, יש בכל מיני מקומות אנשים שלועגים ומגחכים על זה שעושים חוק אחדות
משה מרון:
 אנחנו צריכים לא לשים לב
משה מרון:
 אני יודע שיש כאלה שיראו בהושטת היד חולשה שלנו, שינסו לכפות את הדעה שלהם עלינו
משה מרון:
 אנחנו צריכים לעמוד נגד הלעג ולהתייחס לאחדות הזאת
משה מרון:
 אפילו אם יש כאלה שחושבים שזה מעושה, עדיף אחדות מעושה מאשר מחלוקת אמיתית
משה מרון:
      תודה רבה שהעלית את הדיון
משה מרון:
 צריכים להמשיך להעלות את זה, צריך להמשיך לעודד את הדבר הזה
משה מרון:
 תודה לדן שכל כך השקיע בדבר הזה
משה מרון:
 תמשיכו, נעשה חיל, ובדרך הזאת נביא ישועה גדולה לעם ישראל
אופיר כץ:
תודה רבה, חבר הכנסת רוט
אופיר כץ:
 עליזה לביא, בקשה
עליזה לביא:
תודה, אדוני היושב ראש, ותודה לך, חבר הכנסת אילוז, על היוזמה
עליזה לביא:
 אני שמחה להיות בדיון החשוב הזה
עליזה לביא:
  חברתי טלי דביר לבנת ואני ייסדנו לפני כשנה פורום של 120 מנהיגות מחברות
עליזה לביא:
 אני קודם כל רוצה להודות לך, אדוני היושב ראש על חוק חשוב שלנו, אחד החוקים היותר חשובים שמדברים על אחדות, וזה חוק הארוסות
עליזה לביא:
 הגשנו אותו ב"צוק איתן", אבל לא הצלחנו לתקן ולשנות
עליזה לביא:
 זה חוק שיעלה לדיון ראשון בהסכמה מאוד רחבה בבית הזה ואני מודה לך על היוזמה להעלות את זה מחדש
אופיר כץ:
תודה לך שהצפת את זה בפניי
עליזה לביא:
החברה האזרחית מובילה תמיד אבל במיוחד בארבעת החודשים האחרונים
עליזה לביא:
 כדאי שנשאל את עצמנו איך אנחנו מתקנים, כי לא תמיד אנשים שיושבים בבית הזה מבינים את ההשלכות של כל מילה, של כל התנהלות, של כל דרך
עליזה לביא:
 אני מודה לכם, משום שעצם הדיון הזה מלמד שיש פה אנשים שזה חשוב להם
עליזה לביא:
 באופן האישי אתם נפלאים, רק שזה לא יוצא כך החוצה
עליזה לביא:
 השאלה איך עושים את זה, איך מתקנים
עליזה לביא:
      יצאנו לדרך בפורום 120 מנהיגות מחברות ושאלנו איך אפשר לתקן את כל השסע הנורא הזה
עליזה לביא:
 הבן שלי, שחזר לפני כמה ימים אחרי שלושה חודשים, לפני שהוא עזב את התינוק שלו ויצא לדרך מאוד ארוכה הוא אמר לי, "אימא, תדאגי שכאן, בעורף, לא תפילו אותנו"
עליזה לביא:
 מה שאנחנו עושות בפורום 120 מנהיגות מחברות זה קודם כל לחזור להקשיב אחת לשנייה
עליזה לביא:
 איבדנו את יכולת ההקשבה שלנו
עליזה לביא:
 צריך לחזור להקשיב ולנסח מחדש את הקודים של ההתנהגות בינינו
עליזה לביא:
 לקחנו על עצמנו לנסח אמנה של מנהיגים ומנהיגות שנשיק אותה בבית הנשיא ב-4 באפריל
עליזה לביא:
 אני אשמח מאוד, אדוני היושב ראש, שבדרך כזאת או אחרת אנשים בבית הזה יהיו שותפים
שמעון סולומון:
אם תזמיני נגיע
עליזה לביא:
אנחנו נזמין
עליזה לביא:
 היה חשוב לנו לבוא לכאן ולשתף אתכם, משום ששותפים לפורום הזה גם נשים  מהר המור וגם נשים משלום עכשיו
עליזה לביא:
 תהליך ארוך, אדוני, של שנה שאנחנו מהלכות בדרכים, פוגשות, לומדות, שומעות, רואות
אופיר כץ:
השנה הזאת נחשבת כמו 7 שנים
עליזה לביא:
נכון
עליזה לביא:
 ידענו אולי לפני שצריך לבוא ולהתכנס
עליזה לביא:
 רבות מאיתנו עם הרבה מאוד ניסיון בשדה החברתי, האזרחי והפוליטי
עליזה לביא:
 היינו מבקשים, אדוני היושב ראש, לקיים איזה שהוא פורום בכנסת כדי שהראשונים שיובילו את הסמינר הראשון של יישוב סכסוכים יהיו חברי הכנסת
עליזה לביא:
 מאוד נשמח שאחד הפרויקטים הראשונים, אחד הסמינרים הראשונים יהיו פה בין חברי הכנסת, וכמובן לחתום על האמנה
אופיר כץ:
את זה אני צריך להגיד ליושב ראש הכנסת, זו החלטה שלו, אבל אני אעביר עם המלצה חמה
עליזה לביא:
אנחנו נעשה את זה גם מול יושב ראש הכנסת
אופיר כץ:
ברגע שהוא יאשר אנחנו נצטרף
עליזה לביא:
אני בטוחה שיושב ראש הכנסת חבר הכנסת אמיר אוחנה יאמץ
עליזה לביא:
 אני קוראת לכם כפרקטיקה של הדיון החשוב הזה שיזמתם
עליזה לביא:
 אם מצאתם ביום העמוס הזה עם כל מה שקורה פה בבניין לבוא לכאן ולדבר, אני אשמח מאוד שיחד עם טלי שותפתי ועוד חברות רבות שאנחנו נציגות שלהן לעשות את הדברים האלה
אופיר כץ:
תודה שהגעת
אופיר כץ:
 חברת הכנסת גלית דיסטל, בקשה
גלית דיסטל אטבריאן:
דן, תודה רבה על הדיון החשוב הזה
גלית דיסטל אטבריאן:
 אני מסתובבת כל הזמן בוועדות החינוך, בוועדות הבריאות  שמפוצצות
גלית דיסטל אטבריאן:
 בעיני, הוועדה הזאת היא הבסיס להכל
גלית דיסטל אטבריאן:
 הייתי בטוחה שהאולם פה יהיה מלא עד אפס מקום
גלית דיסטל אטבריאן:
      זה לא סוד וזה הפך לשיחת היום הריאיון שעשיתי אצל ליאור קינן בדיוק בנושא הזה
גלית דיסטל אטבריאן:
 לצערי, מתוך כמה שניות של פרומו עלו דברים שלא שיקפו את התמונה המלאה
גלית דיסטל אטבריאן:
 במהלך הריאיון, במהלך הפרומו של הכמה שניות, אמרתי שיש בערך 100 נשים
גלית דיסטל אטבריאן:
 לא הייתה לי רשימה של 100 נשים
גלית דיסטל אטבריאן:
 המילה "מאה" ברחה לי מהפה בלי שחשבתי עליה לפני כן
גלית דיסטל אטבריאן:
 יכול להיות שזה 10,000, יכול להיות שזה 1,000, ויכול להיות שזה הרבה יותר
גלית דיסטל אטבריאן:
 בעיני, כל מי שלא ידע בשנה האיומה ביותר בתולדות מדינת ישראל לעצור בזמן ולהגיד, "אוקי, לא רפורמה ולא אנטי רפורמה, שום דבר לא שווה את הפירוק הזה", וכל אחד שהמשיך לדהור, בין אם הוא בתקשורת, בין אם הוא מוביל ברשתות, בין אם הוא פוליטיקאי, בין אם הוא סתם צייצן עם הרבה עוקבים – שם אבן בחומה
גלית דיסטל אטבריאן:
 מאז הריאיון קורה דבר מאוד מוזר: בצד השני של המפה הפוליטית אנשים אומרים תודה, רק שאף אחד לא חושב לתקף ולתת איזה שהוא מעמד של הכרה שזה בסופו של דבר מה ששני הצדדים רצו בשנה האיומה הזאת - אלה רצו הכרה בצביון החיים שלהם ובחופש שלהם, אלה רצו הכרה ריבונית בידיעה שהפתק שלהם בקלפי הוא לא קונפטי
גלית דיסטל אטבריאן:
 שני הציבורים רצו הכרה, שני הציבורים דומים אחד לשני ב-80% מהסוגיות, ושני הציבורים פצעו אחד את השני בצורה כזאת שאם לא יהיה לה תיקוף, אם לא יהיה לה פיוס ואנשים לא ייקחו אחריות, אני לא רואה, אני באמת לא רואה איך אנחנו מתקדמים אחרי השבר הביטחוני הזה
גלית דיסטל אטבריאן:
      כל חורבן, כל גלות, כל אסון התחילו בזה שאנחנו מתקוטטים אחד עם השני
גלית דיסטל אטבריאן:
 זו כאילו הקללה הנצחית של העם היהודי
גלית דיסטל אטבריאן:
 אני מרגישה שמתוך 120 חברי כנסת אני היחידה שלא רק מדברת אחדות אלא אשכרה מסכנת את עצמה פוליטית, באה עם הבייס שלה בכאב עצום
גלית דיסטל אטבריאן:
 אני יודעת כמה הבייס שלי לא אהב את מה שעשיתי, ולשיטתו הוא צודק כי היד שאני הושטתי לא פגשה יחד אחות
גלית דיסטל אטבריאן:
 זה נורא קל לדבר על אחדות, זה נורא קל לומר שאחדות זה שאני צדקתי ועכשיו בואו תבקשו סליחה ואולי אני אקבל אותה, אבל זו לא אחדות
גלית דיסטל אטבריאן:
 אחדות זה מאמץ, אחדות זה כנות, אחדות זה לתת תוקף לכאב שהיה פה לצד הנגדי
גלית דיסטל אטבריאן:
 זה שאני לבד במערכת הזאת, בעיני זה פשוט לא נורמאלי
גלית דיסטל אטבריאן:
 זה שאני היחידה שהשתנתה אחרי הטבח והאסון הזה, בעיני זה לא נורמלי
גלית דיסטל אטבריאן:
      היו פה אנשים שזרקו עליהם כסף כמו שעשו ליהודים בשואה ואף אחד לא התנצל על זה, היו פה ציבורים שנאמר עליהם שהם לא תורמים, שהם לא נושאים בעול, שהם פרזיטים, שהם משתמטים
גלית דיסטל אטבריאן:
 היום אנחנו רואים את הילדים של הציבורים האלה מקיזים דם בעזה
גלית דיסטל אטבריאן:
 מישהו צריך להתנצל על זה
גלית דיסטל אטבריאן:
 היו פה ציבורים שבמשך שבעה עשורים זעקו על זה שהקול שלהם, על זה שהממסד הישראלי מנוכר אליהם, ואני מדברת על הציבור בפריפריה שנאמרו עליו דברים גזעניים ואיומים בשנה האחרונה
גלית דיסטל אטבריאן:
 אף אחד מנציגי המחאה מהצד השמאלי של המפה הפוליטית ומאנשי התקשורת לא בא לציבור הזה ואמר, "אנחנו מתנצלים, אנחנו מכירים בכם, אנחנו רוצים לקחת את כל הדברים האיומים שאמרנו עליכם בחזרה"
גלית דיסטל אטבריאן:
 את הממשלה מותר להתקיף מפה עד הודעה חדשה, בשביל זה אנחנו פה
גלית דיסטל אטבריאן:
      שימו לב מה עשיתי - לא זזתי מילימטר מהעמדות שלי, לא זזתי מילימטר מהתמיכה שלי בראש הממשלה, לא זזתי מילימטר מהתמיכה שלי ברפורמה
גלית דיסטל אטבריאן:
 כל מה שעשיתי זה לומר לאנשים מהצד השני של המפה הפוליטית, "סליחה אם גרמתי לכם לפחד, סליחה אם גרמתי לכם להרגיש שהקול שלכם לא חשוב, סליחה אם בשם הציבור שלי נקראתם אנרכיסטים כשבעצם דיממתם את הפחד שלכם ברחוב"
גלית דיסטל אטבריאן:
 אני מאז הטבח איבדתי חשק לריב עם יהודים, אני מאז הטבח מרכזת את כל הרגשות השליליים שלי באויב, אבל אני לא רואה יד מושטת
גלית דיסטל אטבריאן:
 אם לא תהיה יד מושטת, כולל המחיר הפוליטי שהיד המושטת הזאת תצטרך לתת כמו שאני שילמתי את המחיר הזה, לא יהיה פה פיוס, תהיה פה הכנעה
גלית דיסטל אטבריאן:
 אם הצד השני חושב שהציבור הימני צריך לבוא ולהגיד, "טעינו, הכל רק עלינו, אתם 100% צודקים", אז הוא רק מחפש הכנעה, הוא לא מחפש פיוס ולא מחפש אחדות
גלית דיסטל אטבריאן:
 המצב שלנו היום הוא רע מאוד - תולשים בברלין, בלונדון, בניו-יורק תמונות של תינוקות שלנו שנמצאים בשבי
גלית דיסטל אטבריאן:
 לא תולשים תמונה של כלב שהלך לאיבוד, אבל של תינוק יהודי כן
גלית דיסטל אטבריאן:
 אם שחקן רק מציין על התחבושת שלו את התאריך של הטבח, הוא חוטף על הראש, הוא צריך להיות מובל לישראל
גלית דיסטל אטבריאן:
 באוניברסיטאות הפרוגרסיביות שמעלות את דגל הפמיניזם עומדות נשים פמיניסטיות אדישות לחלוטין לזה שאולי גם עכשיו יש נשים יהודיות שעוברות את כל המנעד של ההתעללות המינית בשבי של מפלצות החמאס
גלית דיסטל אטבריאן:
 אנחנו לבד בעולם
גלית דיסטל אטבריאן:
 אם לא נסכים להתפייס, אם לא נשכיל להבין שברגע הקריטי כשהסכנה תדפוק בדלת מי שיגן על הרלביסט זה הביביסט ומי שיגן על הביביסט זה הרלביסט
גלית דיסטל אטבריאן:
 אם לא נשכיל להבין שהעובדה שהחייל מהקיבוץ, החייל מהפריפריה והחייל מההתנחלויות צריכים לעשות בייביסיטר לעורף ולהתחנן "סתמו את הפה אם אין לכם משהו מאחד להגיד", זאת תהיה חרפה אמיתית
גלית דיסטל אטבריאן:
 יש להם מספיק על הראש, הם לא צריכים לדאוג גם לנו פה
גלית דיסטל אטבריאן:
 אף אחד לא עושה את האקסטרה מייל
גלית דיסטל אטבריאן:
 כולם מתהדרים באחדות, אבל כולם ממשיכים לפלג – "אתה מכונת רעל", "הדם על הידיים שלך"
גלית דיסטל אטבריאן:
 כלום לא השתנה
גלית דיסטל אטבריאן:
      האלמנט של האחדות הוא אלמנט ביטחוני ראשון במעלה
גלית דיסטל אטבריאן:
 אם נישאר כל כך מפולגים - הסכנה כבר דפקה בדלת
גלית דיסטל אטבריאן:
 אם נמשיך למשוך אחד לשני את השיער, לשנוא אחד את השני בקללה הנצחית של העם היהודי שלא נגמרת, ואם לא יקומו עוד אנשים ויכירו בכאב של המחנה השני שנפגע פה, אז המצב שלנו לא טוב
גלית דיסטל אטבריאן:
 אני מודה לך, אופיר, על הדיון החשוב הזה
גלית דיסטל אטבריאן:
 מבחינתי, האולם הזה היה צריך להיות מפוצץ באנשים שרוצים לדבר כך שלי לא יהיו כל כך הרבה דקות לומר את דבריי
אופיר כץ:
תודה, גלית
אופיר כץ:
 ד"ר יצחק קליין, פורום קהלת, בקשה
יצחק וקנין:
חבר הכנסת אילוז הזמין אותי בגלל שהוא מכיר אותי מהעבודה שלי בפורום קהלת, אבל אני רוצה להגיד שאני לא מייצג פה את פורום קהלת, אני מייצג את עצמי
יצחק וקנין:
 יש שסע בעם
יצחק וקנין:
 השסע הזה לא הולך לשום מקום אם לא מטפלים בו
יצחק וקנין:
 הציבור מחולק לשני מחנות גדולים, לא חשוב מי גדול יותר ומי המיעוט
יצחק וקנין:
 כל חלק מרגיש כבר היום שפוגעים בו פוליטית, שפוגעים בזכויות שלו, וכל צד חושש מפני העתיד עשרות מונים, כאשר החשש של כל צד מוצדק
יצחק וקנין:
 אני, כמי שתרמתי את חלקי הקטן יחסית להצעת הרפורמה, לא הבנתי לפני 12 חודשים עד כמה הדבר נכון לשני הצדדים, ועל זה דווה ליבנו
יצחק וקנין:
      אני לא חושב שיש הוקוס פוקוס שאפשר להכניס לתקנון הכנסת שיתקן את המצב, לכן באתי פה עם הצעה
יצחק וקנין:
 בתוך כל הדברים שנאמרו פה על תרבות הדיון, ואין לי מה להוסיף כי חבר הכנסת ביטון אמר את הכל, יש מילה אחת שלא שמעתי מפי חברי הכנסת, על אף שחבר הכנסת סולומון וחברת הכנסת דיסטל התקרבו לזה, והיא המילה "פשרה"
יצחק וקנין:
        באתי לדבר על הצעה מאוד מעניינת של פרופסור ברק כהן מהאוניברסיטה העברית ששבתה את ליבי המקצועית, והיא להקים מועצה מכוננת
יצחק וקנין:
 אני חושב שיש ערך בלהוציא את הנושא של פשרה מחוץ לכנסת, אבל אם הדבר הזה נשאר בתוך הכנסת, כלומר שהכנסת מקימה קבוצה, ועדה או מסמיכה גוף חיצוני  שפועל בסמכות הכנסת כדי למצוא פתרון, אז מי ששייך לקבוצה הזאת, מי שמדבר בעדה ומי שעובד בתוכה צריך לעבוד לקראת פשרה
יצחק וקנין:
 תודה רבה
אופיר כץ:
תודה רבה לך, אדוני
אופיר כץ:
 אביטל פרידמן, המכון הישראלי לדמוקרטיה
דניאל פרידמן:
אני מאוד מתחברת למה שיצחק קליין אמר וחושבת שזו גם המסקנה המרכזית שצריכה לצאת מהדיון הזה
דניאל פרידמן:
 המטרה של הכנסת ופרלמנטים בעולם היא לא לייצר איזו שהיא אחידות, אלא לנהל קונפליקט בצורה מתורבתת, לצאת עם פשרות ועם איזה שהוא משהו שיש לו אחריות כלפי הציבור
דניאל פרידמן:
      יש המון מנגנונים שהמכון הציע כבר הרבה מאוד שנים שיהפכו את השיח בתוך הכנסת ליותר מקצועי, בין אם זה הורדת העומס על חברי הכנסת כדי שהדיונים בוועדות הכנסת יהיו הרבה יותר מקצועיים, בין אם זה חיזוק הצוות המקצועי, וכן הלאה
דניאל פרידמן:
 שום מנגנון מוסדי שאני מכירה לא יוביל למצב שבו חברי כנסת יבינו את האחריות שיש להם על השיח הציבורי באופן שהם מתנהלים פה
דניאל פרידמן:
 החוכמה פה היא לא לנהל דיון עם מי שקרוב אליי, אפילו אם הוא מהצד השני של המתרס, אלא לנהל דיון עם בן אדם שיש ביני ובינו פער תהומי אבל אנחנו יכולים להקשיב אחד לשני ולהסכים על איזה שהם גבולות גזרה מסוימים – דמוקרטי, יהודי
דניאל פרידמן:
 אני יכולה לתת לכם המון מנגנונים שיחזקו את המקצועיות של הכנסת, יחזקו את הכוח של הכנסת, אבל נראה לי שזה לא המקום כרגע
דן אילוז:
אנחנו נשמח לקבל
דניאל פרידמן:
אני מאוד אשמח לדבר עם מי שרק רוצה שיח אחד על אחד, או לנהל דיון בוועדה ספציפית על זה כדי לחזק את הכוח של הכנסת מתוך הבנה שלדברים שמתנהלים כאן יש השלכה בציבור
דניאל פרידמן:
 צריך לזכור שהאחריות היא של חברי הכנסת, לא צריך לדרוש מהציבור להתנהג בצורה אחרת
דניאל פרידמן:
 אנחנו יכולים ללמוד דוגמה מהצבא, מה שאולי יזיז דברים
אופיר כץ:
 טלי דביר לבנת, מייסדת פורום 120 מנהיגות מחברות
טלי דביר לבנת:
אני שומעת פה את הדיון ומקווה שלכל אחד ואחד כאן יש את האמרה שרודפת אותי מאז הטבח של ה-7 באוקטובר, והיא "במותם ציוו לנו את התכל'ס"
טלי דביר לבנת:
 בגלל התכל'ס הקמנו את 120 מנהיגות
טלי דביר לבנת:
 כמו שעליזה חברתי סיפרה, אנחנו ב-120 מנהיגות מחברות בין מנהיגות של קהילות, כאשר שם תוכלו לראות  פרסומאית תל אביבית כמוני יושבת ליד בחורה מהר המור, באמת אנשים שונים שיושבים אחד ליד השני ומדברים את השיח הזה
טלי דביר לבנת:
 יש בעם אחרי ה-7 באוקטובר רצון לדבר
טלי דביר לבנת:
 שכל אחד יחשוב עם עצמו כמה חברים שונים ממנו יש לו בקאדר, שכל אחד יסתכל ימינה ושמאלה פה בחדר ויראה מי לא נמצא בכיסאות לידנו
טלי דביר לבנת:
 מה שאנחנו עושות ב-120 מנהיגות מחברות זה מוודאות שמי שלא נמצא בחדר יהיה בחדר, דואגות כדי לייצר שיח תכל'ס
טלי דביר לבנת:
      את הכאב בבטן כולנו הרגשנו הרבה לפני ה-7 באוקטובר
טלי דביר לבנת:
 כבעלים של משרד פרסום וואן יצרתי את שמלת 12 השבטים שליהי לפיד לבשה בסיום הגאלה
טלי דביר לבנת:
  אפילו כשניסיתי לחבר 12 מעצבים שונים בתוך שמלה אחת - לא התחבר, כל שכן עם
טלי דביר לבנת:
 אנחנו פה כשבטים לא עד הסוף מתחברים
טלי דביר לבנת:
 המחויבות שלכם כמחוקקים היא לייצר עבורנו, עבור הילדים שלנו, עבור הבת שלי, כמה שיותר פלטפורמות כדי לייצר חברויות שכאלו
טלי דביר לבנת:
       כבר בצוהריים של אותה שבת, כשקיבלנו את כל התמונות מהחזית ואת הידיעות על כך איבדנו חברים יקרים והבנו את גודל השבר, הקמנו חמ"ל משפחות שכולות
טלי דביר לבנת:
 אנחנו בפורום היינו אצל מעל 500 משפחות שכולות
טלי דביר לבנת:
 במהלך הביקורים האלה נקרע הלב
טלי דביר לבנת:
 אני רוצה לסיים בשיר שכתבתי אחרי אחד הביקורים
טלי דביר לבנת:
 משאלה
טלי דביר לבנת:
 "מלחמה זה לגדולים", אמרה לי אימא
טלי דביר לבנת:
 טוב שלא פגשה את הילדה בת ה-3 שגרה במלון כי פוצצו לה את הסלון
טלי דביר לבנת:
 וכשציפי שאלה "מה תרצי להיות כשתהיי גדולה", לא ענתה "הטייסת שמטיסה פצועים או זמרת המלחמות ששרה בבסיסים", אלא חייכה עם גומה וענתה, "לגדול"