GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אפרת רייטן: יש בכך מחשבה שכולנו צריכים לחשוב עליה, ולחפש דווקא את התמריצים החיוביים שבהם ניחשף, ולא רק את התמריצים השליליים, שאם נאכל אחד את השני, נריב אחד עם השני, אז נקבל כותרות הן ברשתות החברתיות, והן ברשתות הגדולות, ובתקשורת הנרחבת.
אפרת רייטן: אני יודעת שזה כמעט מאבק נאיבי, כי בסופו של דבר הרבה יותר קל והרבה יותר כיף לראות את המאבק הזה ואת המלחמה הזו מאשר לראות דברים אחרים.
אפרת רייטן: אבל רוב הזמן כשהציבור מבקש מאיתנו, והקשבתי לך היטב, מאיה, וממש שמעתי את הכמעט תחינה בקול שלך, כשאת אומרת: בבקשה, תעשו את הדברים אחרת בשבילנו.
אפרת רייטן: בסוף אנחנו שלחנו אתכם, ואנחנו מבקשים מכם עכשיו חזרה לנהוג אחרת, להתנהג אחרת, לכבד אחד את השני בצורה שונה.
אפרת רייטן: כן, זה נוגע בי.
אפרת רייטן: אני מודה לך על הדברים האלה, ואני לוקחת את זה לתשומת ליבי.
אפרת רייטן: וככה אני מקווה שגם אני אמשיך לנהוג בוועדה שלנו, שכבר קיימת קרוב לחצי שנה.
אפרת רייטן: אני שמחה להגיד שיש מחלוקות קשות מאוד לגבי הדרך, חברי האופוזיציה יושבים, חלקם כבר חברים, חלקם לא, אבל מגיעים, והם בהחלט מביעים את דעתם, ואף חבר ועדה או אף חבר כנסת לא הוצא מעולם מהדיונים אצלנו.
אפרת רייטן: אנחנו מצליחים להגיע או להבנות או להישאר במחלוקות, שזה גם בסדר, כמו שאמרת, מאיה.
אפרת רייטן: אבל אנחנו עושים את המקסימום כדי לנהל דיונים כמו שצריך, כי אני כל הזמן חושבת על כך שגם לסגנון, מעבר לתוכן, יש חשיבות גדולה מאוד מאוד.
אפרת רייטן: אז תמריצים חיוביים זה דבר חשוב מאוד.
קרן ברק: תמריץ חיובי זה העלאה במשכורת, נגיד.
ניר אורבך: את יכולה לדבר עם ניר על הוועדה.
ניר אורבך: ועדה ציבורית.
אפרת רייטן: בדיוק, יש ועדה ציבורית שהוא הקים.
קרן ברק: אמרתי ברמת התמריץ.
אפרת רייטן: והדבר הנוסף זה יכולות הגישור.
אפרת רייטן: אולי איזה סוג של מחשבה של מוסד גישורים שכזה.
אפרת רייטן: היום כמעט בכל ארגון ובכל מערכת יש איזה פורום שבו יושבים ומתגשרים עם מישהו שיודע לעשות את הדברים היטב.
אפרת רייטן: וצריך לחשוב גם באמת על כיוונים כאלה כדי למצוא את הפתרונות.
אפרת רייטן: בסוף בסוף באמת ההצלחה המשותפת גם במחלוקות הם בסוף הצלחתם של אזרחי ישראל ושל עם ישראל, ואני חושבת שלשם צריך מדי פעם – וטוב שיש את היום המיוחד הזה להיזכר למה כולנו נמצאים כאן.
אפרת רייטן: תודה רבה.
ניר אורבך: אפרת, תודה רבה.
ניר אורבך: כשאמרתי שאני לא זוכר, אני לא זוכר שרבנו, לזה התכוונתי.
אפרת רייטן: כן, ברור, לזה הערתי.
קרן ברק: אז כנראה שאף אחד לא רב איתך, אפרת, זה טוב.
ניר אורבך: קשה לריב עם אפרת.
ניר אורבך: בצלאל שטאובר, בבקשה.
בצלאל שטאובר: תודה רבה.
בצלאל שטאובר: האמת היא שהיום המיוחד הזה שאנחנו מציינים פה כל כך מעניין.
בצלאל שטאובר: בעיקרון דיברת על משכורת, זאת העבודה שלכם, להתווכח.
בצלאל שטאובר: והדרך לעשות אותה הייתה צריכה להיות במקצועיות, זה הסיפור.
בצלאל שטאובר: פה יש פורום של מומחים במחלוקות ובוויכוחים עם המון המון ידע על איך מנהלים את המחלוקת, ואיך מרוויחים מהמחלוקת.
בצלאל שטאובר: גדלתי בבית המדרש.
בצלאל שטאובר: כשיצאתי לעולם החוצה הבנתי שלא כל העולם הוא בית מדרש ובו חיים בידידות עם המחלוקת, וצומחים בתוך המחלוקת.
בצלאל שטאובר: המחלוקת מתנהלת מתוך כבוד והערכה, וברי הפלוגתא הכי גדולים שלו אלו אנשים שאני מכבד אותם הכי הרבה שאני יכול.
בצלאל שטאובר: זאת אומרת, אני הולך ללמוד אצל אנשים שיש לי איתם ויכוח, אני הולך ללמוד מאנשים שיש לי איתם ויכוח.
בצלאל שטאובר: החיים כיהודים, כישראלים, מכריחים אותנו להיות בעלי מחלוקת מקצועיים.
בצלאל שטאובר: ונראה לי שפרלמנט, ככה אותי לימדו באזרחות שכן למדתי, לימדו שהפרלמנט הוא מקום להתווכח, אז בואו נעשה את זה במקצועיות.
בצלאל שטאובר: היום הזה מזמין אותנו באמת פשוט להיות מקצועיים, לא משהו כל כך שונה, מיוחד, ט"ו בשבט.
בצלאל שטאובר: ט"ו בשבט זה אחלה יום, אבל זה לוז יומיומי, וההזמנה המאוד נעימה והמיוחדת של הפורום שהתכנס, והגיע, והקדיש זמן כדי לתרום מהמקצועיות שהוא רוכש ביומיום יכולה מאוד מאוד להועיל כאן.
בצלאל שטאובר: אשמח שביחד ניקח את זה לקומה הבאה.
ניר אורבך: בצלאל, תודה רבה.
ניר אורבך: אבקש עכשיו מאורי בנקי שידבר.
ניר אורבך: אורי, ובכלל כולכם, כל נציגי הארגונים, בואו בשלב הזה נתמקד בנושא הראשון.
ניר אורבך: תובילו אותנו יותר לפרקטיקה.
אורי בנקי: אני לא יודע אם אני יכול להוביל אותך לפרקטיקה.
אורי בנקי: תודה רבה שהזמנתם אותי, ואותנו בכלל, ותודה רבה על הישיבה הזאת.
אורי בנקי: אני רוצה לספר לכם משהו.
אורי בנקי: כבר שש שנים אני מדבר עם קהלים שונים ומשונים, בדרך כלל קהל צעיר, סטודנטים, חיילים, מכיניסטים.
אורי בנקי: ובארבע שנים האחרונות אני עושה סקר פרטי, ותמיד אני שואל אותם בהצבעה – ושוב, קהל מאוד צעיר, אנשים בני 20 פלוס מינוס – הרימו יד בהצבעה, אני מבקש מהם, למי מכם שיש ארבעה סבים וסבתות שנולדו בארץ.
אורי בנקי: האחוזים שמרימים את היד הם בין אפס ל-10%.
אורי בנקי: אני מדבר על אנשים לא בגיל שלי ולא בגיל של כל המכובדים פה, אלא בגילאי 20.
אורי בנקי: אז לפני שדיברנו על ימין ושמאל, וחרדים וחילוניים, וגודל הכיפה שלנו, וערבים ודרוזים וצ'רקסים, וכן ביבי ולא ביבי, ובעד חיסונים ונגד חיסונים, המגוון התרבותי שלנו פה הוא מטורף.
אורי בנקי: אני חושב – ולא עשיתי סקר, אני לא יודע, אפשר לתקן אותי אם מישהו יכול – שאין לזה אח ורע בעולם כולו, לא רק במדינות מפותחות.
אורי בנקי: בעולם כולו אין לזה אח ורע.
אורי בנקי: ועם המגוון התרבותי הזה אנחנו צריכים לחיות.
אורי בנקי: אפשר לאהוב את זה, אני אוהב את זה, אפשר לא לאהוב את זה, זאת עובדה.
אורי בנקי: ועם העובדה הזאת צריך להתמודד.
אורי בנקי: ברצח של שירה, הבת שלי, במצעד הגאווה, תמכו באינטרנט 13% מהמגיבים לרצח.
אורי בנקי: אנשים לא יודעים את זה, אבל 13% מהאנשים שישבו, וטרחו, והקלידו אחרי הרצח אמרו כל הכבוד לרוצח במילים כאלה ואחרות.
אורי בנקי: עכשיו, מאוד מאוד קל לגנות את הרוצח, וזה מה שכולם זוכרים כמובן, ואני משוכנע שבחדר הזה לא יושב אחד שחושב אחרת, אבל 13% אחוז ישבו ותמכו ברוצח.
אורי בנקי: אני חושב שאם הייתי מדבר עם כל אחד מהאנשים האלה בנפרד, ואומר לו: תגיד לי, באמת התכוונת?
אורי בנקי: הוא היה מוריד את הראש.
אורי בנקי: מתוך ה-13%, 12% היו מורידים את הראש ומתביישים בעצמם ואומרים "לא", התלהמתי וכתבתי.
אורי בנקי: אבל עם התמיכה הזאת, שהייתה לפני הרצח ואחריו, עם התמיכה הזו הרוצח הלך לרצוח את שירה.
אורי בנקי: ולכן לסגנון יש משמעות רבה מאוד.
אורי בנקי: בפעילות שלנו ב"דרך שירה בנקי" בשש השנים האחרונות אנחנו מפגישים הרבה מאוד אנשים, צעירים ולא צעירים, למפגשים איכותיים וארוכים, דתיים וחילונים, ערבים ויהודים, חרדים ולא חרדים, ולמדנו שני דברים: אחד, שההיכרות מפחיתה שנאות, ואמרתם את זה פה בעצמכם.
אורי בנקי: בכנסת אנחנו רואים את בני האדם, אבל אנחנו לא משקפים את זה החוצה.
אורי בנקי: אז ההיכרות מפחיתה שנאות.
אורי בנקי: ושנימוסים טובים וסגנון הם כן מהות בסופו של דבר.
אורי בנקי: אנשים צעירים חושבים שנימוסים זה צביעות, ואנשים מבוגרים יותר מבינים שנימוסים זה השמן על הגלגלים של החברה.
אורי בנקי: בטח על חברה עם כל כך הרבה גלגלי שיניים כמו החברה שלנו.
אורי בנקי: ובחברה עם כל כך הרבה גלגלי שיניים צריך הרבה מאוד שמן, ונימוסים טובים זאת לא בושה.
אורי בנקי: ואת הילדים שלנו אני בטוח שכולנו מחנכים לנימוסי שולחן טובים, ולדבר יפה, ולנימוסים טובים, וזה חל גם על החברה הישראלית כולה.
אורי בנקי: וכשאנחנו באים לכנסת, ואמרו את זה לפניי, ואני אגיד את זה גם כן, ואולי אני אגיד את זה יותר בבוטות ממה שאמרו אחרים, אין מנהיגות ודוגמה אישית.
אורי בנקי: אנחנו מצפים מהמנהיגים שלנו להיות מורמים מעם, לא להיות עם.
אורי בנקי: אנחנו העם, לי מותר להיות עממי, לי מותר לעשות מה שאני רוצה, לא בחרתי להיות חבר כנסת.
אורי בנקי: בחרתם להוביל, מנהיגות מגיעה עם אחריות.
אורי בנקי: כן, תהיו מורמים מעם, תתנהגו אחרת, תתנהגו יותר יפה.
אורי בנקי: לא פחות יפה.
אורי בנקי: הכי יפה שיש.
אורי בנקי: תצעקו, תריבו, אבל תשמרו על סגנון, ותשמרו על מילים יפות, ותשמרו על ביטויים מכבדים, ותנהלו את המחלוקת.
אורי בנקי: לאחד הפרויקטים שלנו, ובזה אני מסיים, קוראים "ניהול מחלוקת בחברה הישראלית".
אורי בנקי: הוא פרויקט שמשותף ל"דרך שירה בנקי", למרכז להנצחת יצחק רבין בתל אביב, ולמרכז להנצחת מורשת גוש קטיף בצפון השומרון בניצנה.
אורי בנקי: לא צריך להיות בכנסת כדי להבין שאלו שני גופים שלא יושבים ומדברים אחד עם השני כל היום.
אורי בנקי: ובכל זאת, כבר חמש שנים המדריכים שלהם משתפים פעולה בהדרכות משותפות לתלמידי כיתות יו"ד במרכז קטיף, במרכז רבין, ומדברים, ומנהלים את המחלוקת לא מתוך רצון לשכנע.
אורי בנקי: הכול בסדר, מחלוקת פה, לא נסכים, הכול טוב.
אורי בנקי: אבל זה שהצד השני לא מסכים איתי זה לא אומר שהוא אדיוט, וזה לא אומר שהוא מפגר, וזה לא אומר שהוא פרימיטיבי, וזה לא אומר שהוא בוגד.
אורי בנקי: זה רק אומר שהוא פשוט חושב אחרת.
אורי בנקי: ובבחירות הבאות אולי ישתנה מי שינהל את העניינים, ובבחירות אחרי זה עוד הפעם, והכול טוב.
אורי בנקי: בינתיים עד שנדע מי צודק צריך לחיות כאן ביחד.
ניר אורבך: אורי, תודה רבה.
ניר אורבך: יש לנו גם חברת כנסת שיש לה תינוקת פה, קרן מחכה לה בלשכה, אז נעשה עוד קפיצה.
שירלי פינטו קדוש: זה נכון.
ניר אורבך: נשמע בקצרה את שירלי ונחזור.
ניר אורבך: חברת הכנסת פינטו, בבקשה.
ענבר בזק: שאף פעם לא צועקת.
ניר אורבך: כן, בהחלט.
שירלי פינטו קדוש: אני אדבר בקצרה.
שירלי פינטו קדוש: היום יום חגה של כנסת ישראל, ואני רוצה לשים בצד את כל הנושא שדיברנו פה על השיח, שהוא מהותי וחשוב, ואותנו חברי הכנסת בצד, ולשים בפרונט את עובדי הכנסת.
שירלי פינטו קדוש: עובדי הכנסת, שהציבור הישראלי לא מכיר, מיום הקמת הכנסת ועד היום 73 שנה עובדים והופכים את הכנסת למה שהיא.
שירלי פינטו קדוש: באמת, רוב הציבור לא נחשף אליהם, לעבודה שלהם, ליחסי האנוש שלהם.
שירלי פינטו קדוש: הם עוברים פה ימים ולילות בוועדות, במליאה, בכל מקום, והם עושים את הכול באמת במסירות, באהבה, עם חיוך גדול.
שירלי פינטו קדוש: והיום אני רוצה לנצל את ההזדמנות ואת המעמד המכובד הזה ביום הולדתה של הכנסת ולהגיד תודה גדולה לכל עובדי הכנסת על העבודה הקשה שהם עושים, שהם משמרים ושומרים את הבית המכובד הזה, ונותנים כבוד לכל חבר כנסת, אורח, לכל אחד ואחת שמגיעים לפה.
שירלי פינטו קדוש: אז תודה רבה.
ניר אורבך: תודה רבה, חברת הכנסת שירלי פינטו.
ניר אורבך: ד"ר אליק אייזקס.
אליק אייזקס: שלום לכולם, תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.
אליק אייזקס: אני אחד מן המייסדים של ארגון בשם "שיח שלום", שהוזכר גם קצת מקודם.
אליק אייזקס: אנחנו שלושה שהקמנו את הארגון הזה ביחד לפני מעט יותר מעשור, אני ואבינועם רוזנק ושרון לשם זינגר, חשוב לי להזכיר את כל השמות.
אליק אייזקס: יצאנו לדרך בפעילות שלנו בגלל אירוניה מאוד גדולה שחווינו ביחס למילה שלום.
אליק אייזקס: שלום זה אחד משמותיו של הקדוש ברוך הוא, שלום זה מושג שבעומק שלו יש רעיון של אחדות, יש רעיון עמוק של חיבור.
אליק אייזקס: אבל ראינו שבתוך החברה הישראלית הניסיונות למיניהם להגיע לשלום יוצרים פילוגים מאוד מאוד קשים בתוך עם ישראל.
אליק אייזקס: הדברים באו לידי ביטוי במיוחד אחרי העקירה מגוש קטיף.
אליק אייזקס: ומי שזוכר, טיפה יותר אחורה, כולנו זוכרים את ימי רצח רבין.
אליק אייזקס: החברה שלנו סביב נושא השלום היא חברה מאוד מאוד שסועה.
אליק אייזקס: ובנושאים של שלום תמיד המלחמה נמצאת באופק, ויש דם, ויש כאב, ויש סבל.
אליק אייזקס: ובגלל זה הנושאים טעונים מאוד וכואבים מאוד.
אליק אייזקס: "שיח שלום" בעצם שם לו כמטרה לנסות ליצור חיבורים בלתי אפשריים בתוך החברה הישראלית.
אליק אייזקס: ללכת למקומות הכי קשים, המקומות שיש בהם ניגודים הכי גדולים, ועל פי התפיסה, שבמידה רבה משקפת את תורת אחדות ההפכים של הרב קוק, המטרה שלנו הייתה ליצור אחדות בין הפכים.
אליק אייזקס: לא לטשטש הפכים, לא לצמצם זהויות, לא להפוך זהויות למחנות משותפים, אלא דווקא מתוך חידוד ומתוך הבחנה בין ימין ושמאל, ודתיים וחילוניים, וכל הקטגוריות השונות הדיכוטומיות שאנחנו נוהגים להשתמש בהם, דווקא מתוך החיזוק של העמדות השונות ליצור ולגלות אחדות עמוקה יותר.
אליק אייזקס: מתוך הריבוי למצוא אחדות.
אליק אייזקס: אחת דיבר אלוהים, שתיים זו שמעתי.
אליק אייזקס: אנחנו שומעים בשניות את האחדות.
אליק אייזקס: עכשיו, הדבר הזה מצריך כלי עבודה.
אליק אייזקס: והכלים האלה מפותחים לאורך שנים של ניסיון, של למידה ושל העמקה, והמון התנסות בשטח.
אליק אייזקס: והכלים האלה, שאני לא יכול לסכם אותם כאן, אני לא יכול לספר איך אנחנו עושים את העבודה שלנו, אבל הכלים האלה הם חלק מהחוכמה שכל הארגונים שמיוצגים כאן בפורום מנסים להביא אותה לכנסת.
אליק אייזקס: אנחנו מרגישים אחריות כלפי הכנסת, אנחנו לא אורחים זרים כאן.
אליק אייזקס: זה הבית שלנו כמו שזה הבית שלכם.
אליק אייזקס: אתם נציגים שלנו, אנחנו אזרחים.
אליק אייזקס: כולנו פה בעלי עניין משותף.
אליק אייזקס: היו לנו ב"שיח שלום" כמה וכמה ניסיונות לעבוד עם חברי כנסת, להעניק כלים, לעשות סדנאות, לעשות עבודה יחד איתכם כדי לאפשר לשיח בכנסת לעבור סוג מסוים של תיקון, לחוות חוויה עמוקה ביניכם, שיכולה לשנות במשהו את האופן שבו מתנהלת המחלוקת כאן.
אליק אייזקס: אני מאוד מצטער לומר שבניסיונות רבים הדבר הזה לא צלח.
אליק אייזקס: לאף אחד לא היה זמן, ואנחנו מבינים, יש אילוצים אמיתיים, זה לא סתם, אבל לאנשים אין פנאי לדבר הזה.
אליק אייזקס: אני בא לוועדה הזו בתקווה מאוד גדולה שהדחיפות של העבודה שצריכה להיעשות כאן תשנה קצת את סדרי-היום ותקדישו זמן, תקדישו מאמצים לעבור תהליכים שיכולים באופן משמעותי לשנות את הדיון בכנסת בלי לטשטש את העמדות השונות, ובלי ליצור הסכמות מזויפות.
אליק אייזקס: אף אחד לא מעוניין במטה נציגים של ציבורים שנמצאים במחלוקת, וככה צריך להיות.
אליק אייזקס: אבל אם תהיה אפשרות באמת לעבוד ביחד איתכם, יש כאן כלים, יש ידע, יש ניסיון, שאם תתמסרו לזה אפשר לעשות עבודה משמעותית לא רק לחברי הכנסת, אלא לכול העם שנושא אליכם עיניים.
אליק אייזקס: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד אחרון.
אליק אייזקס: אני חושב שהבעיה הזו היא לא בעיה שבאה מהכנסת, היא לא נמצאת רק בכנסת, זה הוזכר כאן על ידי חלק מן הדוברים שקדמו לי, זו בעיה בחברה הישראלית.
אליק אייזקס: ואם חברי הכנסת, ואם המוסד הזה דואג לחברה הישראלית יש צורך מאוד מאוד גדול לבנות מאמצים לאומיים להפוך את תיקון השיח בחברה הישראלית למשימה לאומית בעלת חשיבות עליונה.
אליק אייזקס: כי בלי לטפל בדבר הזה החברה שלנו הולכת ומתפוררת, היא נעשית אלימה יותר, היא נעשית הופכית יותר.
אליק אייזקס: במקום שיש אחדות בין ההפכים יש הפכים ללא אחדות.
אליק אייזקס: זה מצב של עץ שאין לו שורשים, זה מצב שהוא לא ישים לאורך זמן.
אליק אייזקס: אז הדבר הזה דחוף, הדבר הזה הוא חשוב, הוא לא קוריוז, הוא לא איזה משהו צדדי.
אליק אייזקס: ואני מאוד מאוד שמח שיש לנו את ההזדמנות להיות כאן ולהציג את הדברים בפניכם.
אליק אייזקס: תודה רבה.
ניר אורבך: נעבור לנושא השני.
ניר אורבך: ואני מבקש מחבר הכנסת יעקב מרגי, גם בנושא הזה יש לך רוחב יריעה, אז תמקד אותנו בנושא הזה.
יעקב מרגי: אשתדל.
יעקב מרגי: ברשות היושב-ראש, חבריי, אורחים נכבדים, אני אחבר קצת עם ט"ו בשבט.
יעקב מרגי: אתה יודע, אנחנו אומרים "צדיק כתמר יפרח כארז בלבנון ישגה", כשרוצים להשוות את הצדיק אתה רוצה את הדבר הכי קשה, קח אותו לארז, למה התמר?
יעקב מרגי: אתה רוצה תמר?
יעקב מרגי: כמו התמר?
יעקב מרגי: למה צריך לחבר שני דברים שונים?
יעקב מרגי: התמר הוא רך ונימוח, הארז הוא קשה, זקוף, קשוח.
יעקב מרגי: לעיתים הצדיק צריך להיות נימוח כמו התמר, אבל לעיתים כשאי-אפשר לשתוק הוא צריך להיות תקיף כמו הארז.
יעקב מרגי: אז יפה שאנחנו רוצים לשמוע.
יעקב מרגי: אני רוצה להוציא אתכם מהמסילה שצעדנו בה, מהשביל שצעדנו בו מתחילת הדיון.
יעקב מרגי: אומר את הדברים בסגנון שלי בהקצנה כדי שתבינו את המסר.
יעקב מרגי: כנראה שאתם לא מכירים את הכנסת.
יעקב מרגי: כל הדוברים כאן דיברו על חלק קטן מאוד מההתרחשויות של הכנסת, וזה עיוות שאני זועק ב-20 שנה שאני כאן.
יעקב מרגי: זועק עליו.
יעקב מרגי: העבודה האמיתית של הכנסת מתקיימת בתוך ועדות הכנסת, ואת זה אתם לא רואים.
יעקב מרגי: את זה התקשורת הנאורה שלנו לא תביא לך.
יעקב מרגי: פעם שאלתי יועץ תקשורת באחד מהקורסים שעשיתי: תראה, אני בתפקידי זה וזה עשיתי דבר גדול וזה וזה, שלחתי הודעה לתקשורת, אף אחד לא -.
יעקב מרגי: הוא אומר לי: זה כמו לכתוב היום יום שלישי והעיתון עולה כך וכך שקלים.
יעקב מרגי: זה לא צהוב, זה לא מוכר.
יעקב מרגי: אתם מעלים סוגיות של שיח שהוא לא נחלתה של הכנסת.
יעקב מרגי: שלא תבינו, אני מתקומם על מראות מסוימים שאני רואה כאן בכנסת.
יעקב מרגי: המליאה היא לא תכלית הבית הזה.
יעקב מרגי: המליאה זה טיפול קצה של כל מה שקורה כאן בוועדות, אבל במה שקורה בוועדות אני גאה.
יוסף טייב: אבל היא המראה, מר מרגי, היא המראה.
יעקב מרגי: בסדר, אני לא מטשטש.
יעקב מרגי: זה מקומם, זה זועק, הכול, אבל חשוב שנדע.
יעקב מרגי: אני מודה לכם על הרצון לבוא לתת לנו כלים, שלא תבינו, אני לא בא ממקום שיש פה צד אחד שמחנך וצד שמתחנך.
יעקב מרגי: אני מודה על זה.
יעקב מרגי: אבל שתבינו, מבין חברי הכנסת יש אחוז מסוים שמדבר בסגנון מסוים.
יעקב מרגי: אתם יודעים מה, אני אגלה לכם סוד, יש כאלה שאומרים דברים יותר בוטים בסגנון יפה, וזה לא בולט.
יעקב מרגי: אפשר לקרוא לך גנב, מושחת בצורה כזו, ואפשר לעטוף את זה בנייר צלופן.
יעקב מרגי: השיח שאתם רואים כאן זה השיח המתלהם של החברה הישראלית.
יעקב מרגי: ואני מסכים איתך, זה בא מלמטה.
יעקב מרגי: מסכים איתך, אנחנו מורמים מעם, לכאורה, אבל גם העממיות צריכה להיות מכובדת.
יעקב מרגי: לא הפסקתי להיות עממי ב-20 שנה שאני כאן.
יעקב מרגי: אני רוצה להמשיך להיות עממי, זה הכיף שלי, אף אחד לא ישדוד את זה ממני.
יעקב מרגי: והיא חייבת להיות גם מכובדת.
יעקב מרגי: לכן, אדוני היושב-ראש, אין ספק שלעיתים, אמרתם כאן, מה יש לעשות בפרלמנט חוץ מלדבר ולהתווכח?
יעקב מרגי: עכשיו, יש תופעה מסוימת גם בתוך הבית – הזכרת בתוך הבית, ואת רואה שאחד הילדים מתנהג פתאום בצורה כזאת ואת שואלת למה, מה קרה?
יעקב מרגי: – שתבינו, יש פה קבוצה פגועה.
יעקב מרגי: הזכירה את זה קרן ברק, וחלק מחברי הקואליציה הסכימו עם זה.
יעקב מרגי: אין להם מה לעשות כי יש גורמים דומיננטיים בתוך הקואליציה שהם אלימים פרלמנטרית, וזה חלק מהדלק של השיח שאתם רואים במליאה.
יעקב מרגי: אבל שתבינו טוב טוב, אני גאה במה שאני עושה בוועדות.
יעקב מרגי: אני צועד ברחוב ואני אומר: וואי, יש לי טביעת אצבע בזה, בזכות הזו יש לי טביעת אצבע, הייתי בדיונים, אני הצבעתי, אני הובלתי, אני חוקקתי.
יעקב מרגי: בזה אני אסיים.
יעקב מרגי: הבנק שלי נמכר לבנק מזרחי, בנק איגוד.
יעקב מרגי: אני תמיד הולך לקופת חולים הכי קטנה ולבנק הכי קטן, מקבל טיפול אישי, מה, אני אולטימטיבי, רוצה טיפול אישי.
יעקב מרגי: אז אמרתי לו: בוא, אני צריך עכשיו לעבור מעבר בקליק.
יעקב מרגי: אני חוקקתי את זה בוועדת הכלכלה, בוא נראה אם אתה יודע לעשות את זה בקליק.
יעקב מרגי: אז שתבינו, אנחנו נוגעים פה בדברים ששייכים לכל אזרח ואזרח, וזה נעשה בצורה – חשוב, בשיח הזה שאנחנו אומרים, למתן את השיח בכנסת כי אין לנו בית אחר, אמרת, אין לנו אלטרנטיבה לבחור כנסת אחרת.
יעקב מרגי: ולכן צריך לומר: כן, בחיזוק – לא לשדוד, טענתי שהתקשורת שדדה בשנים האחרונות לעם שלנו, לציבור שלנו את החוסן הזה, היא שידרה לו שהכול פה שחור.
יעקב מרגי: הכול פה שחור, הכול פה דפוק, סליחה, הכול פה מקולקל, וזה לא נכון.
יוסף טייב: רק חלק.
יעקב מרגי: נכון, ואת החלק הזה צריך לתקן, לטפל בו.
יעקב מרגי: לא הכול, לא לזרוק הכול.
יעקב מרגי: ואני חושב שזאת התחלה של משהו נכון.
יעקב מרגי: ואדרבה, כל יוזמה, ניר, בפורומים לא מחייבים, מניסיון הפרלמנטרי שלי, ביקשת, אני אומר לך כיו"ר ועדת החינוך בכנסת העשרים עשרים-ואחת.
יעקב מרגי: חלק גדול מהרפורמות של כל מעמד הביניים, כל משפחה, אם זה הצהרונים, וכל מה שעשינו, מחאת הסרדינים, ובתי הספר של החופש הגדול, או הילדים החולים במערכת החינוך, לא בשולחן הוועדה, בשולחנות עגולים, עם ההורים, עם השלטון המקומי.
יעקב מרגי: שולחנות עגולים לא מחייבים, גם מדברים בצורה יותר אמיתית ומזהים את הצרכים.
יעקב מרגי: ואת זה למדתי אצל אילן גאל-דור לפני כמה עשורים, כשאתה רוצה לטפל במחלוקת תזהה את הצרכים של שני הצדדים.
ניר אורבך: חבר הכנסת מרגי, תודה רבה.
ניר אורבך: אני בהחלט חושב שהשיח הזה והדיון כאן הוא פתיחה של משהו.
ניר אורבך: זאת אומרת שאנחנו לא מסכמים, ואני גם מאוד מסכים שרוב הדברים בבית הזה בסופו של דבר הם דברים טובים וחיוביים.
ניר אורבך: אנחנו כן מציפים את הדברים המורכבים שבעינינו צריכים תיקון.
ניר אורבך: באמת היציאה קצת מהפורמליות ומהעניינים התקנוניים למשהו שהוא טיפה יותר, מה שנקרא, מהשטח ומהלב באמת יכול אולי לייצר פה פתרונות לדברים היותר מורכבים שיש פה.
ניר אורבך: אז מבחינתנו זאת רק פתיחה של הדבר הזה.
ניר אורבך: וגם כמו שאמרתי, תכף נעבור גם לאיזושהי הצעה לסדר עם הצבעה כדי שיהיה משהו ברמה הצהרתית בשלב הראשון.
ניר אורבך: אחרי זה נראה אם גם נוכל לפרמל את זה.
ניר אורבך: חברת הכנסת ענבר בזק; ואחר כך אנחנו - - -
רות וסרמן לנדה: אשמח גם להגיד - - -
ניר אורבך: כן, כולם פה נרשמו, חברת הכנסת וסרמן, אני פשוט נותן פחות או יותר לפי סדר ההגעה ולפי סדר הרישום.
ניר אורבך: אני מנסה לאזן בזה.
ענבר בזק: קודם כול אני רוצה להודות לך, יושב-ראש הוועדה, גם על עצם קיום הדיון וגם על זה שהזמנת אותי.
ענבר בזק: לצערי, הייתי צריכה לצאת באמצע להחליף מישהו בניהול ועדה, אבל ישר רשמתי לך שאחזור כי זה באמת אחד הדיונים החשובים שנעשים ביום הזה שהוא כל כך מיוחד.
ענבר בזק: אני באמת רוצה לדבר מהבטן.
ענבר בזק: אני חברת כנסת חדשה, אני פה בסך הכול שישה חודשים.
ענבר בזק: אני מלאה ביראת כבוד למקום הזה, זה לא מובן מאליו, זה לא מקום שרבים זוכים לשבת בו.
ענבר בזק: ואני רואה בעצמי נבחרת ציבור על כל המשתמע, נבחרת ציבור כמו כל אחד מה-120 אנשים שיושבים פה, למרות שיש לא פעם אנשים שמנסים לערער את עצם הכניסה שלי, כי נכנסתי בחוק הנורבגי, ונכנסתי במפלגה שאין בה פריימריז.
ענבר בזק: כל פעם שאני מדברת בוועדה ובמליאה אני מסתכלת על עצמי כמי שמייצגת את כלל הציבור בישראל, ולא את ה-15,000 שבחרו בי בפריימריז.
ענבר בזק: אני באמת מסתכלת על עצמי כנציגת ציבור.
ענבר בזק: אומנם נכנסתי לראשונה כחברת כנסת, אבל אני חברה במפלגה כבר שש שנים, מפלגה שישבה באופוזיציה.
ענבר בזק: אני יכולה מאוד מאוד להבין את התסכול ואת הקושי של ישיבה באופוזיציה.
ענבר בזק: אנחנו גם חווינו בתוך מערכות הבחירות טלטלה והתפרקות של מפלגה שאוחדה.
ענבר בזק: זאת אומרת שאני יכולה באמת להבין את התסכול ואת הקושי של האופוזיציה, ואת התחושה שנלקח מהם השלטון, או שכך הם מפרשים את זה.
ענבר בזק: עדיין זה לא נותן בעיני לגיטימציה לשיח אלים, זה לא נותן לגיטימציה להתבטאויות שאנחנו שומעים פה כל פעם שאנחנו במליאה, ואנחנו שומעים ברשתות החברתיות בתקשורת.
ענבר בזק: זה לא נותן לגיטימציה לביטויים כמו: עוכר ישראל, טרוריסטים, כנופיה בולשביקית ואנטי-ציונית, סמרטוט רצפה, מפעל רדיואקטיבי של שקרים.
ענבר בזק: כולם אמירות שנאמרו בשבועות ובחודשים האחרונים על ידי חברי כנסת.
ענבר בזק: ואני ממש שמחה על הדיון הזה, כי זה באמת הדיון שמבחינתי כולנו, קואליציה, אופוזיציה, צריכים להגיד: אנחנו לא מקבלים יותר, לא משנה באיזה צד של המפה, אנחנו לא מקבלים את השיח הזה.
ענבר בזק: בכל פעם שאני עולה לבמה, וכל פעם שאני פותחת את הפה בדיונים בוועדות אני חושבת לעצמי שעכשיו אימא שלי בת ה-84 צופה בי, או הבן שלי מור בן ה-16, ואני מדברת כאילו אני מדברת אליהם.
ענבר בזק: ואני רוצה שהם יהיו גאים בי, גם על איך שאני מדברת וגם על מה שאני אומרת.
ענבר בזק: ואם כל אחד ואחת מאיתנו, 120 חברי הכנסת יאמצו את הגישה הזאת, ולא ידברו לבוחרים או לא ידברו בקטע פופוליסטי כדי לצבור עוד איזה כמה קולות בבחירות העתידיות או בפריימריז, אלא ידברו אל הילדים שלהם ולהורים שלהם, אז נראה שינוי של השיח.
ניר אורבך: תודה רבה, חברת הכנסת ענבר בזק.
ניר אורבך: לפני שנעבור הלאה, אני רוצה להעלות פה הצעה שגם נצביע עליה, זה למעשה סיכום שאמרו כמה חברי כנסת, זה התחיל עם חברת הכנסת נירה שפק, אבל אחר כך גם חבר הכנסת ביטן, וגם חבר הכנסת שיין אמר, ואני כבר לא זוכר, אבל אמרו פה עוד – שוב, אני קורא לזה באיזשהו שם שהוא ועדה מייעצת כזו, אבל זה לא תקנוני ולא מחייב.
ניר אורבך: זה ברמה הצהרתית, וזה גם ייתן לנו איזושהי קריאת כיוון להמשך, לבחון הקמת ועדה מייעצת יחד עם הארגונים של החברה האזרחית, לנסח גם שפה וכללים שנמצאים למעשה בתקנון, אולי טיפה לחדד אותם, וגם אולי אחרי זה כמה הצעות לוועדת האתיקה לכשתקום סוף סוף.
ניר אורבך: אז מי בעד הקמת ועדה כזו?
יעקב מרגי: אפילו שאני לא חבר הוועדה.
יעקב מרגי: פה אין חרמות.
ענבר בזק: ואני לא חברה.
מירב בן ארי: רק חברי ועדה מצביעים?
יעקב מרגי: לא, כולם.
ניר אורבך: זה כולם.
רות וסרמן לנדה: זו הצבעה מהותית?
ניר אורבך: זו הצבעה לא מהותית.
ניר אורבך: זו הצבעה הצהרתית.
צבי האוזר: הצבעה לפרוטוקול.
ניר אורבך: אמרתי, זה לפרוטוקול, זה לא על פי התקנון, זה בעיקר הצהרתי.
גבי לסקי: יש לי קצת בעיה עם זה.
יבגני סובה: תשים לב, מרגי מצביע בעד כשהוא סירב להיכנס לוועדת האתיקה.
ניר אורבך: כמו שאנחנו מכירים את חבר הכנסת מרגי יש לו סיבות טובות.
יעקב מרגי: אתה רואה שלניר לא אמרתי: אני מקווה שהיחס יהיה פה פרופורציונלי לפי גודל.
מירב בן ארי: אבל לא הבנתי מה זה.
גבי לסקי: כן, גם אני לא.
יבגני סובה: בוועדת הכנסת תמיד יש רוב לקואליציה, יעקב.
מירב בן ארי: מה זה מה שהצבעתי עכשיו?
ניר אורבך: חברת הכנסת בן ארי, אני חייב להגיד, היא פשוט לא הייתה.
מיכל מרים וולדיגר: בשביל זה לא הצבעתי, כי אין לי מושג על מה מדברים.
ניר אורבך: לא הייתן כשדיברתי על זה.
מירב בן ארי: יש לו יוזמות טובות, ועל ניר אני סומכת, והוא אמר כאן משהו.
מירב בן ארי: זה היה נראה לי מוזר שמי שלא חבר ועדה מצביע, מילא.
מירב בן ארי: זה משהו חדש שעוד לא ראיתי.
מירב בן ארי: מה זה היה?
צבי האוזר: זאת לא הצבעה במובן הזה, זאת תרשומת לפרוטוקול.
ניר אורבך: אני רוצה להסביר.
יעקב מרגי: מהמורה שלי, מי שהיה מאחר לכיתה לא מסבירים לו כלום.
מירב בן ארי: אה, חביבי.
ניר אורבך: אבל למירב יש פה יחס מועדף, אתה יודע את זה.
מירב בן ארי: מי כמוהו יודע את זה.
גבי לסקי: זאת ועדה כדי להסביר עוד פעם לכולם.
ניר אורבך: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.
ניר אורבך: עשר שניות של הסבר, פשוט לא הייתן בהתחלה, חברת הכנסת בן ארי וחברת הכנסת וולדיגר.
מירב בן ארי: גם גבי לא הייתה.
מיכל מרים וולדיגר: אבל היינו במקומות חשובים אחרים, יש לנו תרוץ טוב.
ניר אורבך: אמרתי מראש שחברי הכנסת רצים פה גם לדברים חשובים מקבילים.
ניר אורבך: אמרנו בהתחלה, כשהיה פה גם יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת מיקי לוי, עלו פה הצעות בשביל לנסות טיפה לעזור לנו בעבודה השוטפת שלנו, הצעות שהן לא תקנוניות, הן לא מחייבות, הן בעיקר ברמה ההצהרתית, ולראות אם אנחנו מוכנים לקחת את זה מפה והלאה.
ניר אורבך: אמרנו שנעשה על זה הצבעה, זה היה בנוכחותו של יושב-ראש הכנסת, אמרתי לו את זה.
ניר אורבך: אנחנו ממשיכים.
ניר אורבך: אביבה חלבי, בבקשה; ואחרי זה חבר הכנסת יבגני סובה; וחבר הכנסת האוזר.
ניר אורבך: בבקשה, אביבה.
אביבה חלבי: בוקר טוב ותודה רבה.
אביבה חלבי: אני חושבת שזו ועדה מאוד חשובה, ורציתי להגיד לחבר הכנסת מרגי שקטונו מלחנך, אנחנו רק יכולים להגיד ולשתף במה שאנחנו עושים, ובכך אולי לשדר איזושהי רציפות בין מה שקורה בשטח למה שקורה כאן.
אביבה חלבי: אני מנהלת את מרכז הגישור של עיריית רחובות, וכמוני יש 50 מרכזי גישור ברשויות המקומיות, גם בחברה המעורבת, בערים מעורבות, גם בחברה הערבית, ועוד 20 יוזמות.
אביבה חלבי: סך הכול כ-70 מרכזי גישור ודיאלוג בקהילה שפועלים בתוך הרשויות המקומיות מתוך מקום של להגביר את השיח, את הדיאלוג, את ההידברות, ולתת כלים להתנהלות במחלוקות.
אביבה חלבי: מחלוקות זה לא דבר שיעלם.
אביבה חלבי: אני רוצה להגיד בזהירות שאנחנו עובדים עם הדור הבא של המנהיגות.
אביבה חלבי: חברי הכנסת הבאים שיהיו הם אלה שאנחנו פוגשים היום במפגשים השונים, בדיאלוג של נוער, בין מגזרי, בבתי הספר, בתנועות הנוער, דווקא הם אלה שמעורבים בתוכניות האלה.
אביבה חלבי: והם אלה שבסופו של דבר מדברים על השיח, ומבחינתם הם מסתכלים על מה שקורה בכנסת, ואומרים: אני אגיד לשם מה אני רוצה לעשות ובמה אני רוצה להשפיע.