GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיקי לוי: מוטלת על כולנו האחריות לנהל את השיח הזה באופן מכובד וראוי כדי לא לבייש את הבית הזה, שנשלחנו אליו כדי לייצג את אזרחי מדינת ישראל.
מיקי לוי: חג שמח, כנסת נכבדה, אני אומר את זה בדחילו ורחימו, בית המחוקקים, הפרלמנט של מדינת ישראל.
מיקי לוי: חג שמח, ובהצלחה לכולנו.
ניר אורבך: מנכ"ל הכנסת, בבקשה.
גיל סגל: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת, זה יום הולדת 73 לכנסת בסימן מגוון דעות וכנסת אחת.
גיל סגל: אני רוצה בהזדמנות הזו לברך את עובדי הכנסת, זה יום שאנחנו גם מוקירים ומצדיעים לעובדי הכנסת המסורים, שלילות כימים עושים את עבודתם המסורה.
גיל סגל: ההצדעה הזו לעובדי הכנסת גם תצוין במליאה.
גיל סגל: אז יום הולדת שמח, ובהוקרה גם לעובדי הכנסת, לא פחות חשוב.
ניר אורבך: נעבור כרגע לסבב קצר של דברי פתיחה של חברי הכנסת, ואחר כך נעבור לדיון עצמו.
ניר אורבך: חברת הכנסת ג'ידא זועבי, בבקשה.
ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה, ובוקר טוב.
ג'ידא רינאוי-זועבי: האמת היא כשיושב-ראש ועדת הכנסת, ניר, ביקשת ממני והזמנת אותי להשתתף, אני לאו דווקא חשבתי על ניסיון ליישב את המחלוקות בין אופוזיציה לקואליציה, אלא דווקא חשבתי על הדבר שהוא גם לא פחות חשוב, שהוא יישוב המחלוקות בתוך הקואליציה.
ג'ידא רינאוי-זועבי: הרי הקואליציה הזאת, אני לא מחדשת לאף אחד כאן, היא קואליציה מאוד מורכבת, והיא הרבה פעמים אפילו נראית בלתי אפשרית.
ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל מעבר לסיסמאות של הממלכתיות, ושל הערכיות, ושל השוויון, ושל השינוי, וכו', אני רוצה דווקא להצביע על המקומות הללו שהם מקומות שיכול להיות שהם סמויים מהעין, אבל הם מאוד מאוד חשובים, שבהם אני מהצד הכי שמאלי של הקואליציה הזאת יכולה לראות אנשים שהם מהצד הכי ימני של הקואליציה הזו, ולהצליח לראות את האיש מעבר לפלקט.
ג'ידא רינאוי-זועבי: להצליח לראות את האיש, את האדם מעבר לאידאולוגיה.
ג'ידא רינאוי-זועבי: ואלו נקודות האור שאני רוצה שנשמר.
ג'ידא רינאוי-זועבי: עכשיו, אני רוצה להתייחס דווקא לחזון שלי לפוליטיקה הישראלית.
ג'ידא רינאוי-זועבי: ואני יודעת שאנחנו כל הזמן מתעסקים בהווה, וביום הזה אני דווקא רוצה להציע פתח לחזון שאני חושבת שהיום אנחנו יכולים להתחיל לחשוב עליו.
ג'ידא רינאוי-זועבי: היום הפוליטיקה הישראלית מורכבת מפוליטיקה של זהויות, אז יש את הסיעות או את המפלגות של האשכנזים, ושל המזרחיים, ושל הערבים, ושל הרוסים, ויש את המפלגות של החרדים, וכו', וכו', וכו', וזה בסדר.
ג'ידא רינאוי-זועבי: זה בסדר כי גם אני תוצר של אותה פוליטיקה של זהויות.
ג'ידא רינאוי-זועבי: אני לא אומרת שפוליטיקה כזו היא פוליטיקה שצריך למחוק, אלא אני אומרת שבישראל של העתיד הקרוב היא כבר לא תהיה מספקת.
ג'ידא רינאוי-זועבי: מה אני אומרת?
ג'ידא רינאוי-זועבי: שבעצם צריך להתחיל לחשוב על בניית קומה ב' של פוליטיקה ישראלית שתתחיל לחשוב על תשובות טובות לשאלה הכי קשה, השאלה שתישאל עבור הציבור הערבי למשל, של מה זה להיות ישראלי מעבר ללהצביע לבחירות, לשלם מיסים, להישמע לחוק.
ג'ידא רינאוי-זועבי: מה זה להיות ישראלי?
ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל השאלה הזו גם תקפה עבור הרבה מאוד מהציבור היהודי, מה זה להיות ישראלי מעבר ליהדות שלך?
ג'ידא רינאוי-זועבי: מה זה להיות ישראלי מעבר לזהות היהודית שלך בתוך המדינה?
ג'ידא רינאוי-זועבי: ולכן אם אנחנו נתחיל לחשוב על תשובות טובות, איכותיות לשאלות הקשות הללו, נוכל להתחיל לחשוב על מילוי ובנייה של קומה ב'.
ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.
ניר אורבך: ניתן לארבעה חברי כנסת לדבר, ואז נעבור קצת לארגונים, ונחזור חזרה לחברי הכנסת.
נירה שפק: תודה רבה, כבוד יושב-ראש הכנסת מיקי לוי, כבוד יושב-ראש הוועדה ניר אורבך, גיל מנכ"ל הכנסת, ח"כים, ואורחים נכבדים, אני חושבת שיום החג הזה שלנו הוא יום חג, אבל כמו בכל חג יש לנו זמן לנשום רגע, לנוח, ולחשוב על הדברים שאנחנו חיים ונושמים אותם, למצוא את הכיוון הנכון לאן אנחנו הולכים.
נירה שפק: השיח בכנסת שדיברת עליו הוא שיח מטריד, אבל הרבה פעמים יוצא לי לשבת ולהסתכל אדם אדם, לראות את מי אני לא מכירה, ואת מי אני מכירה, ומעבר לשיח הלא פעם לא נעים להסתכל ולהגיד: מה יש לי טוב להגיד על הבן אדם הזה?
נירה שפק: ואני מגלה אנשים, ואני מגלה אופי ותחביבים, וחברות, ואכפתיות.
נירה שפק: ואחת הבעיות שלנו שאת זה אנחנו לא מוציאים החוצה, למה?
נירה שפק: כי כנראה שזה לא מצטלם טוב, כנראה שזה קצת צהוב, וצהוב זה מה שמוכר.
נירה שפק: ומצאנו את עצמנו לאט לאט משרתים משהו שלא בטוח ב-DNA שלנו.
נירה שפק: ואם אנחנו מנהיגים אז בואו נעצור רגע ונחשוב מי רואה אותנו.
נירה שפק: זה כמו בבית, אני לא יכולה להגיד לילד שלי או לנכד שלי שאסור לעשות משהו, והוא מסתכל עליי ורואה אותי עושה את אותו דבר, איזה דמות אני מהווה לו? לא ממש.
נירה שפק: אז זה ממש כמו הבית.
נירה שפק: זה הבית של המדינה.
נירה שפק: וכך צריך להסתכל על זה.
נירה שפק: ונכון שבלהט הרגע או האמוציות הרבה פעמים אנחנו נכנסים למשחקים, ותוך כדי המשחק אנחנו שוכחים את המהות והופכים להיות תחרותיים ומנצחים בכל מחיר, ומאבדים את הדרך.
נירה שפק: אבל מאיתנו מצופה ליותר.
נירה שפק: אז ברגע הזה אני ככה מסתכלת מסביב, אני מסתכלת על שירלי, ואני רואה דברים שאנחנו עושים יחד, ואני מסתכלת על דוד, ואני רואה מה עשינו ביחד, ויצאנו למשלחת, והכרתי את הצדדים שלו, והכרתי את אשתו המהממת.
נירה שפק: וככה אני עוברת אחד אחד, ואני רואה את הדברים הנכונים.
יבגני סובה: הבדיחות של דוד.
דוד ביטן: וראינו גם איזה נעליים את אוהבת.
נירה שפק: הבדיחות של דוד.
נירה שפק: וממש, הינה, תראו, רק כאן אני אומרת כמה דברים, ומכל אחד אני לומדת משהו.
נירה שפק: וזה המקום שלנו, לראות את הצדדים היפים שלנו, להפסיק להסתכל על שמות של מפלגות, ומה עושים.
נירה שפק: זה קשה, אבל כשמתרגלים לזה זה נפלא.
נירה שפק: ויש לי שני דברים ברמת התכלס שאני נורא מבקשת.
נירה שפק: פעם אחת, בואו נקבע מספר מילים שאסור להשתמש בהם בכנסת.
נירה שפק: אפשר להקים ועדה, ואפשר להגיד שהמילים האלו הן לא, הן פשוט לא בהקשר של אנשים.
נירה שפק: אני זוכרת בוועדת הכספים – אני אספר סיפור שהיה דווקא נפלא, עם כל התקציב, כשכולם הלכו והלכו הסתייגויות על כל שם ושם, והיו משפטים לא נחמדים שהיו רשומים ברמה הפרסונלית – אז ביקשתי מחברי האופוזיציה שכל פעם שרשום שם של בן אדם עם מילה רעה אחריו, להחליף, לא לנקוט בשמות.
נירה שפק: ובמשך לילה שלם לא הזכרנו שמות של אנשים.
נירה שפק: זה היה מה זה כיף.
נירה שפק: וזה רק דבר קטן.
נירה שפק: לא לפחד להגיד את הדברים שאכפת.
נירה שפק: אז אחד זה הנושא של המילים.
נירה שפק: הדבר השני, ב-9 בפברואר יש יום אזכור בין-לאומי נגד אלימות באשר היא.
נירה שפק: בואו ניקח את היום הזה, בואו נקבע דברים, ובואו נציג אותם.
נירה שפק: בואו נעשה את היום הזה יום שנזכיר לעצמנו שזה יום של גם לראות לאן התקדמנו, וגם להסתכל אחורה ולהגיד מה אפשר לעשות.
נירה שפק: עכשיו, אני לא נגד אף דבר, כשהגעתי לכאן בהתחלה כשחלק מחברי הכנסת דיברו יצאתי החוצה.
נירה שפק: כי לא אהבתי את מה שידעתי שהם אומרים.
נירה שפק: אחד מחברי הכנסת בא אליי ואמר לי: למה את יוצאת כשאני מדבר?
נירה שפק: אז אמרתי לו: כי אתה מייצג דעה שפוגעת בחברים שלי.
נירה שפק: ואז הוא שלח אותי לעשות שיעורי בית, הוא אמר לי: לכי תחפשי את מה שאמרת לי שאמרתי.
נירה שפק: חיפשתי בכל האינטרנט ולא מצאתי.
נירה שפק: אלו היו שמועות.
נירה שפק: וקיבלתי נו-נו-נו לעצמי, ומאז אני יושבת גם כשלא נעים לי לשמוע אותו.
נירה שפק: אז אני לא רוצה לוותר על אף אחד, גם לא על מי ששונה ממני, כי אנחנו קופסת צבעים.
נירה שפק: ואני לא מכירה ציור שהוא יפה בלי צבע אחד שחסר בו.
נירה שפק: אז כדי שנשמור על הציור היפה שלנו אני מוכנה לקבל את כל הצבעים של כולנו, וזאת החובה שלנו.
ניר אורבך: תודה רבה, נירה.
ניר אורבך: בעזרת השם נקיים דיון על הנושא שהצעת ביום הזה בוועדת הכנסת, ואם יושב-ראש הכנסת ירצה לקחת את זה למשהו יותר רחב, אז בשמחה.
מיקי לוי: הקמנו כאן בחוץ היום איזושהי תערוכה שתעצים את כל הדברים שנאמרים.
מיקי לוי: אני מאוד מקווה שאנחנו לוקחים את זה למקום אחר, השקענו בה הרבה שעות, הרבה מחשבה, זאת הפתעה לכל אחד מחברי הכנסת.
מיקי לוי: אני מבקש את סליחתכם, אני נאלץ, יש לי יום מטורף, לו"ז בעייתי מאוד.
מיקי לוי: היה לי כיף לשבת פה במקום לחזור למשרד שלי עם כל הבלגן.
יבגני סובה: כאן יותר כיף.
ניר אורבך: תודה שבאת.
מיקי לוי: מה אני צריך את זה.
מיקי לוי: אבל בכל זאת תודה לכל מי שאמר, תודה רבה לאורחים, וחג כנסת שמח.
ניר אורבך: תודה רבה, אדוני המנכ"ל.
ניר אורבך: אני עובר לפי מי שנרשם.
ניר אורבך: אז את הסבב הזה של חברי הכנסת ינעלו חבר הכנסת ביטן וחבר הכנסת יוסי שיין.
ניר אורבך: נגביל את זה לעד שלוש דקות לדובר.
דוד ביטן: הזמנת אותנו לט"ו בשבט, היית צריך להביא לנו קצת - .
ג'ידא רינאוי-זועבי: זה התפקיד שלך, ככה אני רגילה.
דוד ביטן: שלי?
דוד ביטן: לא אמרו לי.
ניר אורבך: חבר הכנסת ביטן, האחרון שניסה לקרוא עליך תיגר זה לא הלך לו, אז אני אפילו לא משתדל.
קרן ברק: מי ניסה?
דוד ביטן: לא, לא ילך.
דוד ביטן: כיבדתי אותך, הזמנת אותי, וכמובן שהגעתי.
דוד ביטן: מה שקורה היום בכנסת זה שירדנו לשפל חסר תקדים, וכולנו אחראים לזה.
דוד ביטן: זה לא צד אחד או צד אחר.
דוד ביטן: ואנחנו באמת צריכים לעשות משהו כדי לחזור לשגרה שהייתה פה, וטוב שניהלת את הדיון הזה.
דוד ביטן: חשוב להתחיל ממשהו ונעזור כמה שאפשר.
דוד ביטן: לדעתי הקמת הוועדה הזאת שחברת הכנסת שפק הציעה היא לא רעה, משהו שנוכל לגבש איזשהן הסכמות.
קרן ברק: קוד אתי.
דוד ביטן: קוד אתי כזה לגבי איך אנחנו צריכים להתנהג, כי באמת כולם רואים אותנו.
דוד ביטן: אז אני לא נכנס כרגע לכל מה שכתבת, ולא אכנס כרגע לסכסוכים הפנימיים בין הקואליציה לאופוזיציה, ומי צודק.
דוד ביטן: אבל באמת צריכים להתחיל לדבר כי זה שאין ועדת אתיקה לפעמים זה לא רע, דרך אגב.
דוד ביטן: אפשר לדבר וליצור מסגרת שוועדת האתיקה תוכל לטפל בה אחר כך.
יוסף טייב: בוקר טוב לכולם.
יוסף טייב: זה שאני מדבר אחרי דוד ביטן, אני טירון פה, ותמיד אמרתי לדוד, אני אומנם בא מהאקדמיה אבל הוא היה מורה בשבילי מהתחלה.
יוסף טייב: אני אומר את זה לא סתם ולא מילים, הוא יודע.
יוסף טייב: אני מאזין לו, ומקשיב לו, ומקשיב לטמפרמנט שהוא נותן בכנסת.
דוד ביטן: תדע שאני מתקדם, קיבלתי דוקטור כבוד - - -
יוסף טייב: אני לא לוקח קרדיט על זה שהתקדמת.
דוד ביטן: מתקדם אליך.
יוסף טייב: מזל טוב על דוקטורט הכבוד שקיבלת.
יוסף טייב: הנושא שאתה מעלה פה, אדוני היושב-ראש, ביום חגה של הכנסת, הוא נושא מאוד מאוד חשוב לא רק בגלל הטקסיות.
יוסף טייב: נאמרו הרבה מילים על איך שהכנסת מקרינה על הרחוב הישראלי, ומה שואב הציבור.
יוסף טייב: ויושב פה חברי מרגי, ולא סתם יושבים אנשים כמו חברי הכנסת מרגי, גם כן עם טמפרמנט מסוים, עם הבנה, עם זיכרון היסטורי של המוסד הזה.
יוסף טייב: הטמפרמנט של הכנסת לעיתים יכול להיות בהחלט סוער, ואין שום סיבה שלא יהיה סוער בוויכוחים עמוקים בין אופוזיציה לבין קואליציה, ויש קרעים עמוקים לעיתים בחברה.
יוסף טייב: והחברה הישראלית, כמו שאתם יודעים, היא לא חברה פשוטה.
יוסף טייב: אומנם תומאס פרידמן השבוע כתב מאמר בניו יורק טיימס, שבו הוא מאחל לאמריקה להיות כמו הקואליציה הישראלית שתתחיל לדבר ולוקחת את כל הצדדים.
יוסף טייב: אנחנו יודעים שיש לנו פה נושאים בחברה שהלכה וצמחה ל-10 מיליון נפש עם כל מיני רבדים, וכל מיני חיכוכים אידאולוגיים, וחיכוכים אחרים שקראת להם מקודם "חיכוכי זהות".
יוסף טייב: כל הדברים האלה ידועים לנו.
יוסף טייב: אבל בו בזמן יש את מה שאנחנו קוראים "סגנון", ויש את "גבולות הסגנון".
יוסף טייב: וגבולות הסגנון של הבית הזה נפרצו לצערי בצורה שמסכנת את עצם היכולת בכלל להידבר, שהופכת את כל הבית הזה למין תמונה מעוותת של איך העם הזה נראה.
יוסף טייב: יכול להיות שיש חלקים בעם הזה שרוצים להיראות ככה, רוצים להיראות בכאוס, רוצים להיראות בשפה שמי יישורנו, שפה שאסור שתישמע.
יוסף טייב: לכן אנחנו חייבים פה להתחיל, וזה לא בפרזיולוגיה ולא במילים גבוהות, להתחיל באמת לקבוע סייגים להתנהגות בריונית בתוך הבית הזה.
יוסף טייב: הבית הזה, לא יכול שיהיה בו מצב של כאוס, מצב שלא נוכל לקבל החלטות, מצב של צעקות, של קללות, בלתי נסבל בעליל.
יוסף טייב: לכן אני אומר, אנחנו בהחלט, כמו שאתה אומר, אדוני היושב-ראש, רוצים לחגוג את חגה של הכנסת, מדינת ישראל השתנתה והתהוותה בצורה כמו שזה, אבל הבית חייב לתת לעצמו כללים ברורים יותר, שהוא יוכל גם לאכוף אותם.
יוסף טייב: ויושב-ראש הכנסת עצמו יצא, גם יושב-ראש הכנסת וסגניו, ויושב פה חברי יבגני סובה שגם נבחר לסגן לאחרונה, חייבים באמת לאכוף את הכללים האלה בצורה מאוד הדוקה.
יוסף טייב: ורק אם נעשה את זה כך, ורק אם נדע להגביל את עצמנו, להגביל את חברינו, לדעת את הטווחים של מה שאני קורא "של הוויכוח", רק אז נוכל להציל את הכנסת מעצמה או להציל את עצמנו בתוך המסגרת הזאת, כי אחרת הביזוי שלנו יחלחל לכל הרחובות.
יוסף טייב: ולכן זה מקום טוב להתחיל.
יוסף טייב: כל נקודה היא טובה להתחיל.
יוסף טייב: ואני מציע שכמו שהפורום הזה מתכנס, אדוני היושב-ראש, הוא לא יהיה אך ורק ביום חגה של הכנסת בט"ו בשבט.
יוסף טייב: אפשר להפוך פורום גם כשאין ועדת אתיקה, מדי שבוע-שבועיים להיפגש ולנסות לדבר, אנשים פשוט ידברו ויוציאו את מה שיש להם.
יוסף טייב: לקבוע שאם תהיה לנו מסה קריטית של חברי כנסת, שתדע מהם הסייגים ומהם הכללים הנאותים, נוכל בהחלט להחזיר את הכנסת להתנהלות הולמת, שתוכל בהחלט להבליט גם את הפערים, אבל בו בזמן ליצור כללים נאותים שהכנסת תוכל להדהד בצורה אחרת בציבור.
יוסף טייב: אז קודם כול ברכות, חברי חבר הכנסת אורבך, ברכות לכל החברים האחרים.
יוסף טייב: ואני מקווה מאוד שזאת תהיה התחלה בניהול נכון יותר של הכנסת.
ניר אורבך: תודה רבה, חבר הכנסת שיין.
ניר אורבך: באמת זה עלה פה, ונראה איך נעשה את זה, איזשהו פורום מלווה גם של חברי כנסת שצברו פה שנות ותק ושנות ניסיון.
יעקב מרגי: שולחן עגול לא מחייב.
ניר אורבך: נראה איך נעשה את זה.
קרן ברק: מנגנון בוררות.
ניר אורבך: גלעד, עוד רגע אחד.
ניר אורבך: פספסתי, אני מתנצל, את חברת הכנסת קרן ברק שנרשמה, ולכן את תסיימי את הסבב הזה.
ניר אורבך: תדברי עכשיו, ואז נעבור לארגונים.
ניר אורבך: ומי שעוד לא נרשם, שיירשם לדיבור.
רות וסרמן לנדה: אשמח גם לומר מילה אם אוכל אחרי זה.
ניר אורבך: אחרי חברת הכנסת קרן ברק נתחיל עם הארגונים, ותוך כדי גם נשלב את חברי הכנסת.
ניר אורבך: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה.
ניר אורבך: אני מבקש, עד עכשיו פחות או יותר עמדנו בזה, אבל פחות או יותר שלוש דקות פלוס מינוס לכל דובר.
קרן ברק: קודם כול, אני שמחה שהדיון הזה מתקיים.
קרן ברק: אני תמיד מתרגשת בכל פעם שאני נכנסת לכנסת, זה לא אירוע שהוא מובן מאליו מבחינתי.
קרן ברק: כשהייתי סגנית יושב-ראש הכנסת כל פעם שניהלתי ישיבה התייחסתי אליה ביראת כבוד מאוד מאוד גדולה.
קרן ברק: הסיפור הזה של להיבחר לכנסת, להיות נבחר ציבור, לדעת שהציבור נתן בך את האמון, ואתה מייצג אותו כאן, זה משהו שאני לא שוכחת אותו לרגע, ואני מתייחסת כך למקום הזה.
קרן ברק: אצלנו במפלגה, אולי גם אצלך, זה ביתר שאת, כי אצלנו באמת יש אנשים שממש בחרו בנו ברמה הפרטנית.
קרן ברק: זה לא רק שנבחרה איזושהי מפלגה ומישהו אחר בחר בנו, אלא ממש אנחנו נבחרים.
קרן ברק: אני לא אומרת את זה כדי להטיח, אני אומרת את זה בשביל להבין את גודל האחריות שלנו כשאנחנו יודעים שלמשל, בי בחרו 15,000 אנשים, אז אני יודעת שאני צריכה לייצג אותם במקום הזה.
קרן ברק: ובסיפור הזה התפיסה הדמוקרטית בכלל של דמוקרטיה ומה זה לייצג אנשים שנותנים בך את האמון היא יותר חזקה ממי שמרגיש שהוא באמת נבחר כך.
קרן ברק: ולכן, אסכם את מה שכולם פה דיברו, דיברו על סגנון ועל שיח.
קרן ברק: אינני מזלזלת בזה, ותמיד אני טוענת שהייתי רוצה שבכל רגע משעות היממה הבן שלי, שהוא בן 11, יוכל להדליק את הטלוויזיה ולצפות בדיונים, ולא כך הוא.
קרן ברק: הוא לא יכול לצפות בכל הדיונים, יש הרבה מאוד מהשפה שאינני מעוניינת שיראה.
קרן ברק: אני דווקא מדברת על נאומים מהדוכן עצמו, אני לא מדברת על קריאות.
קרן ברק: בקריאות ביניים מבחינתי אפשר להגיד מה שרוצים וכמה שרוצים כי זאת תגובה.
קרן ברק: מהדוכן עצמו הרבה מאוד מהנאומים אינם יכולים שכל ילד יראה.
קרן ברק: אבל על כל זה אני מלבישה – וסליחה שאני עושה את ההשוואה הזאת, כי דווקא כמי שלוחמת למען נשים ונגד אלימות בתוך המשפחה אני אעשה השוואה שגם אם היא תצרום לכם, כדאי שתקשיבו, חבר הכנסת שיין.
קרן ברק: אלימות היא לא רק פיזית, היא לא רק מילולית, היא לא רק מתבטאת בזה, אלימות גם בתוך המשפחה היא גם אלימות רגשית, וגם אלימות כלכלית, שבהם הפוגע לוקח מהקורבן את כל הזכויות שלו.
קרן ברק: בעצם הקורבן חי תחת טרור בתוך ביתו שלו, הזכויות נלקחות ממנו, הוא לא יכול לבזבז כסף כמו שהוא רוצה, הוא לא יכול להגיד מה שהוא רוצה, הוא פשוט חי בתוך כלא כשזכויותיו נשללות.
קרן ברק: ולכן האלימות הזאת הרבה יותר קשה מאשר קללות ומכות לפעמים, כי צלם האנוש של הבן אדם נלקח ממנו.
קרן ברק: אני יודעת שהגבהתי פה לגובה מאוד מאוד גבוה, אבל גם פה בתוך הבניין הזה דווקא אלה שצועקים מדם ליבם הם הכי פחות אלימים.
קרן ברק: אלה שלקחו את הכוח הדמוקרטי של אנשים שנבחרו בצורה דמוקרטית, ופשוט נלקח מהם הכוח הזה של לשבת בתוך ועדות.
קרן ברק: ולא אתה מחליט, לא הוא, וגם לא זה שישב פה והלך, לא מחליטים כלום, הציבור הוא הריבון, הציבור בחר אנשים.
קרן ברק: הציבור בחר את הכוח היחסי של כל אחד ואחד.
קרן ברק: פה כל אחד הוא אחד חלקי 120, לא יותר ולא פחות, זה כוחו כאן.
קרן ברק: ולכן, ברגע שנלקחת לך הזכות הזאת, והיכולת שלך לייצג את הציבור שבחר בך, בדין, לא ביקשנו יותר, אבל גם לא פחות, פה מתחילה האלימות מבחינתי.
קרן ברק: והיא הרבה הרבה הרבה הרבה יותר קשה מכל זעקה כזאת או אחרת.
קרן ברק: אז יש שיח שצריך לדבר בו למען החינוך, אבל המהות של איך המדינה הזאת תיראה בסוף, ואיך הדמוקרטיה הזאת, לאן היא הולכת, היא הרבה יותר חשובה מכל סגנון כזה או אחר, כי אנחנו התגלמות, הבניין הזה חוגג היום 73 שנים של התגלמות החזון הציוני.
קרן ברק: והחזון הציוני הזה הוא שברירי, והדמוקרטיה יכולה בדקה ורבע להתפרק אם היסודות האלה ילכו וייעלמו.
קרן ברק: ולכן, ההחלטה האומללה הזאת של להשתמש בסעיף תקנוני ולשלול את יכולת ההצבעה של האופוזיציה היא מבחינתי האירוע הכי אלים שקרה פה בכנסת, והכי מסוכן שקרה לדמוקרטיה הישראלית.
קרן ברק: כל השאר זה שוליים של השוליים.
קרן ברק: וככה אני רואה את זה.
קרן ברק: ולכן, מי שחשובה לו הדמוקרטיה צריך להסתכל למציאות בעיניים ולפתור אותה לפני הכול.
ניר אורבך: חברת הכנסת ברק, תודה רבה.
ניר אורבך: עורך דין ד"ר גלעד וינר מהקונגרס הישראלי, בבקשה.
גלעד וינר: תודה רבה.
גלעד וינר: אני רוצה לפתוח קודם כול ולהגיד שזה דיון מאוד מרגש מבחינתי, כי הוא מסמל בעיני תחילתו של תהליך מאוד משמעותי שצריך לקרות, והוא החיבור בין הבית החשוב הזה והיושבים בו לבין ארגוני החברה המשותפת.
גלעד וינר: אפתח ואגיד, אני מנהל את הקונגרס הישראלי, מיזם משותף לאוניברסיטת בר-אילן ולקרן מנומדין.
גלעד וינר: עבדנו הרבה עם יוֻ"ר הוועדה ועם אנשי פורום החברה המשותפת, מאיה תרחיב בהמשך, לשאול את השאלה: מהם הכלים שאנחנו מכירים מהשטח שיכולים לסייע בקיומה של חברה משותפת או בניהול מחלוקות בצורה אפקטיבית, גם בהקשר הפוליטי.
גלעד וינר: אני יכול לדבר בשם עצמי, אבל אני חושב שזה משותף לכל חבריי פה, שאנחנו מגיעים לדיון הזה עם צנעה מאוד גדולה.
גלעד וינר: מצד אחד, אתם אלה שנושאים באחריות, וכמו שחברת הכנסת ברק גם הצביעה כאן, אתם אלה שבעצם עושים את העבודה, אנחנו רק יכולים להציע לכם את התובנות ואת המחשבות שיש לנו.
גלעד וינר: אבל לפעמים אנחנו מסתכלים על מה שקורה בבית הזה, ואומרים: אולי אפשר אחרת.
גלעד וינר: אולי אפשר לעשות את הדברים בצורה שתהיה יותר לשם שמיים.
גלעד וינר: ויש פה כמה רעיונות שכבר נשמעו, וחברי הכנסת דיברו פה וכבר הציפו רעיונות.
גלעד וינר: ואני רוצה להציע, ואני חושב שגם סדר-היום שמונח בפניכם משקף את הדבר הזה, לא להתייחס לעבודת הכנסת כמכלול אחד, כמקשה אחת, אלא לראות את הצורה של ההתייחסות לסיפור הזה של מחלוקות וחילוקי דעות בכנסת כמהלך מרובד.
גלעד וינר: יש רמה אחת שהיא יותר, נקרא לזה "טקסית", מליאת הכנסת כמשל משקפת את זה.
גלעד וינר: זה הרובד של הדיון הפומבי שיש בו חברים רבים שמשתתפים, ולפעמים הוא הרבה פעמים קקופוניה, כי הצופים בערוץ הכנסת יכולים להגיד שקשה להם לפעמים לעקוב אחרי מה שקורה שם.
גלעד וינר: ונשאלת השאלה האם יש כלים פרקטיים להפוך את הדיונים האלה ליותר אפקטיביים.
גלעד וינר: אבל יש גם עבודה מהותית יותר שקורית בוועדות הכנסת, בהן אמורים להיות מעוצבים החוקים, בהן אמורות להתקבל החלטות שאחרי זה הופכות לחוקים.
גלעד וינר: והרבה פעמים יש תחושה שהדרך שבה הוועדות מנוהלות או מתנהלות לא תמיד מסייעת לאינטרס הציבורי של האזרחים.
גלעד וינר: ויש היבטים יותר, נקרא לזה מהותיים, חלקם כבר עלו בדברים של חברי הכנסת, איך מתמודדים עם המצב הזה של קואליציה ואופוזיציה או מצב של שני גושים שיש להם מנדט לבוא ולהיאבק אחד בשני, אבל האם יש דרך טובה יותר לעשות את זה.
גלעד וינר: נרצה להציע פה כמה דרכים.
גלעד וינר: אבל בסוף יש גם את האחריות שלכם לשיח הישראלי.
גלעד וינר: כשאנחנו מדברים על שיח תקשורתי אז אפשר לראות את הכנסת כנמצאת על שני צירים.
גלעד וינר: האחד הוא, אתם צרכני תקשורת, חברי הכנסת, אתם מכניסים לפה סוגיות שעולות, מעלים הצעות לסדר, שאילתות, ויש לכם אחריות אולי למתן את השיח התקשורתי, שיש לו נטייה להיות מאוד פופוליסטי או קיצוני, ולהפוך אותו לדיון מעמיק יותר.
גלעד וינר: אבל לא פחות חשוב מכך, אתם יצרני תקשורת.
יעקב מרגי: בחצי שנה האחרונה השיח בתקשורת מאוד ממותן.
דוד ביטן: התקשורת 12 שנה הייתה נגד הקואליציה ועכשיו 12 שנה היא נגד האופוזיציה.
דוד ביטן: את זה לא אני אמרתי, אוחנה אמר.
דוד ביטן: יש שוויוניות.
גלעד וינר: בהקשר הזה בהחלט ברוח הדברים שנשמעו פה יש מהות במחלוקות, לא צריך לטשטש אותן, צריך ליישב אותן במובן הזה שהן ישבו, יהיו נוכחות, אבל השאלה גם איך להתנהל בתוכן ואיתן.
גלעד וינר: ובהקשר זה עיצבנו יחד עם לשכת יו"ר הוועדה דיון שיכול אולי גם להציע צעדי המשך, כלים פרקטיים שגם תוכלו לשמוע עליהם מהחברים שהגיעו לפה, שאולי תוכלו לאמץ אל תוך העבודה שלכם בתוך תחומי האחריות שלכם, בתוך תהליכי החקיקה שאתם מקדמים.
גלעד וינר: ואני מקווה שבאמת, כמו שאמרתי בפתח הדברים, שזה רק פתיחתו של דיון, פתיחתו של תהליך, ואני מאוד מצפה להמשך הדיון פה.
גלעד וינר: תודה.
ניר אורבך: תודה רבה, גלעד.
ניר אורבך: מאיה, בבקשה.
מאיה אוחנה-מורנו: קודם כול, תודה רבה לכלל חברי הוועדה, התרגשות גדולה להיות פה, תודה רבה ללשכת יושב-ראש הוועדה שהייתה מאוד פתוחה לעזור לנו להגיע ולהיות חלק.
מאיה אוחנה-מורנו: אני בעצם מייצגת את פורום חברה משותפת, אבל אני אתחיל מזה שאני קודם כול אזרחית פשוטה במדינת ישראל.
יעקב מרגי: לא פשוט להיות פשוט במדינת ישראל.
מאיה אוחנה-מורנו: נכון.
מאיה אוחנה-מורנו: לאור זה שלא פשוט להיות פשוט, אז אני גם דרומית שגרה בעוטף, וגם משפחה שכולה, בעלי נהרג במלחמת לבנון השנייה.
מאיה אוחנה-מורנו: אז אני חושבת שאני די מייצגת את החברה הישראלית על גווניה.
מאיה אוחנה-מורנו: מגיעה מהציבור הציוני.
מאיה אוחנה-מורנו: חברתי באיזשהו שלב בחיי לציבור הדתי, אני מה שנקרא חוזרת בתשובה.
מאיה אוחנה-מורנו: נוגעת בהרבה רבדים בחברה הישראלית.
מאיה אוחנה-מורנו: ואני נמצאת פה היום כנציגת פורום חברה משותפת, שהרעיון של הפורום הזה היה מבט כללי על כל האנשים המדהימים שיושבים כאן, שעוד מעט תשמעו את החוכמה שלהם.
מאיה אוחנה-מורנו: יש המון אנשים עם הרבה ידע והרבה ניסיון שליקטו בדרך: איך מצליחים לבנות יחד משהו מקולות מנוגדים.
מאיה אוחנה-מורנו: כולנו יודעים שבבית הפרטי שלנו איכשהו כולנו מצליחים לעשות את זה, כי אין ילד אחד דומה למשנהו.
מאיה אוחנה-מורנו: זוגיות זה תמיד דבר שיושב קצת על קטבים.
מאיה אוחנה-מורנו: בכל חברות, בכל קבוצה כזו או אחרת תמיד יש אנשים שלא חושבים כמוני, או שדעתם שונה ממני.
מאיה אוחנה-מורנו: ובעצם הקריאה שלנו היום פה לכם, חברי הכנסת, דווקא ביום המיוחד הזה, שהוא יום כזה מוזר, כי ט"ו בשבט הוא הרי חג האילנות, אבל האילנות לא בדיוק פורחים, חוץ מהשקדייה שיש לה איזה קריאת כיוון מאוד מעניינת, אבל היא חריגה מאוד.
מאיה אוחנה-מורנו: זה לא בדיוק הזמן הנכון לפרוח, עדיין מאוד קר בחוץ.
יעקב מרגי: חלק מפירות ההדר גם פורחים.
מאיה אוחנה-מורנו: נכון, אבל מעט.
מאיה אוחנה-מורנו: אצלי גם השקדייה, דרך אגב, לא נשרה עדיין, אז זה בכלל מראה שאנחנו במציאות קצת משוגעת אחרת.
מאיה אוחנה-מורנו: השקדייה כן מראה קריאת כיוון על השורשים, על הבפנים, וט"ו בשבט הוא חג של צמיחה שלא תמיד נראית החוצה.
מאיה אוחנה-מורנו: אבל בשביל להצליח לצמוח אנחנו צריכים להעמיק שורשים, ובשביל להעמיק שורשים הרבה פעמים צריך באמת לדעת להשתמש בכלים הנכונים.
מאיה אוחנה-מורנו: מה שאנחנו באים כאן היום לבקש מכם, חברי הכנסת – ודיברת כל כך יפה, חברת הכנסת ברק, זה שימח אותי מאוד, כי אחד הדברים שאמרתי לעצמי זה שדווקא כמשפחה שכולה תמיד בימי זיכרון אני מזכירה לעצמי שאני לא מסתכלת על מה שהיה ומתגעגעת, אלא אני מסתכלת מה זה אומר לי מכאן והלאה, לאן אני הולכת קדימה.
מאיה אוחנה-מורנו: מה זה אומר עליי היום עם סיפור החיים שלי, ולאן אני צריכה להתקדם.
מאיה אוחנה-מורנו: אז זה שאת מתרגשת כל פעם שאת מגיעה לכאן אותי זה ריגש, ותודה לך על המילים האלה.
מאיה אוחנה-מורנו: ואני מקווה שכל אחד מכם שדורך כאן כל בוקר מחדש מתרגש ומבין שהוא לא אדם פרטי.
מאיה אוחנה-מורנו: אתם הנציגים שלנו, ומבחינתנו כעם אנחנו יושבים ומסתכלים עליכם.
מאיה אוחנה-מורנו: אין לנו בעיה עם זה שיש מחלוקות, אפילו צריך שיהיו, היהדות בנויה בדיוק על הדבר הזה.
מאיה אוחנה-מורנו: אני לא רוצה שכולנו נחשוב אותו דבר, אבל אני רוצה שנלמד לחיות פה ביחד, כי באמת יש לנו רק ארץ אחת, ובשביל זה צריך שורשים עמוקים.
מאיה אוחנה-מורנו: וכאן עוד מעט תשמעו מכל חבריי המדהימים שיציגו את עצמם, על כלים, ועל דרכים, ועל איך אפשר להצליח.
מאיה אוחנה-מורנו: אני עדה מניסיון שלי שהצלחתי כמה פעמים להגיע ליישוב מחלוקת או סכסוך, ולמצוא דרך משותפת יחד עם אנשים שאני חולקת עליהם מהיסוד, ותפיסות עולמנו ודרך חיינו שונות מאוד.
מאיה אוחנה-מורנו: ואנחנו מאמינים בבית הזה, כי הוא בסוף הבית של כולנו.
מאיה אוחנה-מורנו: ומכאן הקריאה הזאת שלנו אליכם, וזה גם עניינו של הפורום שלנו, לאגד תחתיו כמה שיותר ארגונים שעסוקים בנושא הזה של יישוב סכסוכים, חיבור בתוך החברה הישראלית, שאנחנו כל כך זקוקים ומשוועים לו.
מאיה אוחנה-מורנו: תודה.
ניר אורבך: מאיה, תודה רבה.
ניר אורבך: חברי הכנסת במקביל נמצאים פה בעוד ועדות, ולכן אני כל פעם אקפוץ לחברי כנסת תוך כדי.
ניר אורבך: נמצאת איתנו פה חברת הכנסת אפרת רייטן, שהיא גם יושבת-ראש ועדה, והיא כיבדה אותנו בנוכחותה תוך כדי דיוני הוועדה, אז אאפשר לך לדבר עכשיו.
אפרת רייטן: תודה רבה, חבר הכנסת ניר אורבך, ואכן אנחנו מקיימים עכשיו דיון מיוחד לכבוד יום הולדתה של הכנסת גם בעניין הרווחה, שותפות, ומגוון הדעות בקהילה.
אפרת רייטן: אני רק רוצה לציין בנוכחות הזו ולברך את חברת הכנסת שירלי פינטו, שהבוקר מונתה באופן היסטורי, אני חושבת שלא הייתה עד היום יושבת-ראש ועדה שהיא חרשת, בארץ בוודאי שלא, ובעולם אנחנו עדיין מבררות.
אפרת רייטן: ושירלי הולכת לעמוד כראשת ועדת המשנה לנגישות עירונית, זה בהחלט אירוע חשוב והיסטורי, ואני מאחלת לה בהצלחה.
ניר אורבך: בשעה טובה.
ג'ידא רינאוי-זועבי: ברכות.
אפרת רייטן: ואני אשאל אותך דווקא, חבר הכנסת אורבך, שנינו ממפלגות שונות, כולם יודעים, אידיאולוגיות שונות, כמה פעמים רבנו?
ניר אורבך: לא זוכר.
אפרת רייטן: לא זוכר כזה דבר.
אפרת רייטן: ובכל זאת, כשיש לנו מחלוקות לא זוכרת שהתגוששנו.
אפרת רייטן: קרן ברק, כמה פעמים רבנו?
קרן ברק: לא הרבה דווקא.
אפרת רייטן: וגם לא הלכנו מכות.
אפרת רייטן: איכשהו הצלחנו לסדר את הדברים.
קרן ברק: יש לנו אידיאולוגיות שונות, ואנחנו מתווכחות, כן.
דוד ביטן: רוצים לריב?
דוד ביטן: אז נריב.
אפרת רייטן: זה מה שאני בדיוק מנסה לומר, שלא, אני לא מחפשת לריב, חבר הכנסת ביטן.
אפרת רייטן: אני איכשהו נמצאת במקום שבו אני עדיין מייצגת את ערכיי, את האידיאולוגיה שלי, ולא הולכת שולל – אולי בגלל הניסיון התקשורתי שלי בטלוויזיה, ובכך שאני רגילה להיות מול המצלמות שמשדרות כל הזמן – לא ליפול בפח הזה שהתקשורת מחפשת את הקרקס.