GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גאל-דור: לא אחדש לכם ואגיד שיש לנו נוער נהדר, יש לנו חיילים מדהימים, יש לנו סטודנטים נהדרים, ואנשים שאנחנו פוגשים יום יום הם אנשים נהדרים.
אילן גאל-דור: אני לא רוצה להגיד משהו על הפער למה שקורה כאן.
אילן גאל-דור: 120 חברי הכנסת או רוב רובם של חברי הכנסת הם כאלה שהיו פעילים חברתיים, היו במועצות של תנועות הנוער או שהיו פעילים במקום כזה או אחר.
אילן גאל-דור: אומנם לא עברו הכשרה כדי להיות חבר כנסת, כמו שמישהו אמר פה, אבל הם ודאי אנשים שעשו מהלכים מאוד מאוד חשובים בחברה הישראלית.
אילן גאל-דור: משהו השתבש בשיח בחברה הישראלית.
אילן גאל-דור: חברי הכנסת הם בבואה של החברה הישראלית, אי-אפשר להגיד שיש לנו שתי חברות.
אילן גאל-דור: אנחנו חברה אחת, גם מה שקורה פה בבית וגם מה שקורה בחוץ.
אילן גאל-דור: אבל לאנשים שמגיעים להנהגה יש אחריות כי מסתכלים עליהם, כי שומעים להם.
אילן גאל-דור: ונוצר מצב בשיח של החברה הישראלית שהפכנו מחלוקת לשסע.
אילן גאל-דור: במקום להפוך שסעים לגוונים הפכנו את זה למהלומות אישיות, ומזה אנחנו צריכים להימנע, שם אנחנו צריכים להיות.
אילן גאל-דור: אני קופץ ישר, כי אני יודע שאנחנו פה גם בלחץ זמן.
אילן גאל-דור: כשמכירים את חברי הכנסת, ובכלל את נציגי הציבור אחד אחד, אלו אנשים מדהימים.
אילן גאל-דור: אבל משהו קורה במסר שיוצא כלפי החברה.
אילן גאל-דור: אז אחד, עצם החיבור סביב השולחן הזה צריך להיות בפרקטיקה המתמשכת.
אילן גאל-דור: חברי הכנסת צריכים להיות שותפים ומעורבים בעשייה החברתית שקורית בשטח, למצוא יום בשבוע, יום בשבועיים או פעם ב-, ללכת ולהיפגש ולראות את אותם קבוצות שנפגשות.
אילן גאל-דור: כולנו פה, כל הארגונים כל הזמן מפגישים בין קבוצות שונות בחברה הישראלית, וכאילו יוצרים איזשהו בידוד.
אילן גאל-דור: אנחנו בסדר, אנחנו מדברים, אנחנו מוצאים את הדרך לגשר, אבל בכנסת הם לא יודעים.
אילן גאל-דור: ודאי שיודעים, רק צריך לבוא ולהתחבר לשטח.
אילן גאל-דור: דיברו פה על תגמול.
אילן גאל-דור: צריך להיות תגמול חיובי לחברי כנסת שמובילים בתחום החברתי, בתחום של דיאלוג, בתחום של גישור.
אילן גאל-דור: והדבר האחרון שאני רוצה להגיד, הכנסת קובעת דברים שנמצאים על סדר-היום.
אילן גאל-דור: ואם הכנסת, ועדת הכנסת, ודרכה לא רק בהחלטה בהצהרה, אלא גם במעשה, וגם בהקצאת משאבים, הכנסת תגיד: חשוב לנו השיח במדינת ישראל, חשוב לנו השיח ברשתות החברתיות.
אילן גאל-דור: אם יעברו פה השתלמות והכשרה על מה שקורה היום ברשתות החברתיות, יש לחברי הכנסת הרבה מה להגיד שם והרבה מה לעשות שם כדי למתן את השיח.
אילן גאל-דור: אז אני קורא לחיבור יותר הדוק בין חברי הכנסת לבין הארגונים החברתיים, ואני קורא למהלכים שהכנסת תשים את הנושא על סדר-היום.
אילן גאל-דור: תודה.
ניר אורבך: אילן, תודה רבה.
ניר אורבך: זאת באמת הקריאה שתצא מפה, החיבור היותר הדוק בין הארגונים החברתיים לבין נציגים בכנסת.
ניר אורבך: ד"ר רן קוטנר; ואחריו – חברת הכנסת רות וסרמן לנדה.
ניר אורבך: אני רואה שחברת הכנסת וולדיגר הייתה צריכה לצאת; ואחר כך – חברת הכנסת קטי שטרית.
רן קוטנר: ראשית, תודה על ההזמנה, ותודה על היום החשוב הזה.
רן קוטנר: כמובן שכולנו מבינים שחשוב שהוא לא יהיה רק יום אחד, אלא משהו שנעשה באופן שיש לו קיימות, שיש לו המשכיות, שהוא באמת מושרש ומוטמע.
רן קוטנר: אמרת בדברי הפתיחה שלך שעלינו לעצור לרגע, וכשאנחנו עוצרים ועושים רפלקציה יש שניים שלושה דברים שחשוב לשים לב אליהם לב.
רן קוטנר: לעצור ולשים לב קודם כול להכרה ששאלת הקיטוב ואובדן הלכידות והלעומתיות בחברה הישראלית היום זה אולי הגורם מספר אחד מבחינת איום ביטחוני על המדינה.
רן קוטנר: בראייה ארוכת טווח ועמוקה, האופן שבו אנחנו מנהלים את השיח בינינו ואת המחלוקות בינינו פוגע בחוסן החברתי ובחוסן הלאומי יותר מכל דבר אחר.
רן קוטנר: לא בטוח שאנחנו מודעים לזה.
רן קוטנר: בראייה ארוכת טווח המחירים יכולים להיות הרה אסון.
רן קוטנר: דבר שני, ואמרה את זה חברת הכנסת שפק מאוד יפה בעיני, שעלינו לשים לב לאופן שבו לפעמים אתם נגררים לאיזשהו תפקיד שאתם לא באמת רוצים למלא.
רן קוטנר: אבל אתם הופכים להיות קצת עבדים של דימויים מבחוץ או שאתם נזקקים ונדרשים לשחק באיזשהו תפקיד שאתם לא מרגישים בו נוח.
קטי קטרין שטרית: סליחה שאני מפריעה, אבל אולי תגיד מה אתם עושים בפרויקט שלכם במקום – אנחנו כל הזמן שומעים במה אנחנו לא בסדר, חברי הכנסת, נראה לי שיותר - - -
רן קוטנר: חלילה, לא, לא.
מירב בן ארי: דווקא זה מעניין מה שאתה אומר.
מירב בן ארי: אני מקשיבה לך וזה מאוד מעניין אותי.
רן קוטנר: חלילה, לא אמרתי שאתם לא בסדר בכלום.
רן קוטנר: אני אומר את זה דווקא עם הרבה אמפטיה, ממש לא ממקום של לא בסדר.
קטי קטרין שטרית: אוקיי, אז בואו - -
רן קוטנר: אני אהיה יותר – אנחנו כבר עייפים.
קטי קטרין שטרית: - - תמשיכו להכות בנו, זה בסדר.
רן קוטנר: חלילה, חלילה, לא הבנת אותי.
ניר אורבך: סליחה, ד"ר קוטנר.
ניר אורבך: קטי, היה פה דיון ארוך.
קטי קטרין שטרית: אני יודעת שהיה, שמעתי אותו בדרך לכאן, אבל אני רוצה לשמוע מה הוא עושה.
קטי קטרין שטרית: אני בטוחה שאם הבאת אותו לכאן סימן שיש פה איזה פרויקט שהוא מאוד טוב, אז אולי כדאי לשמוע מה אתם עושים כדי שנוכל ללמוד מכם.
קטי קטרין שטרית: אנחנו חברי הכנסת נוכל ללמוד מכם.
רן קוטנר: תסכימי איתי שב-11:54 אני לא אתחיל עכשיו ללמד אתכם.
רן קוטנר: אם תרצי זה חלק מהבעיה.
רן קוטנר: אם עושים רפלקציה על מה שהיה פה בדיון, אז היה פה סוג של מודל דה ליברציה שהוא מאוד לא אפקטיבי.
ניר אורבך: אבל, ד"ר קוטנר, שנייה אחת.
ניר אורבך: אני בכוונה עומד על זה, קטי, זה מפגש פתיחה, אנחנו פה בזמן מוגבל, והבאנו לפה ארגונים חשובים שאנחנו רוצים את המשך שיתוף הפעולה איתם.
ניר אורבך: חשבנו עוד לפני כן מתוך מה שהם מייצגים, שהמקום שלהם פה זה על השולחן מולנו ואיתנו כדי שנוכל ביחד לראות מה אנחנו כן יכולים לשפר יחד איתם בדברים, שלצערי עד עכשיו - - -
קטי קטרין שטרית: כן, אבל, ניר, אתה יודע שלפעמים כשמאשימים, מאשימים, מאשימים, אתה בורח ממה שאתה בעצם צריך לעשות.
ניר אורבך: לא מאשימים.
ניר אורבך: אבל, קטי, נכנסת פה באמצע.
קטי קטרין שטרית: אני שומעת את אנשי המקצוע, ואני מאוד מעריכה ומוקירה, אבל אתה יודע, אני באה מתחום החינוך, אז אני יודעת שהדבר הכי הכי הכי שאני לא מקבלת זה שתמיד אומרים: אתה אשם, אז בגללך זה קורה.
ניר אורבך: לא, לא, רגע.
קטי קטרין שטרית: השיח בגללך, אתה מבין.
קטי קטרין שטרית: כל אחד יעשה את הביקורת של עצמו, וזה יהיה מצוין.
ניר אורבך: רגע , קטי.
ניר אורבך: קודם כול אנחנו ביקשנו מהם להגיע לפה, זה דבר ראשון; דבר שני, אנחנו מגיעים לפה לעבודה משותפת; ודבר שלישי, בזמן הקצר שיש להם כל אחד בוחר לעצמו להצביע על הנקודות שהוא חושב שצריך לשפר.
ניר אורבך: זה לא מתוך האשמה ולא מתוך רצון להצביע על דברים, את הביקורת העצמית שיש לנו כלפינו אנחנו יודעים לעשות.
ניר אורבך: הבאנו אותם לפה בין היתר בגלל הדבר הזה.
ניר אורבך: דיבר פה חבר הכנסת מרגי, ואמרה גם חברת הכנסת קרן ברק, שכולנו בסופו של דבר נכנסים לבית הזה מתוך יראת כבוד מאוד גדולה, ויש פה המון המון דברים טובים, כל אחד באמונה שלו של מה זה מייצג כלפי עם ישראל.
ניר אורבך: מבחינתי אחד מסמלי הממלכה פה זה הכנסת, ורוב הדברים שנעשים פה טובים.
ניר אורבך: יש פה דברים שהייתה להם החצנה מאוד מאוד לא טובה החוצה.
קטי קטרין שטרית: בסדר, ניר, אני שומעת את מה שאתה אומר.
ניר אורבך: נפלנו דווקא על ד"ר רן קוטנר.
קטי קטרין שטרית: אשמח לשמוע מה הם אומרים כדי לחדש לנו.
קרן ברק: אחרי ששמענו את דברי הטעם האלה, צביקה האוזר אמר דברים הפוכים לחלוטין, ובטונים.
ניר אורבך: יש פה דיון וכל אחד - - -
קטי קטרין שטרית: פספסת, גם גבי אמרה את זה וגם אחרים.
קטי קטרין שטרית: את מבינה, כולם קוראים לשיח מכבד והכול, ואת צריכה לראות, אנחנו אשמים, אנחנו הלא בסדר, לכן זה לא ישתנה, לכן אני לא אופטימית.
ניר אורבך: קטי, חבל שלא היית פה מקודם.
קטי קטרין שטרית: באתי כי רציתי לכבד את ניר.
קטי קטרין שטרית: הגעתי לכאן לכבד אותך.
קטי קטרין שטרית: אבל אני לא אופטימית.
קטי קטרין שטרית: הלוואי הלוואי שיקשיבו לנו.
ניר אורבך: ד"ר רן קוטנר.
רן קוטנר: רק אחדד את הנקודה הזאת, ואגע בדברים פרקטיים.
ניר אורבך: תקבל את הזמן שלך.
רן קוטנר: מעולה.
רן קוטנר: אני רק רוצה לומר שזה היה ממקום של אמפטיה למקום שבו אתם נמצאים, ולפעמים אתם שבויים בתוך תפקיד שאתם נדרשים למלא, וחס וחלילה זה לא היה ממקום של ביקורת.
קרן ברק: מירב צריכה ללכת, אז יאללה.
רן קוטנר: להמשיך?
רן קוטנר: צריך לא להסס ולא לחשוש להשתמש גם באנשי מקצוע, להיעזר באנשי מקצוע.
רן קוטנר: אעשה את זה ממש בקצרה כי כבר עייפים.
רן קוטנר: קודם כול אני חושב שלא צריך לחשוש לעשות שימוש באנשי מקצוע, בליווי מקצועי, זאת פרופסיה שהולכת ומתפתחת, ויש הרבה מה לעשות בה שימוש.
רן קוטנר: עכשיו, יועץ לתהליכי שיח לפעמים מנוגד הפוך באתוס לייעוץ פוליטי, כמו שלפעמים אנחנו תופסים עשייה פוליטית בסוג של נכלוליות או נבזיות, שאני יודע שזה לא, וגם אתם לא רואים את זה כך, אבל לפעמים ברמת האתוס.
רן קוטנר: אבל לייעוץ יש ערך, והוא מאוד מאוד חשוב.
רן קוטנר: כדאי לשים לב מה קורה באגף מימשל וחברה במשרד ראש הממשלה, עושים עבודה נהדרת כבר מעל לעשור, וזה כוח שאפשר לעשות בו שימוש החל מהשולחנות העגולים במשרד ראש הממשלה שהוקמו.
רן קוטנר: אם אני לא טועה המפגש הראשון היה ביום שאולמרט הודיע שהוא מתפטר מלהיות ראש ממשלה.
רן קוטנר: שולחנות עגולים שעושים עבודה נפלאה במשרד ראש הממשלה, ואפשר ללמוד הרבה.
רן קוטנר: יש תת-תחום אצלנו שנקרא "חקיקה בהסכמה", לא חוקה בהסכמה, Public policy by Consensus.
רן קוטנר: מאוד כדאי להיעזר בעולם הדעת שנמצא שם כדי שאפשר יהיה גם בתהליכי החקיקה עוד משלבים מוקדמים בוועדות לראות ראייה מערכתית, לראות ראייה שמכניסה מורכבות, שבעיני מילים הן מילים נרדפות גם לממלכתיות.
רן קוטנר: וזה משהו שבהחלט אפשר להיעזר בו, תחום הדעת הזה, כדי לפתח את היכולות האלה לחקיקה שנעשית עוד מהשלבים המוקדמים בתהליכים של בניית הסכמות.
רן קוטנר: אני רוצה גם להציע לאתגר, וזה משהו שחברת הכנסת רייטן העלתה מקודם, וזה בהמשך גם לדברים של אביבה חלבי, שדיברה על מרכזי גישור בקהילה.
רן קוטנר: אפשר לחשוב על הקמת מוסד פנימי בכנסת, מרכז גישור ודיאלוג ובניית הסכמות.
רן קוטנר: זה לא בדיוק מרכז גישור ודיאלוג בקהילה, למרות שאפשר גם לדבר על למה הכנסת או איזו קהילה, אבל זה לא.
רן קוטנר: זה מרכז גישור ודיאלוג ובניית הסכמות, שיהיה מוסד פנימי שייתן שירותים לכנסת כדי לסייע בפיתוח המסוגלויות Day in, day out.
רן קוטנר: אני רוצה לומר עוד דבר.
רן קוטנר: בין האמירות היפות שכולנו יודעים להגיד לבין מה שקורה בפרקטיקה של התפקודים בפועל יש פערים.
רן קוטנר: כולנו בני אדם, נבחרי ציבור, לא נבחרי ציבור, כולנו בני אדם, יש פערים, גם אני.
רן קוטנר: אני תמיד אומר לסטודנטים שלי: זה שאני ד"ר וזה שלימדתי בהרווארד זה לא משנה את העובדה שאני עושה את הטעויות שלי Day in, day out.
רן קוטנר: אנחנו בני אדם וזה בסדר, וכדאי שנהיה רפלקטיביים ומודעים לדברים האלה, ואפשר להיעזר במוסד כזה כאן בתוך המוסד.
רן קוטנר: אם שאלת אולי על משהו שאנחנו עושים, אני יכול רק להצביע, לא רציתי לדבר על העבודה שלנו, כי אני לא בא לשווק פה מרכולת פרטית או של ארגון שאני בא ממנו.
רן קוטנר: אבל באוניברסיטת חיפה אנחנו משיקים תהליך של בניית מדד חברה משותפת, כולל כנס שנתי שיבדוק את מדד החברה המשותפת במדינת ישראל.
רן קוטנר: אני קורא לכנסת ישראל להיות שותפים שלנו, זה ייעשה גם עם ארגוני חברה אזרחית וחברה משותפת.
רן קוטנר: אני קורא גם לכנסת ישראל להיות שותפים ברפלקציה ובבחינה של מה עולה מכאלה מדדים ומהתוצאות, כדי שנדע ללמוד מהם מה עלינו לשפר ואילו מהלכים אנחנו יכולים לעשות כדי לשפר.
רן קוטנר: ושיהיה לנו בהצלחה.
ניר אורבך: בהחלט נסכם את הדיון הזה, ונוציא גם סיכום מסודר עם ההצעות שעלו פה, ונראה באמת מה יכול להיות פרקטי פה גם לכנסת.
ניר אורבך: חברת הכנסת רות וסרמן לנדה.
מירב בן ארי: אתה יכול לתת לי דקה?
מירב בן ארי: את יכולה דקה?
מירב בן ארי: כי אני הולכת.
מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני פה כבר מעל שעה, אני אף פעם לא נמצאת בדיונים כל כך הרבה זמן.
רון כץ: מי יכול להגיד לך לא?
מירב בן ארי: אני חייבת ללכת כבר לפני חמש דקות.
רות וסרמן לנדה: למה להגיד לא?
רות וסרמן לנדה: בשמחה רבה.
מירב בן ארי: תודה, תודה לך.
מירב בן ארי: אגיד משהו בתור מישהו שהייתה כאן ארבע שנים בכנסת שעבדה אחרת, ונראה לי שאני היחידה פה.
מירב בן ארי: הכנסת יכולה לעבוד אחרת.
מירב בן ארי: הייתי כאן ארבע שנים עם אופוזיציה לוחמנית ורצינית, וגם עם קואליציה, שיודעים לעבוד יחד.
מירב בן ארי: כשבימי רביעי כשיש הצעות חוק טובות בטרומיות מצביעים יחד, וכשביום שני אם יש ממשלתיות טובות מצביעים יחד, אבל במקביל גם יודעים לחלק ועדות, וכמובן חברי הכנסת.
מירב בן ארי: אין לי הרבה זמן לדבר.
מירב בן ארי: לדעתי בסיטואציה שהגענו אליה, אדוני היושב-ראש, אני חושבת שאנחנו חייבים התערבות.
מירב בן ארי: הקשבתי פה לכמה, גם את אילן אני מכירה מצוין, אולי התערבות מבחוץ, כי זה לא יעזור שקטי תמשיך להגיד שהיא צודקת, וקרן תגיד שהיא צודקת, והאוזר יגיד, וגבי לסקי.
מירב בן ארי: אני לא מחפשת מי צודק.
מירב בן ארי: די, צריך להתנהל בחוכמה כי אפשר שכנסת תתנהל אחרת.
מירב בן ארי: אפשר לבוא ביום שני – עכשיו, אין מה להילחם ולצעוק במליאה, ולטרפד דברים, ולעשות פיליבסטרים והסתייגויות.
מירב בן ארי: אני שומעת חברי כנסת צעירים, תסלחו לי, אומרים על אופוזיציה למה הם מורחים, מותר להם למרוח את הזמן, זה התפקיד שלהם להתיש אותנו.
מירב בן ארי: אבל אנחנו נמצאים על סף תהום פה בכנסת הזאת, מעולם לא הייתה כנסת כזאת שלא היה יו"ר הוועדה לביקורת המדינה, שאין יו"ר ועדת האתיקה, שאין ועדה חסויה של ביקורת המדינה, שישבתי בה ארבע שנים, שהיא סופר קריטית להצלחה של החברה.
מירב בן ארי: בגלל שאנחנו על סף תהום, קודם כול היוזמה שלך מעולה, ואני מברכת אותך.
מירב בן ארי: ולמרות מה שאתה עובר, ואתה עובר אללה יוסטור, באמת מה שאתה עובר.
מירב בן ארי: כמה שאני חזקה, אמרתי גם לסילמן את זה, אם הייתי עוברת את מה שאתם עוברים, אולי בגלל שגם הייתי עכשיו כבר שנתיים בחוץ באזרחות, הייתי הולכת הביתה.
מירב בן ארי: וואלה, לא יודעת, אגיד לך את האמת.
מירב בן ארי: אבל זה כנראה אחרי שהייתי שנתיים בחוץ, הבנתי שהתפקיד הזה הוא בסדר, אבל הכול בסדר גם בחוץ.
מירב בן ארי: ועם מה שאתה עובר לכנס אירוע כזה, ליזום התעקשות של דיבור ביחד זה דבר מדהים.
מירב בן ארי: במקרה אמרתי את זה לסילמן בשבוע שעבר.
מירב בן ארי: אני חושבת שהכנסת הזאת לא טובה לא לקואליציה ולא לאופוזיציה ככנסת, ולכן צריך – יש כאן אנשים מדהימים, לחלקם הקשבתי, כי הייתי קצת תוך כדי – אולי להביא מבחוץ.
מירב בן ארי: אולי לשבת כאן כמה ח"כים, אגב, לא בתפקידים, ח"כים שעם קצת ניסיון פרלמנטרי מימין ומשמאל, עם מגשרים, ואולי זה יעזור לנו.
מירב בן ארי: אולי אתה צריך, בגלל שאתה יו"ר ועדת הכנסת, ואני אומרת לך מילה אחרונה, ללכת אל ראש הממשלה שהוא יו"ר המפלגה שלך ולהביא לכאן צוות חיצוני שידע לגשר.
מירב בן ארי: חבר'ה, הייתי ארבע שנים, היו לנו שני עד שתיים בלילה, והיו לנו מלחמות ברביעי על טרומיות, אבל לא היינו כמו בכנסת הזאת בתחושה של אווירה רעילה.
מירב בן ארי: אגיד לכם מילה אחרונה, אני מתה על הכנסת, כשחזרתי ללפיד אמרתי לו: אני רוצה רק כנסת.
מירב בן ארי: לא מעניין אותי לא סגן שר, לא רוצה, אני רוצה רק כנסת.
מירב בן ארי: ואם יו"ר ועדה, בכלל נהדר.
מירב בן ארי: שים אותי בכנסת כי אני אוהבת את הכנסת.
מירב בן ארי: אם בשבוע שעבר הסתכלתי על הטבלה, על לוח השנה, ואמרתי: מתי מסתיים המושב?
מירב בן ארי: אמרתי: אם את מה שנקרא בארזים, ומותר לי כי יש לי קצת ניסיון פרלמנטרי, מה יגידו?
מירב בן ארי: ובאמת אני אומרת לכם, אם הגעתי למצב שאני אומרת: רק שהמושב ייגמר.
מירב בן ארי: ואתם יודעים מה, זה לא אמור להיות ככה.
מירב בן ארי: זאת אמורה להיות עבודה קשה וסיזיפית אבל עם קרן אור, ואני מרגישה שקצת איבדנו את זה.
מירב בן ארי: ולכן אני מברכת אותך על היוזמה.
מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני חייבת ללכת לדבר על הטוב המשותף ביני לבין קרן ברק בזמן הזה, אז ברשותכם, אלך, אבל כל יוזמה שתקבל, ראית, הצבעתי עוד בלי לשאול שאלות, רק תגיד.
ניר אורבך: מירב, תודה רבה.
ניר אורבך: חברת הכנסת רות וסרמן לנדה, בבקשה.
רות וסרמן לנדה: היה לנו דיון באמת מאוד ארוך, לא פשוט לשבת כל כך הרבה זמן, ועדיין להרגיש את מה שאני רוצה לשתף אתכם בו.
רות וסרמן לנדה: קודם כול, אני לא חושבת שהייתי בוועדה בכנסת בשנה האחרונה שהיא כל כך חשובה וכל כך מעניינת כמו היום, ואני מברכת על זה מכל הלב.
רות וסרמן לנדה: אתמול כתבת לי הודעה, שיניתי כל מיני דברים, ואני מברכת את אלוהים שהוא שלח לי את ההזדמנות הזו.
רות וסרמן לנדה: אני תוצר של הרבה מאוד, תקראו לזה שסעים, קבוצות, חלקים מהחברה המיוחדת שלנו, נולדתי אומנם בארץ, אבל להורים שעלו ארצה מליטא, גדלתי בבית דובר רוסית באשדוד.
רות וסרמן לנדה: ירדנו מהארץ לדרום אפריקה, מדינה משוסעת מסוג אחר.
רות וסרמן לנדה: שם רכשתי כל מיני דברים מאוד מאוד מעניינים שהייתי אומרת שפיסלו את חיי להמשך, כי זו הייתה תקופה שנלסון מנדלה יצא מהכלא ומאוד עיצב את החברה שם.
רות וסרמן לנדה: עליתי ארצה לבד, ואני חושבת שחלק מהדברים שעשיתי פה בארץ אחרי זה מאוד מאוד משפיעים על מה שאני רוצה לומר.
רות וסרמן לנדה: ואני אשתדל מאוד לומר את זה בקצרה.
רות וסרמן לנדה: חייתי שלוש שנים במצרים לבד, חלק מהחיים חייתי בלוד, עשר שנים מתוך בחירה עם בעלי וילדיי, וחלק לא מבוטל מחיי גם השקעתי בניסיון להבין, לפתור, להעמיק בסיפור הזה שנקרא "ערביי ישראל".
רות וסרמן לנדה: וכשאני שומעת את השיח הזה ושומעת את מאיה שהלכה, מעבר לעובדה שהיא ריגשה אותי באמת עד דמעות, וגם, אתה, על שירה, באמת עד דמעות – אנחנו מאוד נזהרים לא להיות יותר מדיי רגשיים ולשמר את השכלתנות ואת קור הרוח ואורך הרוח, ובאמת חשיבה שזה מאוד חשוב – אבל אני דווקא בחרתי, ושמעתי הרבה דוברים היום, לדבר מאוד מאוד מאוד מהרגש.
רות וסרמן לנדה: מאוד ריגשתם אותי.
רות וסרמן לנדה: בכלל לא ברור מאליו שאדם שחווה כל כך הרבה כאב וכזה אובדן, אין משהו יותר, בוחר לעסוק בחשוב מכל, בגישור, בלהביא את אותה לכידות שדיברתם עליה, שהיא לדעתי אבן היסוד של החברה שלנו.
רות וסרמן לנדה: אומנם עליתי ארצה לבד בגיל 17 מדרום אפריקה, וכל חיי הבוגרים כל מה שנאמר פה, והזעקה הזאת של להושיט את היד – גלעד מכיר אותי לא מהיום, אנחנו ביחד בקונגרס הישראלי – אבל באמת להושיט את אותה יד למקום אחר, למקום שהוא לא שלך, ולנסות להרגיש את זה, זה דבר שהוא הדבק.
רות וסרמן לנדה: עכשיו, זאת לא הכנסת, חברים, זאת גם הכנסת, אבל זאת גם מערכת החינוך, וזה גם האוטובוסים, וזה גם הכבישים, וזה גם השיח באופן כללי, זה כל החברה.
רות וסרמן לנדה: יש פה קושי אינהרנטי, גם יש פה הנצחה של סגרגציה שאי-אפשר להתעלם ממנה.
רות וסרמן לנדה: מערכת החינוך שלנו מההתחלה של ההתחלה מופרדת, היא מופרדת בין אנשים חרדים לבין אנשים דתיים לאומיים לבין חילונים לבין ערבים.
רות וסרמן לנדה: היא מופרדת.
רות וסרמן לנדה: וכשמדברים על ארצות הברית ששם בסוף זה אותו דגל, גם אם הוא אירי או סורי, או השד יודע מה, פה אנשים גדלים בנפרד.
רות וסרמן לנדה: וזה אתגר מאוד מאוד מאוד גדול לאותה לכידות, שאנחנו רוצים באופן הייתי אומרת כמעט על אנושי להשיג, אחרי כ-ל המופרדות הזו מהגן ועד שאנחנו מגיעים מה שנקרא עד הלום.
רות וסרמן לנדה: אז אסכם ממש עד כמה שאפשר לסכם דבר כזה, את הרגש.
רות וסרמן לנדה: לא באופן שכלתני למרות שמאוד – צביקה האוזר אמר דברים שאינם קשורים, בראייתי, לא לימין ולא לשמאל, לא לקואליציה ולא לאופוזיציה, אלא באסטרטגיה ובעמיות היהודית באשר היא לדורותיה.
רות וסרמן לנדה: גם יבגני סובה דיבר על דברים שהם הרבה מעבר לאני כן מסכים, אני לא מסכים, לנסות לא להסכים באופן מכבד.
רות וסרמן לנדה: אין את זה.
רות וסרמן לנדה: אין את זה בחברה שלנו באופן שהוא מטריד, מדאיג, מעורר, It's an alarm ברמות אחרות לחלוטין.
רות וסרמן לנדה: ואני אומרת שאם נצליח דווקא פה במקום שהוא באמת זרקור, הוא שליחות, הוא מקום שכולם צופים בו, צופים בנו, מסתכלים אלינו כנבחרי ציבור, לעשות משהו שונה, אם נצליח אנחנו בראייתי, כן ניתן איזשהו זרקור ותקווה גם לציבור.
רות וסרמן לנדה: כי בציבור זה נהיה in וטרנדי להיות בוטה, גס רוח, חסר כבוד, בצורה שהיא כאובה, במיוחד למי שעולה לארץ ואומר: הדבר הזה הוא לא מובן מאליו.
רות וסרמן לנדה: זה לא יתקיים בכל מחיר, המדינה שלנו, העמיות שלנו, ההמשכיות שלנו.
רות וסרמן לנדה: צריך לשמור את זה, זה דבר שראוי לשמירה, זה יקר.
רות וסרמן לנדה: בגלל זה אני כל כך מתרגשת, ואני מתנצלת שאני מאריכה, שעשית את הדבר הזה, צורחים עליך, מגדפים אותך, מעליבים אותך, פוגעים באמון.
רות וסרמן לנדה: אני באמת מצדיעה לך שעשית את הדבר הזה למרות הכול.
רות וסרמן לנדה: זה מרגש אותי עד דמעות.
רות וסרמן לנדה: אני אומרת את זה מהעומק.
רות וסרמן לנדה: ולכן אני מברכת את כולכם, את כל מי שיושב פה, את קטי, ואת סילמן, ואת כולם, שאכפת לכם לבוא ובזמן הלא קל שלנו, כל דקה שלנו, 8,000 הודעות תבואי לפה, תבואי לפה, תבואי לשם, דברי שם, תייצגי פה, תחליפי פה.
רות וסרמן לנדה: זה הכי חשוב, זה הכי חשוב.
קטי קטרין שטרית: כל פעם שאני שומעת את רות אני מתרגשת, כי זה כזה מתוק, זה כזה טוב.
קטי קטרין שטרית: אבל את יודעת, זאת יום הולדת היום של הכנסת, אין לנו עוגה, הלוואי שנגיע לעוגה, אבל יש לנו בלונים, ואני הולכת לפוצץ כמה מהם כרגע.
קטי קטרין שטרית: אחד מהם זה קודם כול, מה חסר לנו?
קטי קטרין שטרית: אז הבלון הראשון שהייתי חושבת עליו זה על הקשבה.
קטי קטרין שטרית: אנחנו לא מקשיבים אחד לשני.
קטי קטרין שטרית: בתוך המשכן האדיר והגדול והמכובד הזה לא מקשיבים אחד לשני.
קטי קטרין שטרית: למה הכוונה?
קטי קטרין שטרית: לדוגמה, נמצאים פה אנשים שהם יחסית זרים למשכן הזה, אבל הם אנשי מקצוע נהדרים, אז שמעתם את כל חברי הקואליציה מדברים: כמה שהאופוזיציה לא מגיעה לכאן ולא עושה.
קטי קטרין שטרית: אז רק שתדעו לכם שבנו ועדות שהאופוזיציה נמצאת כמעט מחוץ לעניין.
קטי קטרין שטרית: זאת אומרת שאי-אפשר להגיע כי הפערים כל כך גדולים, כשכל השנים הפערים היו אדם אחד בין הקואליציה לאופוזיציה.
קטי קטרין שטרית: כאן מדובר בפערים של שניים ושלושה וארבעה.
קטי קטרין שטרית: אבל אתם יודעים מה?
קטי קטרין שטרית: במעמד האישה קיבלנו שישה מעבר למה שהיינו צריכים לקבל.
קטי קטרין שטרית: חשוב מאוד.
קטי קטרין שטרית: אז זאת ההקשבה שבעצם איננה כאן במשכן הזה.
קטי קטרין שטרית: הבלון השני זאת הרמיסה והבריונות.
קטי קטרין שטרית: אף פעם אף פעם לא היו מוציאים אחרי קריאה ראשונה או לפעמים אפילו: צאו החוצה, מייד אחרי.
קטי קטרין שטרית: אתה יודע, מדברים: צאו החוצה.
קטי קטרין שטרית: אף פעם זה לא היה נהוג כאן, וכרגע בכנסת הזו זה נהוג.
קטי קטרין שטרית: ואגב, זאת הכנסת הרביעית שלי.
קטי קטרין שטרית: הבלון השלישי זה חוסר הכבוד אחד לשני.
קטי קטרין שטרית: נכון, בעבר דיברו אנשים שהיום הם נמצאים בקואליציה, אנשי הקואליציה בצורה מאוד מאוד קשה, התבטאו במילים קשות מאוד, אבל לא שמעתם את זה, כי התקשורת אמרה שמדובר בחופש הדיבור.
קטי קטרין שטרית: צריך לדבר, צריך לבטא, כל אדם צריך להשמיע את זעקתו.
קטי קטרין שטרית: ואת מה שאז האופוזיציה עשתה זאת זעקה אמיתית.
קטי קטרין שטרית: מה שהיום הקואליציה עושה זה בריונות, זה להשתמש במילים – אגב, באותן מילים השתמשו גם בעבר כלפינו.
קטי קטרין שטרית: ואני הולכת לבלון - - -
ניר אורבך: הרביעי.
קטי קטרין שטרית: כן, אתה רוצה שאני אסיים מהר את הבלונים.
קטי קטרין שטרית: אז אנחנו פה מאשימים אחד את השני, אתם אשמים, הם אשמים, זה אשם, זה אשם.
קטי קטרין שטרית: כולם אשמים פה במה שקורה, כולם.
קטי קטרין שטרית: כולם חצו את כל הקווים האדומים.
קטי קטרין שטרית: והבלון החמישי זה לקבל את דעתו של האחר.
קטי קטרין שטרית: ולמה הכוונה?
קטי קטרין שטרית: יריב לוין יושב-ראש סיעת הליכוד שלנו הוציא מכתב לקואליציה וביקש מהם, אמר להם: אם תיענו לדרישות האלה – והאמינו לי, דרישות מאוד דמוקרטיות, שנוכל להביע את עצמנו ולהגיע.
קטי קטרין שטרית: ופה מה שנעשה זה שוב חציית כל הקווים.
קטי קטרין שטרית: אז כך, נכון שאנחנו זקוקים לאנשי מקצוע, אני מאוד בעד אנשי מקצוע, בעיקר למי שדיבר מקודם על זה שהכנסת צריכה אנשי מקצוע.
קטי קטרין שטרית: אני בעד אנשי מקצוע.
קטי קטרין שטרית: אני הראשונה שאומרת שצריך ללכת לאנשי מקצוע, כי לאנשי המקצוע יש תמיד את היכולת להגיד לנו איך אפשר לשפר.
קטי קטרין שטרית: אבל יש הבדל עצום בין תיאוריה למעשה.
קטי קטרין שטרית: אגב, גם אני הייתי מרצה בבר-אילן ותמיד הייתי אומרת לסטודנטים שלי: יש הבדל עצום בין תיאוריה למעשה.
קטי קטרין שטרית: בתיאוריה אפשר להגיד הכול, זה נשמע מצוין, זה נשמע אדיר, זה נשמע, אתה יודע מה, אפילו אוטופי, אבל במעשה זה לא קורה.
קטי קטרין שטרית: כדי שהמשכן הזה יפעל ויעבוד כמו שצריך פשוט צריך להקשיב לאופוזיציה, כי בסך הכול האופוזיציה ביקשה את מה שמגיע לה בזכות.
קטי קטרין שטרית: לא, ממש לא, בחובה.
קטי קטרין שטרית: הייתה חובה לתת לנו את הייצוג ההולם שלנו, אנחנו מייצגים חלק גדול מאוד מהאוכלוסייה במדינה הזו, שבאו והצביעו לאותו מחנה שהיום הוא מוקצה, שהיום הוא לא התחום, שהיום הוא מחוץ לתחום.
קטי קטרין שטרית: ואנחנו בסך הכול באים לכאן לכנסת ישראל לייצג את המחנה הזה, ואנחנו רוצים שהוא יהיה מיוצג.
קטי קטרין שטרית: אבל אם לא נותנים לנו את היכולת, ולא מעוניינים לשמוע, ולכבד, ולהקשיב, ורומסים, ומתייחסים אלינו כיוצאי דופן זו התוצאה.
קטי קטרין שטרית: ואתם יודעים למה אתם לא שומעים את זה בחוץ?
קטי קטרין שטרית: כי גם התקשורת בעד ההתנהגות הזו, כי גם התקשורת מעודדת את זה.
קטי קטרין שטרית: ואם התקשורת הייתה אומרת: נו, נו, נו, תנו לאופוזיציה לפעול כמו שצריך, הדברים היו נראים אחרת לגמרי.
קטי קטרין שטרית: ולגבי כל נושא החינוך.
קטי קטרין שטרית: אני באה מתחום החינוך, אני חושבת שהכול מתחיל ומסתיים בחינוך.
קטי קטרין שטרית: מה שצריך פה זה שמערכת החינוך באמת תפעל מלמטה, לא מלמעלה.
קטי קטרין שטרית: כשהנכדה שלי אומרת לי: את לא חברה שלי, הבנתי שזה בא מהגן.
קטי קטרין שטרית: כי אם הם אומרים אחד לשני: אתה לא חבר שלי, את לא חברה שלי, סימן ששם הבעיה מתחילה.
קטי קטרין שטרית: ולא מתחילה בגילאים האלה.
קטי קטרין שטרית: אנחנו כבר פחות או יותר כבר בנויים מבחינת האישיות שלנו.
קטי קטרין שטרית: אנחנו יכולים לשנות הרבה דברים, אבל אנחנו פחות או יותר בנויים.
קטי קטרין שטרית: אבל הגיל הזה שבו ילד אומר לחבר שלו: אתה לא חבר שלי, ואת לא חברה שלי, סימן שיש פה דברים שצריך לטפל בהם גם עם אנשי המקצוע, גם עם אנשי הוראה.
קטי קטרין שטרית: כולם צריכים לדבר עם כולם.
קטי קטרין שטרית: אז בואו נניח לתיאוריה ונתחיל במעשה.
קטי קטרין שטרית: פה בכנסת ישראל הדברים ישתנו כשאחד יכבד את השני, כשאחד יקשיב לשני, כשאחד לא ירמוס את השני.
קטי קטרין שטרית: ושמעתם פה הרבה מהחברים שלנו שמדברים כמה שאופוזיציה לא בסדר.
קטי קטרין שטרית: אז תקשיבו טוב טוב למה שאני אומרת לכם, בפרסה כולם חברים של כולם.
קטי קטרין שטרית: הגעתי היום כי רציתי לכבד את ניר.
קטי קטרין שטרית: למה רציתי לכבד את ניר?
קטי קטרין שטרית: כי אני מכבדת אותו, ואני מכירה אותו שנים רבות.
קטי קטרין שטרית: ואני אומרת לכם שבפרסה כשיושבים חברי הכנסת אתם תראו שמאל עם ימין, תראו חרדים עם חילונים, תראו אותי ואת יבגני מדברים על עומר אדם ועל השיר שלו, אתם תראו הרבה מאוד חברויות.
קטי קטרין שטרית: אז למה הפרסה יותר טובה מאשר המליאה עצמה?
קטי קטרין שטרית: תעבירו את הפרסה למליאה, ובא לציון גואל.
קטי קטרין שטרית: מעשיך יקרבוך, מעשיך ירחיקוך.
ניר אורבך: קטי, תודה רבה.
יבגני סובה: קטי, צריך פשוט להעיף מצלמות מהמליאה, ואז תהיה פרסה בתוך המליאה, כי שם בפרסה אין מצלמות.
רון כץ: להוריד את המצלמות, בדיוק.
קטי קטרין שטרית: אתה יודע, יבגני, אפרופו מצלמות, אתה יודע טוב מאוד שאני פועלת מבחינה חברתית, גם בתחום הבריאות וגם בתחום החינוך, וכשלפעמים הדובר שלי מנסה לספר לכתבים מה קטי שטרית עושה בהיכל, אז אומרים לו: לא, הם צריכים את הג'וסי, הם צריכים את המריבות, הם צריכים את הקללות.
קטי קטרין שטרית: אתה מבין למה אני מתכוונת לגבי התקשורת?
קטי קטרין שטרית: הלוואי שנגיע לימים שבהם באמת נדבר על העשייה הפרלמנטרית למרות שאנחנו נמצאים בספסלים האחוריים.
קטי קטרין שטרית: איך אמר לי כתב אתמול?
קטי קטרין שטרית: לא הגיוני שיש עלייך מרגלת איראנית, הרי את בספסלים האחוריים.