GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אופיר כץ: למשל הסעיף הראשון של ה-4.5%, אנחנו דנו שעות על המספר הזה, שמענו ועידית נתנה לכולם לדבר, למנהלי בתי החולים, ולהסביר לנו למה הגיעו למספר הזה ואיך הוא יוצר איזה שהוא איזון בין כל הגורמים, קופות חולים, בתי חולים, שירות לאזרח והאחוז הזה, לפי מה ששמענו מבתי החולים וכל הגורמים הוא מאוד מאוד משפיע על ההתנהלות שלהם, ואחרי שהוסבר לנו וישבנו על הסעיף הזה כל כך הרבה זמן היום, כשהגענו לדיון הנוסף, פתאום גילינו ששינו את זה ל-1.2.
אופיר כץ: אני חושב שזה לא רק שינוי מספרי, זה שינוי עצום שיש בו השלכות מאוד מאוד כבדות, ואז אני שומע שהשינוי הזה לדוגמה פוגע בשני בתי חולים, אשקלון ונהריה.
אופיר כץ: הדבר הכי בסיסי היה לשמוע את בתי החולים האלו, איך הם רואים את ההשלכה של השינוי הכול כך גדול הזה.
אופיר כץ: ולא כי הוועדה לא רצתה לתת, הבנתי שהם הוזמנו ולא היו בזום.
אופיר כץ: לכן אני חושב שזה שינוי כל כך גדול, שהוא כמו סעיף בפני עצמו, להוריד את זה מ-4.5 ל-1.2 כשיש לזה השפעה ישירה על ההתנהלות של בתי החולים, ושעכשיו אנחנו לא מצליחים לשמוע אותם ועכשיו אנחנו צריכים להתקדם ולהצביע על זה כאילו זה משהו – אני חושב שזה לא נכון שדנו על מספר מסוים כל כך הרבה זמן ובבוקר אנחנו מגלים שיש מספר אחר, וכבר הסברתי כמה המספר הזה הוא גדול ומשמעותי עבור בתי החולים וקופות החולים.
אופיר כץ: אותו דבר אני יכול להגיד גם לגבי הסעיף הנוסף, שמשנים את התאריכים.
אופיר כץ: גם לזה הסבירו לנו למה שנה מסוימת, למה חודש מסוים, שעד פברואר הם רוצים לתת לבתי החולים ואז פתאום משנים את זה תוך כדי לחודש אחר, שונה לגמרי.
אופיר כץ: גם לזה לא הייתה אפשרות את זה כמו שצריך, זה משהו אחר לגמרי ממה שדנו בו כל כך הרבה שעות.
אופיר כץ: זה באמת משתלב עם עוד דברים שהראיתי בוועדה לגבי מכשור רפואי, על הנזק והעוול שעושים לבתי החולים בפריפריה, הראיתי מספרית, לפי תקנות משרד הבריאות, מכשירים מסוימים שצריכים להיות בבתי החולים בפריפריה בצפון ובדרום והם לא קיימים, נתנו אותם לבתי חולים אחרים ברחבי הארץ.
אופיר כץ: מי שנפגע תמיד זה בתי החולים בפריפריה וגם על זה הגשתי תיקון, אני מקווה שזה באמת יושלם בהמשך.
אופיר כץ: וזהו, אני חוזר אחורה לטענות, לכן אני חושב שמדובר בנושא חדש.
ניר אורבך: את רוצה להתייחס לטענות?
עידית סילמן: אני רק אתייחס לטענות ואומר שבאמת בפעם הראשונה מובאת בוועדת הבריאות של הכנסת, פעם ראשונה שיש כמובן ועדת בריאות בכנסת, פעם ראשונה שמובא חוק הקאפ, התחשבנות בין בתי החולים לקופות החולים, שזה אחד החוקים התקציביים הגדולים, כל שנה זה מיליארדים רבים ומוכפלים כמה שנים קדימה.
עידית סילמן: התייחסתי לנושא הזה שבאמת הוא נידון בוועדת הבריאות מתוך ראייה של טובת המערכת, בתי החולים וקופות החולים, לראשונה ולא בוועדת הכספים, זה מבחינתנו כבר הישג כשלעצמו.
עידית סילמן: ההתחשבנות הזו היא אחת הקשות ללמידה, אחת היותר מורכבות ומסובכות, הכרזנו כבר בתחילת הדיון היום שאנחנו נדון בזה ונקים ועדה שתדון בנושא הקאפ מיד לאחר חוק ההסדרים, משהו שבאמת לא שינו אותו 20 שנה ואולי יהיה אפשר לחשוב על איזה שהיא דרך יצירתית, אבל היא באמת דרך ארוכה.
עידית סילמן: יש כאן כאילו בעצם מחשבון של התחשבנות בתהליך הזה.
עידית סילמן: בחודשים האחרונים אני צללתי וירדתי לעומקם של כל הפרטים, כל שינוי קטן של סעיף עשרוני בתוך ההתחשבנות הזו גורר אחריו מיליונים ובאמת השפעה גדולה על כל המערכת, הן קופות החולים והן בתי החולים.
עידית סילמן: כדי לנסות לייצר איזונים, בעיקר לאחר השנתיים של הקורונה המאוד מאתגרות, וזה לא מספיק שאנחנו רק מוחאים לצוותים שלנו כפיים מהמרפסות, ניסינו להגיע להסכמות, ניסינו לבדוק את הדברים, זה מאוד מורכב, מאוד קשה, והגענו לכמה איזונים שהם מאוד טובים.
עידית סילמן: לכן אנחנו נביא גם בהמשך, אני מאמינה, נושאים חדשים כי באמת ראינו את טובת המערכת והיא הושמה לנגד העיניים.
עידית סילמן: ישבנו עם כל קופות החולים, עם כל בתי החולים, עם כל היועצים השונים למיניהם כדי לוודא.
עידית סילמן: חבר הכנסת אופיר כץ, נכון שספציפית בסעיף הנוכחי, אתה אומר שבית חולים מסוים לא היה על הזום, למרות שכולם באמת הוזמנו, אבל ערן הכהן, שהוא מנהל החטיבה של כל בתי החולים הממשלתיים היה והוא כמובן גם מייצג אותם, גם הוא וגם צוותים נוספים שישבו מאחורה, והוא גם ציין את זה.
אופיר כץ: לא, אני לא אמרתי שלא אפשרת להם, רצית והם לא היו, אבל אני אומר שהיה צריך לשמוע אותם, את ההשלכות.
עידית סילמן: אני לא חושבת שאי פעם בחיים הקאפ, ההתחשבנות, נידון בשישה מפגשים, נכון, היועצת המשפטית, כרגע?
נעה בן שבת: אני חושבת שחמישה.
עידית סילמן: חמישה.
עידית סילמן: עשינו מפגשים נוספים לחברי הוועדה, מפגשים שהם ביקשו, חברי הוועדה מן המניין, או כל מיני אנשים נוספים, ביקשו שנשב איתם וישבנו איתם ימים שלמים וארוכים.
עידית סילמן: אף פעם לא ירדו לעומקו של הקאפ כדי לנסות לייצר איזונים ובלמים לתוך מערכת הבריאות בצורה הזו.
עידית סילמן: בדרך כלל לא היו שינויים כאלה, בדרך כלל לא הובאו תוספות מבחוץ ואנחנו פה עושים את שני הדברים גם יחד ובאמת בגאווה גדולה.
עידית סילמן: אז אני רוצה בהזדמנות הזו גם להודות לך, חבר הכנסת אופיר כץ, על הדברים שהבאת, שהבאת אותם כרגיל בוועדה שלי, כמו שעשית, באמת בנועם הליכות, בראייה חכמה ומיטבית, ובאמת גם יש הרבה דברים ששמנו לנגד עינינו.
עידית סילמן: וגם ליועצת המשפטית שיושבת כאן, נעה בן שבת, ולשלי מהממ"מ, שבאמת תמכו בנו בכל התהליך הזה.
מיכל רוזין: לדעתי נעה צריכה לקבל תוספת סיכון על העבודה על חוק ההסדרים.
עידית סילמן: כן, האמת היא שזו באמת משימה לא פשוטה לנעה וגם ענת כהן שמואל שנמצאת פה מאחורה.
עידית סילמן: תשמעו, אני חושבת שזאת גאווה, גאווה שיש ועדת בריאות, גאווה שדנים בנושא הזה, גאווה גדולה בעיניי שכל מנהלי בתי החולים, מנהלי קופות החולים, באים וסוף סוף יכולים לדון בדברים וגם מבינים מה הם מדברים, מה הם אומרים, ומי שלא מבין, כל חברי הוועדה והאופוזיציה שגם הגיעו, אז שמעו ולמדו.
עידית סילמן: זו הייתה באמת למידה משמעותית ואני שמחה על זה.
אלינה ברדץ' יאלוב: ברשותך, יושב ראש הוועדה, אני אוסיף חצי משפט פה לדברי יושבת ראש ועדת הבריאות.
אלינה ברדץ' יאלוב: אני חושבת שאם מנהלי בתי החולים שהוזכרו היו חושבים שהשינוי הזה פוגע בהם הם היו מוצאים דרך או לעלות דרך הזום או להתקשר בטלפון או להגיע.
אלינה ברדץ' יאלוב: מה שאנחנו למדנו בשבועות האחרונים, כאשר יש איזה שהיא בעיה אז מנהלי בתי החולים ומנהלי קופות החולים מוצאים דרך להביע את דעתם.
אופיר כץ: את אמורה לשמור על הפריפריה.
אלינה ברדץ' יאלוב: אני שומרת עליה.
אופיר כץ: ככה?
אופיר כץ: שאת מנמקת ש - - -
אלינה ברדץ' יאלוב: לא, אני בשיחות עם כולם.
מיכל מרים וולדיגר: אנחנו צריכים לדעת על מה אנחנו מצביעים.
נעה בן שבת: אני רוצה להתייחס גם לטענות נושא חדש - - -
ניר אורבך: של חברת הכנסת מיכל וולדיגר.
ניר אורבך: אז היועצת המשפטית, את תתייחסי וחברת הכנסת וולדיגר תנמק אחר כך.
נעה בן שבת: בסעיף 5 לאותו חוק נוספה התייחסות לרצפת צריכה נטו וברוטו.
נעה בן שבת: בנוסף לתקרת צריכה נטו וברוטו אני חושבת שהייתה שם השמטה שהיא בעצם טעות סופר, הערנו על זה למשרד הבריאות לגבי סעיף אחר בישיבה הקודמת ובישיבה הזאת הערנו לנושא הזה גם באותו סעיף, בסעיף 5.
נעה בן שבת: זו טענה אחת.
נעה בן שבת: וטענה שנייה נוגעת לתיקון בסעיף 6, שקובע סמכות של השרים לקבוע לקופת חולים מסוימת ובית חולים מסוים רצפת צריכה ברוטו בשיעור נמוך יותר בתנאים מסוימים.
נעה בן שבת: המטרה הייתה לאפשר הקלה לגבי קופות חולים קטנות כדי שהם יוכלו להסיט את אותם כספים לטובת פיתוח שירותים בקהילה.
נעה בן שבת: ולגבי שני הנושאים נטענה טענת נושא חדש בגלל שני התיקונים.
ניר אורבך: חברת הכנסת וולדיגר, בשם חבר הכנסת קרעי, אני מבקש שתדברי.
מיכל מרים וולדיגר: תודה, קרעי, תודה, ניר.
מיכל מרים וולדיגר: אני לא אחזור על כל מה שאמר אופיר, אבל אני כן רוצה לציין כמה דברים וזה שבאמת מדובר בחוק מאוד מאוד מורכב, לי לקח שעות על שעות, בין בשעות הוועדה הרבות, ובאמת תודה לעידית על הדיונים, אבל גם עם עצמי בביתי ובלשכתי עם מנהלי בתי חולים ועם מנהלי קופות חולים לפני ולפנים, וזה נושא מורכב.
מיכל מרים וולדיגר: אני אגיד, כמו שאמרנו קודם ואני אגיד את זה גם עכשיו, זה לא נושא מבחינתי בתוך חוק ההסדרים, לדון הכול בשנייה והכול במרוץ אחרי הזמן ואפילו באיזה שהוא מקום לאיים עלינו שנמשיך בימי שישי כי אין זמן ותצמצמו את הדיון.
מיכל מרים וולדיגר: הדיון הוא רחב ואני לא באתי לכנסת כדי להיות חותמת גומי כדי להגיד אוקיי בלי שאני מבינה מה כתוב.
מיכל מרים וולדיגר: כל מילה שם זה בדיוק כמו אפקט הפרפר, זה לכאורה אנחנו מזיזים מילה פה ומילה שם, אבל לכל דבר קטן שהזזנו יש משמעות ענקית, גם כספית וגם בין ההתחשבנות.
מיכל מרים וולדיגר: הרי כל הקאפ הזה מתעסק בעצם בהתחשבנות בין קופות החולים לבין בתי החולים, בעצם בסכום אפס וביניהם הוויכוחים וכל שינוי פה הוא שינוי משמעותי.
מיכל מרים וולדיגר: עכשיו, ישבנו וראינו את השינויים ואז הערנו.
מיכל מרים וולדיגר: עוד פעם, אני מבחינתי העברתי כמה גלגולים של הסתייגויות כי כל פעם קיבלנו עוד שינוי ועוד שינוי.
מיכל מרים וולדיגר: הגענו היום לדיון, היום בדיון היה שינוי.
מיכל מרים וולדיגר: מבחינתי זה נושא חדש, בגלל השינוי.
מיכל מרים וולדיגר: כלומר אני מיד רוצה להתקשר לבתי החולים שהייתי איתם בקשר, שהעירו לי כל הערה גם לגבי הנושא של הרצפה וגם לנושא של התקרה, ואתם שיניתם במקרה שלי, שאותו טענתי כנושא חדש, חריגים.
מיכל מרים וולדיגר: כלומר זה לא רק שינוי של הגדרה, אלא זה חריג, בנושא של הרצפה יש חריג וגם בנושא של התקרה, בגלל שיש בתי חולים שהם רוצים להקטין את הרצפה צריך לעשות כך או אחרת.
מיכל מרים וולדיגר: כלומר זה לא רק שינוי של מספר אלא זה שינוי של משמעות, עכשיו אנחנו נעשה עוד חריג מסוים ולגבי החריג הזה אני צריכה לשאול את האנשים סביבי, אני לא יכולה מהרגע להרגע, זה נושא חדש שצריך להקדיש לו מחשבה, לברר מה קורה איתו, איפה זה משפיע, על מי זה משפיע.
מיכל מרים וולדיגר: לכן מבחינתי, אפקט הפרפר, צריך לעצור אותו שנייה, לעצור, לחשוב, לברר ולהמשיך הלאה.
מיכל מרים וולדיגר: נושא חדש לגמרי לטעמי.
ניר אורבך: לפני שנעבור להצבעה עוד מישהו מחברי וחברות הכנסת רוצה להתייחס?
ניר אורבך: טוב, אנחנו עוברים להצבעות לפי סדר הנושאים.
ניר אורבך: הנושא החדש הראשון, הגדרת תוספת ריאלית, טענתו של חבר הכנסת אופיר כץ.
ניר אורבך: מי בעד טענת נושא חדש?
ניר אורבך: להוריד ידיים, בבקשה.
ניר אורבך: טענת נושא חדש לא התקבלה.
מיכל מרים וולדיגר: רביזיה.
ניר אורבך: רביזיה נעשה בשעה שש ועשרה.
ניר אורבך: טענת נושא חדש שנייה, סעיף 2(ב)(2), שונתה הנוסחה להפחתה מתקרת הצריכה ברוטו לשנת 2021, היא נטענה על ידי חבר הכנסת אופיר כץ.
ניר אורבך: הטענה נדחתה.
ניר אורבך: הטענה השלישית בסעיף 1 בהגדרה 'הפרש 2017', נטענה על ידי חבר הכנסת אופיר כץ.
נועה בירן-דדון: הטענה נדחתה.
ניר אורבך: טענה מספר 4, סעיף 5, נוספה התייחסות לרצפת צריכה נטו וברוטו, נטענה על ידי חברת הכנסת מיכל וולדיגר.
אופיר כץ: ניר הצביע איתנו.
מיכל מרים וולדיגר: ניר, ראינו.
מיכל מרים וולדיגר: יש מצלמה.
אורית סטרוק: אני חושבת שאתה בעד, ניר.
מיכל מרים וולדיגר: הוא הבין את המשמעות.
ניר אורבך: טעיתי.
ניר אורבך: בסדר, טעות לעולם חוזרת.
אורית סטרוק: אתה טעית בכל השאר, פה אתה צדקת.
ניר אורבך: סעיף 6, נוסח סעיף קטן קובע סמכות של שרים, נטענה על ידי חברת הכנסת מיכל וולדיגר.
ניר אורבך: רביזיה תהיה בשעה 18:15.
ניר אורבך: כמו שכתבנו בהזמנה לישיבה הזו, ככל שיעלו נושאים חדשים ייתכן ותהיינה ישיבות נוספות היום, נא היו ערניים.
ניר אורבך: אנחנו מחדשים את הישיבה, אנחנו עוברים כרגע לנושא של הרביזיות, שתי רביזיות על הנושאים של ועדת הכספים.
ניר אורבך: אחרי ההצבעה אני מבקש, הישיבה לא תינעל, אנחנו נשמע את דבריה של אורית סטרוק במידה שהיא תגיע.
ניר אורבך: אני רק מודיע את זה מראש.
שלמה קרעי: אני באמת רוצה לפנות ללב של חבר הכנסת בליאק, של חברת הכנסת אלינה ושלך, אדוני יושב הראש.
ניר אורבך: אין לי לב.
שלמה קרעי: זאת הבעיה.
שלמה קרעי: באמת הרביזיה הזאת על הנושא של אותן נשים שעובדות במקצועות שוחקים, אותן נשים שנשבר להן הגב, שהן תשושות מעבודה ולא מסוגלות בגיל 62, 63 לפנות לעבודה חדשה שיציעו להן.
שלמה קרעי: בתחילת הדברים, בדיונים הראשונים, אמרו שימצאו פתרון ובאמת לא יחייבו אותן ואז בסוף הפכו את זה להוראת שעה.
שלמה קרעי: הוראת השעה הזו היא לחמש שנים.
שלמה קרעי: הרבה מההטבות שיש בחוק הזה של העלאת גיל הפרישה הן הוראת שעה לכמה שנים, ולא רק שפגעו בהן בשלילת הקצבה לשלוש שנים, מגיל 62 עד גיל 65, אלא גם כל ההטבות הנלוות, אדוני יושב הראש, הנחה בארנונה, הנחה בחשמל, הנחה בתחבורה ציבורית.
שלמה קרעי: נתנו מענה חלקי, אבל עדיין יהיו הרבה נשים שייפגעו, גם בסל ההטבות הנלווה לגיל הפרישה.
שלמה קרעי: לכן אני אומר, ולדימיר, אין שום בעיה אם עכשיו תלכו איתי עם הנושא החדש, תעלו את הוראת השעה הזו.
שלמה קרעי: לא תרצו הוראת קבע?
שלמה קרעי: תעלו את זה לשש שנים, לשבע שנים, קצת יותר, עשר שנים.
שלמה קרעי: בכלל הרי כל המתווה הזה הוא על פני 11 שנה, אז למה שהוראת השעה לא תהיה ל-11 שנה?
שלמה קרעי: למה אתם חותכים את זה אחרי חמש שנים?
שלמה קרעי: אתה יודע מה יקרה בעוד חמש שנים?
שלמה קרעי: כן בחירות, לא בחירות, כן ממשלה, אף אחד לא ישים לב, זה הרי לא איזה קצבה שמישהו מפסיק לקבל, זו אישה ששולחים אותה לעבודה והיא לא מסוגלת ללכת לעבודה חדשה אז היא תצא נפסדת, וזה לא משהו שיצוף באופן אוטומטי כמו הרבה הוראות שעה שמתארכות באופן אוטומטי כמעט כשמגיע הסוף שלהן.
שלמה קרעי: לכן אני מבקש לקבל את הרביזיה הזו ולהצביע בעד כדי שנוכל לתת עוד קווץ', עוד מענה נוסף לנשים המוחלשות בחברה.
ניר אורבך: זו הנמקה לרביזיה על סעיף 171(א)(1ב).
ניר אורבך: לגבי סעיף 177ג אני מוותר על הנימוק ונעבור עכשיו לשתי ההצבעות.
ניר אורבך: מי בעד הרביזיה לסעיף 171(א)(1ב)?
שלמה קרעי: אני לא מצליח לשכנע אתכם, יאללה.
נירה שפק: לא, אתה חייב לעשות קורס דיבייט, אין מה לעשות.
נירה שפק: לא אושר.
ניר אורבך: הרביזיה השנייה על סעיף 177ג.
ניר אורבך: אני מבקש כמה דקות לתת לחברת הכנסת אורית סטרוק כי הבטחתי לה עוד בישיבה הקודמת.
אורית סטרוק: אני באתי לבקש בפעם השלישית את מה שביקשתי פעמיים, אתה יושב ראש ועדת הכנסת ובאפשרותך לשנות את ההחלטה הנוראה שקיבלתם לפני שבועיים וחצי-שלושה בחלוקת חוק ההסדרים כשהעברתם חלקים מחוק ההסדרים לידיים של ווליד טאהא.
אורית סטרוק: כשעשיתם את זה התרעתי בפניך, התרענו בפניך, החברים בראשות שדולת ארץ ישראל, חבר הכנסת יואב קיש ואני, התרענו בפניך שאתם בעצם מוסרים בידיו של ווליד טאהא אמצעי סחיטה, אמצעי לסחוט אתכם, ואמרנו לכם שהוא ישתמש באמצעי הזה כדי לקבל דברים שאתם לא רוצים לתת, ואמרת: יהיה בסדר.
אורית סטרוק: אל תדאגו לי, אנחנו נסתדר, אל תדאגו לקואליציה, הקואליציה תסתדר.
אורית סטרוק: אדוני היושב ראש, אני מדברת ממש אליך.
ניר אורבך: אני מקשיב.
ניר אורבך: בסדר גמור, תודה רבה על הדברים.
אורית סטרוק: לא סיימתי.
שלמה קרעי: כנראה שלא הקשבת.
ניר אורבך: אתה יודע למה לא הקשבתי?
ניר אורבך: כי חברת הכנסת סטרוק התחילה לצטט דברים שאני לא זוכר שאמרתי, אז הפסקתי להקשיב.
אורית סטרוק: אני אשמח שאתה תגיד מה אמרת.
ניר אורבך: לא, בסדר.
אורית סטרוק: אני לא בטוחה שאני מצטטת אותך במדויק, אבל בגדול אמרת - - -
שלמה קרעי: רוח הדברים.
אורית סטרוק: רוח הדברים הייתה, תודה, שלמה, שאנחנו לא צריכים לדאוג לקואליציה, הקואליציה תסתדר.
אורית סטרוק: עבר שבוע וקרה בדיוק, אבל בדיוק אחד לאחד מה שאמרנו, ווליד טאהא נעל את הדיונים בוועדת הפנים כדי לקבל את מה שאתם מכנים חוק החשמל, שזה שם מכובס לחוק להלבנת ועידוד בנייה בלתי חוקית בהיקפים של עשרות אלפי מבנים בנגב ובגליל ואיבוד מוחלט של הנגב והגליל.
אורית סטרוק: בדיוק מה שאמרנו לכם זה מה שקרה.
שלמה קרעי: הנה היום הלכו איתו לסיור שם לראות מה צריך להכשיר.
אורית סטרוק: וכדי לקבל את ההסדרה של המאחזים - - -
ניר אורבך: חבר הכנסת קרעי, זה לא דיון מיוחד בנושא ה - - -
אורית סטרוק: מותר לו להתפרץ.
ניר אורבך: לא, חברת הכנסת סטרוק, שנייה אחת.
ניר אורבך: אני מאוד מעריך ומכבד אתכם וגם יש לי מה לענות, אבל מאחר שזה לא דיון על הנושא אז אני מאפשר לך לסיים את דברייך.
שלמה קרעי: אתה רוצה שאני אלך?
אורית סטרוק: חבר הכנסת קרעי הוא תושב הנגב, אז קורה שיוצאת לו איזה שהיא הערה מהפה, זה בסדר.
אורית סטרוק: הוא יודע מה קורה באזור שלו, זה כמו שידברו על משהו שקורה בחברון אז אני אתפרץ, זה ברור.
ניר אורבך: אני נהנה איתכם, חברת הכנסת סטרוק, אני אוהב אתכם וזה בסדר.
אורית סטרוק: אז תן לי לסיים.
ניר אורבך: אני אתן לך לסיים.
אורית סטרוק: אז אני אומרת, היום, היום היום, ראש הממשלה האמיתי מנסור עבאס, ביחד עם ראש הממשלה החלופי יאיר לפיד - -
ניר אורבך: זה ממשיך על ה – זה הזיה מה שקורה.
אורית סטרוק: - - יצאו לנגב כדי לוודא, לוודא שמה שאני התרעתי בפניך קורה ושההסדרה של המאחזים הבדואיים קורית ומוגשת למנסור עבאס.
ניר אורבך: אבל סליחה, חברת הכנסת אורית סטרוק, מה זה התרעת בפניי?
ניר אורבך: תקשיבי, גם אם אני לא אוהב את זה ויש הרבה דברים שאני לא אוהב ויש דברים שאני מאוד אוהב, יש פה הסכמים קואליציוניים.
ניר אורבך: זה לא פתאום בא עלינו בהפתעה, אנחנו יודעים את זה.
ניר אורבך: אגב, ובואי נהיה ישרים, שלושה הכפרים האלה זה שלושה כפרים או שזה השלמה ל-12 כפרים.
ניר אורבך: אני שואל אותך.
ניר אורבך: אז אני אומר לך שזו השלמה ל-12 כפרים שתשעה כבר בממשלות אחרות, ממשלות ימין - - -
אורית סטרוק: אוה, יפה.
ניר אורבך: אז די כבר.
אורית סטרוק: לא די כבר.
אורית סטרוק: לא, ניר.
ניר אורבך: אני כן אומר לך די כבר, כי די כבר עם הקמפיין הזה.
אורית סטרוק: ניר, ניר.
ניר אורבך: לא, אורית, אני אומר לך באמת - - -
אורית סטרוק: ניר, אני אקשיב לך ואז אני ממשיכה.
אורית סטרוק: בבקשה, אתה היושב ראש, אני אקשיב לך.
אורית סטרוק: אתה צודק, ניר, אתה צודק.
אורית סטרוק: אכן שלושת הכפרים, אתה קורא לזה, שעומדים - - -
ניר אורבך: בסדר, נו, את יודעת למה אני מתכוון.
אורית סטרוק: רגע, רגע, אבל אמרת ואני עונה לך, אני עונה לגופו של עניין.
אורית סטרוק: אתה צודק, אריק שרון זכרונו לא לברכה, הסדיר במרכאות כפולות ומכופלות, בסביבות שנת 2005, הוא הסדיר כמו שאתה קורא כפרים בדואיים בנגב.
אורית סטרוק: עכשיו אני אסביר לך איך נראים הכפרים האלה אם במקרה לא היית בהם.
אורית סטרוק: הם לא נראים כמו שום דבר ש - - -
ניר אורבך: אני הייתי בהם.
ניר אורבך: הייתי בהם כשעוד הייתי במשרד השיכון עם אפי איתם ונלחמנו כבר אז.
אורית סטרוק: אז בוא נחלוק חוויות, הם לא נראים כמו כפר, אין בהם מדרכות, אין בהם כבישים, אין בהם תאורת רחוב, אין בהם מרכז מסחרי, אין בהם מרפאה, אין בהם בית קולנוע.
אורית סטרוק: זה לא נראה יישוב.
אורית סטרוק: פשוט לקחו קו, סובבו מסביב לאיזה שהוא שטח ואמרו: זה יישוב.
אורית סטרוק: אף אחד לא זז ממקומו פנימה, אף אחד לא סידר את החיים שם, פשוט סתם תחמו שטח שנגרע מאדמות המדינה לטובת היישוב הזה.
אורית סטרוק: זה כל מה שעשו.
אורית סטרוק: על השטות הזו שהיום כולם, אבל כולם כולם, כולל כולם, יודעים שהייתה שטות, על אריק שרון אפשר להגיד שהוא לא ידע, אבל היום יודעים שזו הייתה שטות כי לא הקימו יישוב באמת, לא כינסו את הפזורה פנימה, שום פזורה לא הוסדרה, אלא פשוט תחמו קו מסביב ליישוב.
אורית סטרוק: על השטות הזו אתם רוצים לחזור.
אורית סטרוק: עכשיו לא רק שאתם רוצים לחזור עליה, אלא שאתם שמעתם והבנתם את ההערות של רגבים, ואני מתנצלת, אולי אני לא מכירה את כל העבר וההיסטוריה שלך בהקשר הזה, אבל אם יש לך היסטוריה בהקשר הזה אתה יודע לבד שלא ככה מסדירים ואתם יודעים מאוד יפה שיש תנאים איך מבצעים הסדרה ולא הפקרה, ועל זה יש ויכוח כבר ארבעה וחצי חודשים בין ראשי הקואליציה שמכנים את עצמם ימין ובין מנסור עבאס, זה ויכוח על איך תיראה ההסדרה הזאת, האם סתם יעשו קו מסביב לשטח ואף בדואי לא ייכנס פנימה, או שבאמת יחליטו שזה היישוב, הפזורה נכנסת פנימה והשטח מסביב מתפנה.
אורית סטרוק: על זה היה הוויכוח, ניר, והתווכחתם אותו, זה לא שלא התווכחתם אותו, איילת שקד התווכחה, זאב אלקין התווכח, גדעון סער התווכח, יכול להיות שגם אתה היית שותף לוויכוח הזה ואני פשוט לא יודעת.
אורית סטרוק: אז בזמן שאתם מתווכחים איתם, באותו זמן אתם מוסרים בידם 12 אמצעי לחץ ללחוץ עליכם, לרמוס אתכם ולאנוס אתכם לקבל את ההחלטה שאתם יודעים שאסור לקבל, שאתם יודעים שאסור לקבל אותה, על זה התווכחתם.
אורית סטרוק: אם היה אפשר לקבל אז למה לא הסכמתם לפני ארבעה וחצי חודשים?
אורית סטרוק: לא הסכמתם כי אתם יודעים שזה אסון לנגב.
אורית סטרוק: ועכשיו יאיר לפיד, ראש הממשלה החלופי, ביחד עם מנסור עבאס, ראש הממשלה האמיתי, מסיירים בנגב וקובעים שהיישובים האלה יוסדרו בצורה שאתם יודעים שאסור להסדיר אותם, זאת אומרת יופקרו, השטח יופקר, ואתה במו ידיך מסרת לו את כלי הלחץ, מסרת לווליד טאהא את חלקי חוק ההסדרים שהוא יוכל לנעול את ועדת הפנים מתי שבא לו.
אורית סטרוק: אני אומרת לך, ניר, אני שנים בכנסת, לא תמיד כחברת כנסת, אבל כמי שמלווה דיונים מבחוץ, ראיתי כבר עשרות מקרים שקואליציה הקימה ועדות מיוחדות רק כדי לא להיתקל במצב שאיזה שהוא ח"כ לוחץ עליה במקום שהיא לא רוצה להילחץ.
אורית סטרוק: אתם כנראה רוצים להילחץ, אתם כנראה רוצים להיסחט, אתם כנראה רוצים להיאנס, אתם כנראה רק לכאורה מתווכחים את הוויכוח הזה, אבל באמת, כמו שאמרת: יש דברים שאני אוהב, יש דברים שאני לא אוהב, אבל גם את מה שאני לא אוהב אני מוכן לקבל.
אורית סטרוק: הדבר הזה שאתה לא אוהב ואתה מוכן לקבל אותו הוא אסון לנגב, הוא הפקרת הנגב, הוא אסון לגליל, הוא הפקרת הגליל, הוא קריאת עידוד לכל ערבי שרוצה לבנות בית בלתי חוקי, אומרים לו: בנה, בנה, ואנחנו נחבר אותך לחשמל ונקרא לזה 'חוק החשמל'.
אורית סטרוק: אז אני מבקשת ממך, פעם נוספת, ניר אורבך, ידידי משכבר הימים, שתתעשת ושתפעל כמו שצריך לפעול יושב ראש ועדת כנסת ותפסיק להפקיר חוקים אסטרטגיים בידיהם של מי שחותרים תחת הריבונות של מדינת ישראל בנגב ובגליל.
שלמה קרעי: אזור נא כגבר חלציך ותפסיק את ההפקרות הזו.
ניר אורבך: תודה רבה לחברת הכנסת סטרוק.
ניר אורבך: כמו שאמרתי, בעוד בערך ארבע דקות מתחדש פה הדיון, זה לא דיון על הנושא הזה, אני רק בכל אופן - - -
שלמה קרעי: לא, יש לי כספים, אז אם אין משהו.
שלמה קרעי: אני מוכן לשבת להקשיב גם לך.
ניר אורבך: תודה, אני מודה לך מאוד.
ניר אורבך: כמו שאמרתי לך, יש פה גם התנהלות של כנסת וגם התנהלות מהותית אידיאולוגית והדברים האלה שלובים.
ניר אורבך: קודם כל, אני אומר את זה שוב וחזרתי גם אז, כל פעם שיש דיון ויוצאות תוצאות, תהיינה אשר תהיינה, בנושא אשר לא יהיה או כן יהיה, ואתם חוזרים חזרה כערכאת ערעור, כי אני לא יודע מה, או לא מצאה בעיניכם ההחלטה או שלא הייתם שותפים לה, אז אתם עושים את זה גם ברמה של ניסיון עוד פעם להחזיר לוועדת הכנסת דברים שכבר הוכרעו בוועדה ויכולתם אז – לצערנו, לא השתתפתם במשחק הזה, החלטתם מראש לא להשתתף.
ניר אורבך: אגב, ואני אומר את זה עוד פעם, ואני הייתי שם, וכל טענה שאתם עכשיו מפנים כלפי הרכב הממשלה הזו תפנו קודם כל כלפי עצמכם.
ניר אורבך: קודם כל כלפי עצמכם.
אורית סטרוק: איך כלפי עצמנו?
ניר אורבך: אני יכול להגיד את זה ואני אגיד את זה עוד פעם כי אני היחידי שיכול להגיד את זה.
שלמה קרעי: מה תגיד?
אורית סטרוק: מה אתה יכול להגיד?
אורית סטרוק: אתה היחידי שיכולת לעבור ולזרוק את הממשלה הרעה הזו לפח.
ניר אורבך: לא, אתם הייתם צריכים לרדת מהעץ הזה שאתם נמצאים עליו, שהליכוד לא היו עליו וחלקים מהסיעה שלכם לא הייתה בו, ולאפשר הקמת ממשלה אחרת אם זה כל כך אכפת לכם.
אורית סטרוק: מה, עם אותו מנסור עבאס?
ניר אורבך: לא, אני נתתי לך לסיים.
אורית סטרוק: לא, עם מנסור עבאס לא מקימים ממשלה.
ניר אורבך: לא, זה לא ויכוח עכשיו, זה לא ויכוח.
שלמה קרעי: אם אתם הייתם מתייצבים כבלוק אחד של ימין אז הייתה ממשלה ימנית.
ניר אורבך: חבר הכנסת קרעי, סליחה.
ניר אורבך: סליחה, חברת הכנסת סטרוק, את מכבדת אותי?
ניר אורבך: באמת, אמרת דברים קשים, כולל דברים אישיים ופעם אחת הערתי ואז אמרת לי שאת רוצה עכשיו לדבר ולא הפרעתי.
ניר אורבך: אני מבקש עכשיו את המקום הזה.
אורית סטרוק: בבקשה, אני מקשיבה, כולי קשב.
ניר אורבך: אז אני אומר עוד פעם, יש פה חטא קדמון והחטא הקדמון הזה הוא שלכם.
אורית סטרוק: שלא הייתה ממשלה עם מנסור עבאס?
ניר אורבך: רגע, לא, חברת הכנסת סטרוק, גם אם זה קשה עכשיו את תקשיבי כי גם אני הקשבתי לדברים קשים.
ניר אורבך: החטא הקדמון הזה הוא שלכם, אתם לא אפשרתם הקמת ממשלה אחרת.
שלמה קרעי: אתם לא אפשרתם.
ניר אורבך: חבר הכנסת קרעי, אני מבקש ממך.
שלמה קרעי: אתם פלרטטתם עם השמאל.
ניר אורבך: אני היחידי מכל חברי הכנסת שעשה איזה שהוא מהלך חוץ מלדבר ולחוץ מלקרקר וחוץ מלצייץ, חבר הכנסת היחידי שעשה, ואתם, בשקרים, שיקרתם ואיחזתם את עיני הציבור שיכולה להיות ממשלת ימין פה.
אורית סטרוק: היא יכלה.
ניר אורבך: היא הייתה יכולה להיות אם אתם הייתם יורדים מהעץ ואם לא היו עובדים על הרב דרוקמן ולא עובדים על הרבנים האחרים.
ניר אורבך: ותשאלי את עמית הלוי.
אורית סטרוק: אתה רצית - - -
ניר אורבך: לא, את לא מתווכחת איתי.
ניר אורבך: סיכמנו שאת לא מתווכחת.
ניר אורבך: גם אם הדברים קשים.
ניר אורבך: זה הסיכום בינינו.
אורית סטרוק: הבנתי, אז אני אענה אחר כך.
ניר אורבך: לא נענה אחר כך כי זה לא הדיון.
ניר אורבך: את דיברת ואני אדבר ואנחנו - - -
שלמה קרעי: ניר, אני הייתי אצלך ליד הבית.
ניר אורבך: אז מה אם הייתם ליד הבית שלי?
ניר אורבך: זה נחמד שעשיתם קמפיין שממשיכים אותו גם, אגב, חלק מהאנשים גם עכשיו, שלא קשורים לכלום.
ניר אורבך: לא, סליחה, עבדו על הרב דרוקמן, איחזו את עיניו, שיקרו לו, היה שם חבר הכנסת עמית הלוי, חבר הכנסת דאז, שהציג לו את הדברים כהווייתם ומישהו שיקר לו אחר כך וזה המצב עכשיו.
ניר אורבך: וכל דבר אחר עכשיו שאתם באים בטענות תבואו לעצמכם.
אורית סטרוק: זה לא נכון, ואתה משקר - - -
ניר אורבך: לא, אני לא משקר.
ניר אורבך: אני לא ציטטתי אותך בציטוטים לא נכונים ולא מכנה אותך בדברים כן נכונים או לא נכונים.
אורית סטרוק: אתה רצית להקים ממשלה עם מנסור עבאס - - -
ניר אורבך: חברת הכנסת סטרוק, אני יודע שהדברים האלה קשים, אבל הקמפיין שלכם לא יעבור יותר בשקט.
ניר אורבך: הקמפיין השקרי הזה לא יעבור.
שלמה קרעי: גם לי מותר לענות?
ניר אורבך: לא, אתה לא.
ניר אורבך: אתה יודע למה לא? סליחה שאני אומר לך לא, כי עוד דקה יש - - -
שלמה קרעי: עוד שתי דקות.
ניר אורבך: לא, עוד דקה בדיוק.
שלמה קרעי: אמרת ורבע.
ניר אורבך: אה, נכון.
ניר אורבך: אז יש לך שתי דקות, תזכור.
ניר אורבך: לא, אני אומר לךְ, אני לא מצטט אותך, בטח לא מדויק, ולא אומר דברים בשמך.
אורית סטרוק: אבל זה לא נכון, זה שקר.
ניר אורבך: לא, אל תגידי לי כן.
ניר אורבך: לא, זה לא שקר ואני אגיד לך עוד משהו, זה לא שקר - - -
שלמה קרעי: אל תגנוב לי את שתי הדקות שלי עכשיו.
אורית סטרוק: אתה גונב לשלמה, זה לא פייר.
אורית סטרוק: תן לשלמה.
ניר אורבך: עם שלמה אני לא מתעסק, אחרי זה הוא עוד ידיח אותי פה.
אורית סטרוק: אי אפשר, שלמה, הוא הכי מלך פה בכנסת, צריכים לתת לו לדבר.
שלמה קרעי: תודה, אורית.
ניר אורבך: את יודעת מה?
ניר אורבך: אני מסכים.
שלמה קרעי: ניר, תודה.
שלמה קרעי: אני רוצה להגיד לך, לא היה שום סיכוי שהיינו מקימים ממשלה עם האחים המוסלמים.
ניר אורבך: שלמה, זה לא טוב לפריימריז שלך, תאמין לי.
שלמה קרעי: יום למחרת הבחירות כשצחי הנגבי היה בחדשות 12 ואמר שאנחנו מזמינים את עבאס, אני מיד פרסמתי הודעה: בשום פנים ואופן לא, והלכתי וישבתי עם נתניהו בבית, שאלתי אותו: ראש הממשלה אתה מתכוון באמת להישען על עבאס, על האחים המוסלמים?
שלמה קרעי: הוא אמר לי: לא יקרה, אנחנו צריכים 59 אנשים בגוש הימין בלוק אחד שיהיו איתנו ואז יבואו שניים.
ניר אורבך: אז זה שקר ואני בדקתי את הנושא הזה, לא אתה.
ניר אורבך: אני בדקתי את השקר הזה.
שלמה קרעי: רגע, אף אחד לא יודע - - -
ניר אורבך: הישיבה שלנו, אורית, אגב, חברת הכנסת סטרוק, כולל הישיבה שלנו, שלך ושל חבר הכנסת סמוטריץ' ושל חברת הכנסת שקד - - -
אורית סטרוק: מזל שהייתי שם, אז אני יודעת מה נאמר שם.
ניר אורבך: הביאו לכם כמה אפשרויות, לא הייתם מוכנים לתת גרנטי.
שלמה קרעי: ניר, אף אחד לא יכול לדעת באמת אם זה היה שקר או שהיה דמיון.
ניר אורבך: אני יודע, אני יודע.
ניר אורבך: היחידי מכל ה-120 אני יודע.