GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניר אורבך:
אני מבקש מכולנו, וחבל, היו פה כמה חברי כנסת שיצאו שהייתי גם פונה אליהם, בעיקר, בעיקר, פחות על המהות, יותר על הסגנון ועל רמת השיח.
ניר אורבך:
אני חושב שהכנסת חייבת להוות דוגמה לציבור.
ניר אורבך:
האחריות פה מוטלת על כולנו.
ניר אורבך:
אני סומך עליכם שבעזרת השם, אנחנו נעשה פה את הדיונים ענייניים כמה שיותר.
ניר אורבך:
בעזרת השם נעשה ונצליח.
ניר אורבך:
תודה רבה לכולם.
ניר אורבך:
הישיבה נעולה.
ניר אורבך:
בוקר טוב לכולם, אנחנו התכנסנו פה כדי לבחור בצורה פורמלית יושב-ראש ועדה.
ניר אורבך:
אני אשמח.
ניר אורבך:
אני שמח מאוד, ממש שמח להיות זה שמנהל את ההצבעה לבחירת יושב-ראש הוועדה.
ניר אורבך:
אדוני יושב-ראש הכנסת, דיברנו בוועדת הכנסת על הנושא של הצורך בהסכמות וביכולת לעבוד ביחד עם כל מה שקורה עכשיו בין אופוזיציה וקואליציה - בוועדת הכספים אלכס מנהל את זה בצורה מדהימה.
ניר אורבך:
צריכים להגיע להסכמות עם הוויכוחים הפוליטיים הכי קשים שיש, ולהגיע לפה להסכמות - אלכס עושה את זה בתבונה, בחכמה ובנועם.
ניר אורבך:
אני גאה להגיש את השם של אלכס להצבעה כיושב-ראש הוועדה.
ניר אורבך:
אני אעשה זאת פורמלית.
ניר אורבך:
"בהתאם להוראות סעיף 106(א)(1) לתקנון הכנסת, הוועדה תבחר יושב-ראש מבין חבריה לפי המלצת ועדת הכנסת.
ניר אורבך:
הוועדה המסדרת המחזיקה בסמכויות ועדת הכנסת לעניין זה, החליטה להמליץ לוועדת הכספים לבחור בחבר הכנסת אלכס קושניר כיושב-ראש הוועדה".
ניר אורבך:
מי בעד?
ניר אורבך:
בעד – פה אחד
ניר אורבך:
נמנעים – אין
ניר אורבך:
פה אחד נבחר חבר הכנסת אלכס קושניר כיושב-ראש ועדת הכספים, אני שמח למסור לך את ניהול הישיבה.
אלכס קושניר:
תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.
אלכס קושניר:
בבקשה, אדוני יושב-ראש הכנסת.
מיקי לוי:
יש לי מין דה-ז'ה-וו.
מיקי לוי:
תשע שנים ישבתי פה, במקום שלך, חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, הייתי מקפיד לשבת שם.
מיקי לוי:
זה תלוי - כשהייתי רוצה לריב יותר חזק על תקציב, הייתי מתקרב ליושב-ראש.
מיקי לוי:
אבל כשהייתי צריך לשתף פעולה, אז גם אלכס ישב לידי, וגם מוסי רז ישב לידי, ושיתפנו פעולה אפילו עם חברי האופוזיציה – דהיום, קואליציה – דשלשום.
מיקי לוי:
אני רוצה להגיד לכם, יש כאן עדים שהצבעתי 70% עם הממשלה.
מיקי לוי:
ברוב המקרים הצבעתי עם הממשלה, כי התקציבים היו לטובת מדינת ישראל, אזרחי מדינת ישראל, ולא עשיתי פה חשבון של אופוזיציה – קואליציה.
מיקי לוי:
לעתים, חברי כנסת מהאופוזיציה באו אליי בטענות שאני מין כוח עזר, או גיס חמישי – זה לא עניין אותי.
מיקי לוי:
עניין אותי מה טוב למדינת ישראל.
מיקי לוי:
קצת משונה לי, שבחודש הזה נכנסתי ופניתי ימינה ולא שמאלה דרך המסדרון.
מיקי לוי:
הייתי עושה בדרך כלל את הקיצור מכאן, ומגיע ישירות לכאן.
מיקי לוי:
באמת, אחת הוועדות שמיציתי את כל הצורך שלי, רצונות שלי, יכולות שלי ברמה הכלכלית.
מיקי לוי:
ואני חושב שהייתי דיי חרוץ, הייתי בסדר, מה שנקרא, מכין שיעורי בית.
מיקי לוי:
בא פחות או יותר מוכן.
מיקי לוי:
יש כמה חברים מהאופוזיציה שהיום ישבו לידי – ינון שישב לידי, ופשוט העברתי לו את כל מה שאני יודע בצורה חופשית בלי חשבון שהוא מצד האחר של המפה הפוליטית, כאשר אנחנו רואים מה טוב למדינת ישראל, לאזרחי מדינת ישראל.
מיקי לוי:
ואני אומר לכם שבוועדה הזאת ככה זה צריך להיות אחת הוועדות החשובות מאוד.
מיקי לוי:
אני התנסיתי ב-403 מיליארד, אחר-כך חתמנו על 11 מיליארד בתוך קופסאות שחורות שזה מאוד עיצבן אותי כי לא הייתה לי שליטה על העניין הזה.
אלכס קושניר:
אם היית יכול להפוך את השולחן – היית עושה את זה, אני זוכר.
מיקי לוי:
עכשיו מדובר ב-450 מיליארד שקל.
מיקי לוי:
זה סכום אסטרונומי שהוועדה הזאת מעבירה, שולטת עליו.
מיקי לוי:
באמת, בהינתן לכם הכוח המתאים לבוא ולפקח על עבודת הממשלה, כי זה באמת כסף של אזרחי מדינת ישראל.
מיקי לוי:
זה הלב הפועם של מדינת ישראל.
מיקי לוי:
בואו, עזבו, ועדות אחרות – ביטחון, בסדר, אבל בלי כסף זה לא עובד.
מיקי לוי:
בנוסף, הייתי חבר בוועדת המשנה, ועדת כספים, חוץ וביטחון, לכל מיני תקציבים שהם ברמה הסודית - מאוד נהניתי באופן אישי.
מיקי לוי:
מאוד מאוד נהניתי.
מיקי לוי:
יכול לספור על יד אחת כמה ימים נעדרתי בתשע שנים האלה, כמעט ולא נעדרתי, כי מאוד אהבתי את הוועדה, הרגשתי שאני משפיע, משפיע, כי זה תקציבים, בפירוש כן.
מיקי לוי:
לא מתבייש לעשות שידוך, או לשתף פעולה עם האופוזיציה.
מיקי לוי:
אני כאופוזיציונר, עשיתי את זה הרבה פעמים עם הקואליציה, כאשר הטוב ביותר - גם אלכס ישב איתי מספיק שנים פה וצבר ניסיון.
מיקי לוי:
אני שמח שאתה יושב בראש הוועדה.
מיקי לוי:
אני מאחל לכם הצלחה מכל הלב.
מיקי לוי:
הוועדה הזאת מאוד חשובה.
מיקי לוי:
תעשו שיעורי בית, תבואו מוכנים.
מיקי לוי:
כשתבואו מוכנים, תוכלו לבוא גם לכדי ביטוי.
מיקי לוי:
הוועדה הזאת עבדה, אתה יודע, גם הרבה פעמים על עוולות, לאו דווקא בענייני כספים.
מיקי לוי:
על עוולות חברתיות – רוצים לסגור מפעל גומי בפתח-תקווה, הבאתי את זה לכאן ומנעתי.
מיקי לוי:
גפני, מנע את סגירת "פרי הגליל", המאפייה בקריית שמונה, שדרות.
מיקי לוי:
באמת, הרשימה היא ארוכה.
מיקי לוי:
אתם יכולים פה לנצל את הכוח שניתן לכם כדי למנוע עוולות חברתיות שהן כלכליות.
מיקי לוי:
אני זוכר שמצאתי שחברת החשמל קונה ב-130 מיליון שקלים כבלים מתורכיה – אני מרטתי את שערותיי.
מיקי לוי:
יש בנתיבות בית חרושת.
מיקי לוי:
אני הולך לבית החרושת, 10 ליינים סגורים – למה?
מיקי לוי:
כי מצאו בתורכיה ב-15% פחות כבלי חשמל.
מיקי לוי:
אז הבאנו את חברת החשמל לפה, את הסמנכ"ל, והפכנו את ההחלטה על-פיה, והכרחנו את חברת החשמל שזה כסף שלנו, לקנות בשדרות מהמפעל שלנו.
מיקי לוי:
שתדעו לכם, תוצרת הארץ גם ב-15% יותר על-פי חוק, חובה לקנות בארץ.
מיקי לוי:
תגנו על תוצרת הארץ.
מיקי לוי:
לעתים, אנחנו לא מצליחים.
מיקי לוי:
השטיחים שאתם דורכים עליהם – במקום שטיחי "כרמל" שהיו צריכים להיות פה, לצערי, המפעל נסגר, אז קנו בארצות-הברית.
מיקי לוי:
המרצפות – במקום "נגב" קרמיקה, קנו בסין.
מיקי לוי:
אז אתם העין, העין של העניין הזה.
מיקי לוי:
תגלו אכפתיות, תגלו רגישות.
מיקי לוי:
ואתה, באמת, עם הניסיון שצברת, אנחנו סומכים עליך במאה אחוז.
מיקי לוי:
אני מאחל לך הצלחה, באמת, מכל הלב.
מיקי לוי:
התוצרים שבאו מהוועדה הזאת בשעות הצוקים, מה שנקרא, שהכול לא עבד ולא תפקד, הוועדה הזאת תקתקה.
מיקי לוי:
נכון, התפשרת ונתת, אבל בדיוק כך צריך לעבוד, והביאה תוצרים בלתי רגילים למליאה עצמה.
מיקי לוי:
אני שמח על כך.
מיקי לוי:
אני מכיר אותך היטב, גם שיתפנו פעולה בהרבה מאוד נושאים.
מיקי לוי:
סומך עליך באמת מכל הלב.
מיקי לוי:
מאחל לך הצלחה בהמשך הדרך.
מיקי לוי:
אפילו אוהב אותך.
מיקי לוי:
תודה רבה.
נירה שפק:
מיקי דיבר על הנושא של התקציבים והכספים.
נירה שפק:
אני חושבת שהלב של הוועדה הזאת, זה קודם כל סדר העדיפות, כי התקציב הוא פניו האחוריים או הקדמיים - כל אחד יגיד מאיפה שהוא רוצה של סדר העדיפות, וסדר העדיפות נקבע כאן, למי נותנים את המשאבים.
נירה שפק:
בהיכרות שלי איתך, וביכולת שלך להביא דברים לסדר-היום, ולא רק את הדברים הגדולים, ולא רק את הדברים המצטלמים, אלא באמת לגעת בדברים שצריך, ולתת כתובת גם לאלה שאין להם לובי, אנחנו נמצאים באותו מקום.
נירה שפק:
אני ממש שמחה שהיה לי את הזכות לעבוד איתך.
אלכס קושניר:
תודה רבה.
אלכס קושניר:
ווליד טאהא.
אלכס קושניר:
בבקשה.
וליד טאהא:
תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ברכות גם ליו"ר הכנסת.
וליד טאהא:
הפתעת אותנו שהיית פעם באופוזיציה.
וליד טאהא:
אלכס, אני רוצה לאחל לך הצלחה גדולה.
וליד טאהא:
אומרים אם רוצים לבחון מידת ההתעניינות של כל מדינה לגבי האוכלוסיות שלה – צריך לפתוח את הספר של התקציב.
וליד טאהא:
אנחנו כחברה הערבית לא תמיד היינו שם - אנחנו רוצים להיות שם.
וליד טאהא:
הוועדה שלך דנה בכל הנושאים שקשורים לכל מיני אוכלוסיות.
וליד טאהא:
אני רוצה לראות את הסוגיות של החברה הערבית נמצאות על השולחן של הוועדה הזאת ולא בדיבורים, במימוש.
וליד טאהא:
אנחנו צריכים להתחיל לממש את הזכות של האזרחים הערבים גם בתוך הוועדה החשובה כל כך שלך.
וליד טאהא:
וגם לראות את התוצר של הדיון הזה בתוך התקציב של המדינה שעוד מעט נתחיל גם לדבר עליו.
וליד טאהא:
אז הרבה מאוד ברכות והצלחה.
אלכס קושניר:
תודה.
מאיר יצחק הלוי:
אני רוצה להצטרף לברכות, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הוועדה, יושב-ראש ועדת הכנסת, גם הזדמנות מצוינת להגיד לך בהצלחה.
מאיר יצחק הלוי:
אני מכיר את אלכס בממשקים שהיו בינינו כשהוא כיהן כמנכ"ל משרד הקליטה, אני הייתי ראש עירייה.
מאיר יצחק הלוי:
היו ממשקים מאוד מעניינים.
מאיר יצחק הלוי:
אבל דבר אחד אני יכול להגיד לזכותך – ההוגנות המקצועית, האינטגריטי שלך, היו ממש נר לרגליך.
מאיר יצחק הלוי:
אני מאוד שמח שאתה עומד בראש הוועדה הכול כך חשובה בעת הזו.
מאיר יצחק הלוי:
אני, באופן אישי, כשנכנסתי לכאן, ביקשתי להיות חבר בוועדת הכספים.
מאיר יצחק הלוי:
ראיתי בזה את הדבר הכי חשוב בדיוק מאותם דברים שאמר יושב-ראש הכנסת.
מאיר יצחק הלוי:
עצה אחת אני רוצה לתת לך, למרות שאני לא בטוח שאתה צריך ממני עצות.
מאיר יצחק הלוי:
יש משפט במשלי שאומר: "מענה רך ישיב חמה".
מאיר יצחק הלוי:
אז אני בטוח שאתה בדרך שלך, ויש לך את הדרך, תדע גם אם יש פה חמה – אז אתה תדע להביא אותה לא משום הרכות, אלא משום הנחישות והיכולות שלך.
מאיר יצחק הלוי:
אני מאחל לך הצלחה.
מאיר יצחק הלוי:
נעשה הכול, הכול כדי שתפקוד הוועדה הזאת יהיה תפקוד נאות.
מאיר יצחק הלוי:
בהצלחה.
יעל רון בן משה:
כבוד יושב-ראש הכנסת, יו"ר הוועדה, יו"ר ועדת הכנסת, ברכות ליו"ר הוועדה החדש, ישן.
יעל רון בן משה:
זכות הייתה לשבת לצדך כחבר ועדה, אמנם לא תקופה ארוכה, אחר-כך כבר נבחרת כיושב-ראש זמני בתקופה שישבנו יחד וגם בתקופה הקודמת שלך כיושב-ראש זמני, נוכחתי לגלות את כישוריך, הידע שלך, ובעיקר הזמינות, האנושיות, המקצועיות.
יעל רון בן משה:
פניתי אליך בכמה נושאים שהיו לי חשובים, ואני שמחה שהם באו לדיון, או לפחות קיבלתי מענה.
יעל רון בן משה:
אני חושבת ששנינו כמי שמגיעים – אתה מהדרום, אני מהצפון, מבינים שהציונות עוד כאן, חיה ובועטת.
יעל רון בן משה:
אני מקווה שגם במסגרת הוועדה הזו נדע להשקיע בנגב, בגליל, לאורכה ולרוחבה של הארץ.
יעל רון בן משה:
הדוגמה שנתן יושב-ראש הכנסת על התעשייה בשדרות, היא דוגמה נפלאה להשקעה של המדינה.
יעל רון בן משה:
זה לא עול, זה לא נטל, לא על הכנסת, לא על ועדת הכספים, לא על משרד האוצר.
יעל רון בן משה:
זו השקעה מניבה.
יעל רון בן משה:
הייתי שמחה שנראה כך נושאים נוספים שקשורים לנגב ולגליל בפיתוח שירותי בריאות, ופיתוח שירותי תחבורה וכל מה שקשור כמובן לפרנסה של אזרחים – זה יכול להיות תעשייה, זה יכול להיות עסקים קטנים ויזמויות.
יעל רון בן משה:
אני בטוחה שאתה תהיה פרטנר מצוין לזה.
יעל רון בן משה:
אני מבטיחה, לפחות מהמקום שלי, שאני אהיה פרטנרית לדבר הזה.
יעל רון בן משה:
אני חושבת שגם האופוזיציה תהיה פרטנרית לעידוד ההתיישבות בנגב, בגליל, בבקעה ובמקומות נוספים.
יעל רון בן משה:
אני מקווה שנצליח לעשות חיל בוועדה הכי חשובה בכנסת, עם כל הכבוד לשאר הוועדות האחרות.
יעל רון בן משה:
חברי מאיר אמר – כשהוא נכנס הוא ביקש להיות כאן.
יעל רון בן משה:
אני, עוד לפני שהגעתי לכנסת, אמרתי, זה המקום, פה קורים הדברים.
יעל רון בן משה:
אני מאוד מסכימה עם יושב-ראש הכנסת, שנמצא כנראה בצומת הכי חשובה בכנסת.
אלכס קושניר:
תודה רבה, יעל.
מיקי לוי:
אני רוצה להגיד מילה.
מיקי לוי:
אני מתנצל, אני מבקש את סליחתך.
מיקי לוי:
ניסיון של תשע שנים – קודם כל, תודה לרשמות הוותיקות פה באמת.
מיקי לוי:
אל תזוזו כלום בלי הייעוץ המשפטי, הן מונעות שאתם תיכשלו.
מיקי לוי:
אני אומר לכם, תצלצלו, תבלבלו להן את המוח.
מיקי לוי:
אני אומר לכם, אין כמעט שבוע שלא בלבלתי להם את המוח.
מיקי לוי:
אז גם כן, תודה רבה לכן על ליווי של תשע שנים, אליי, לפחות.
מיקי לוי:
ממש, תודה רבה.
אלכס קושניר:
האמת, שחשבתי שאני לא אתרגש, כי רק לפני שלושה שבועות נבחרתי, אבל, הנה, אני מתרגש.
אלכס קושניר:
וואליד, אמרת ועדה שלך, זו לא ועדה שלי.
אלכס קושניר:
זו ועדה, ואפילו אם גם לא שלנו, זו ועדה של הציבור.
אלכס קושניר:
לפני שלושה שבועות, בסוף השבוע הראשון ליום חמישי, חוויה אישית – כולם כבר הלכו, נשארתי לבד עם ככה ניירות על השולחן.
אלכס קושניר:
פתאום הרגשתי את כובד האחריות על הכתפיים.
אלכס קושניר:
דיברת על 450 מיליארד שקל – אתה מבין שמדובר בכסף ציבורי, והיחס לכסף הזה צריך להיות בחרדת קודש, כי בסוף אנחנו פה מקבלים החלטות שמשפיעות על החיים של האזרחים, ומאוד חשוב שנוכל להישאר הוגנים.
אלכס קושניר:
שנוכל להישאר ישרים, ושנוכל לשתף פעולה ולדבר.
אלכס קושניר:
גם קואליציה, גם אופוזיציה – כולם ביחד, חברי הוועדה חייבים לקבל פה יכולת להתבטא, ולא רק להתבטא, אלא גם להשפיע.
אלכס קושניר:
כך אני אמשיך לנהוג.
אלכס קושניר:
זה מה שאני רוצה לעשות.
אלכס קושניר:
אני רוצה להגיד לך, טמיר, תודה, ולכל הצוות שנמצא כאן, שבאמת, בשלושה שבועות האלה קיבלו אותי כאילו אני בן בית ואנחנו עובדים ומדברים, וממש מקדמים דברים.
אלכס קושניר:
וכמובן, ליועצות המשפטיות – תודה רבה לכן.
אלכס קושניר:
הרשמות וכל הצוות, ואביאל שכותב בשקט – תודה רבה על הליווי המקצועי שאתם נותנים.
אלכס קושניר:
זה בכלל לא מובן מאליו.
אלכס קושניר:
באמת, 24/7, כל פעם שצריך להקפיץ אותך, וכל הצוות פתאום באמצע הלילה, בגלל שיש איזושהי רביזיה שצריך להצביע עליה – אף פעם לא שמעתי את המילה לא, זה לא מובן מאליו.
אלכס קושניר:
תאמינו לי, הבנות שם מאחור, והלשכה המשפטית, אני מעריך את זה מאוד, ואני חושב שכל חברי הוועדה מעריכים את זה מאוד.
אלכס קושניר:
אדוני יושב-ראש הכנסת, לחמנו פה יחד בשוחות, וגם אני הצבעתי הרבה פעמים עם הקואליציה כאשר חשבתי שזה נכון, וידענו גם להשפיע על כל מיני החלטות של הקואליציה ולהסדר אותן, ולנתב אותן למקומות הנכונים.
אלכס קושניר:
אגב, זה מה שאני מצפה מהאופוזיציה הנוכחית הקיימת היום.
אלכס קושניר:
אני חייב להגיד שבשלושה השבועות האלה שאנחנו מתנהלים, זה כך גם קרה.
אלכס קושניר:
לכן, אנחנו נמשיך לנסות לעשות הכול כדי להשאיר את הפוליטיקה מחוץ לדלת של הוועדה.
אלכס קושניר:
כאן אנחנו נדאג לכל הציבור בישראל – גם בנגב, גם בגליל, גם בבקעה, גם בציבור הערבי – כולם ביחד, כי אנחנו חיים במדינה אחת, והוועדה הזאת צריכה לטפל בכולם.
אלכס קושניר:
תודה רבה לכולם על האמון שנתתם בי בפעם הנוספת.
אלכס קושניר:
ניפגש שוב.
אלכס קושניר:
תודה רבה חברים.
אלכס קושניר:
הישיבה נעולה.
ניר אורבך:
צהריים טובים, אני מחדש את ישיבת ועדת הכנסת.
ניר אורבך:
הנושא הראשון על סדר-היום: - "ערעורם של חברי הכנסת אורית סטרוק ומאיר פרוש על החלטת יושב ראש הכנסת והסגנים שלא לאשר דחיפות הצעתם לסדר-היום בנושא תשעה באב – קשר בל ינתק של עם ישראל לירושלים ולבית המקדש".
ניר אורבך:
את הנושא יציגו חברי הכנסת אורית סטרוק ומאיר פרוש.
ניר אורבך:
אחר-כך ישיב סגן היושב-ראש, חבר הכנסת איתן גינזבורג, שינמק את עמדת הנשיאות.
ניר אורבך:
חבר הכנסת פרוש.
מאיר פרוש:
כל חבר כנסת מנסה לעשות את עבודתו, ומשתדל שזו תהיה עבודה נאמנה.
מאיר פרוש:
הגב' סטרוק, הגשתי לנכון להגיש מפני שהרעיון היה שלה להצטרף ולבקש שהכנסת תדע בשבוע של תשעת הימים להתייחס לחורבן הבית.
מאיר פרוש:
אנחנו יודעים שבית המקדש נחרב בגלל שנאת חינם, אולי צריכים להרבות אהבת חינם, זה מה שיש לנו בשבוע הזה.
מאיר פרוש:
הכנסת שנמצאת בירושלים גם תאמר את דברה בימים האלה, ביום הזה.
מאיר פרוש:
מאחר והיום הזה הוא יום רביעי, שהוא ה' אב, אנחנו מבקשים להעלות את זה לסדר-היום.
מאיר פרוש:
יכול להיות שבמונחים העבריים, לא כל מי שדן בעניין הזה היה מצוי כל כך, אז אני מוצא לנכון לומר את זה, שבתשעת הימים אנשים לא אוכלים בשר.
מאיר פרוש:
מקפידים מאוד לא להיות במים וכו', בגלל האבל של חורבן הבית.
מאיר פרוש:
הכנסת צריכה לציין את זה לדעתנו.
ניר אורבך:
חברת הכנסת אורית סטרוק.
אורית סטרוק:
אדוני היושב-ראש, תודה רבה.
אורית סטרוק:
קודם כל, אני מעריכה מאוד את זה שאתה לא שינית את סדר הנושאים – זה בהחלט דבר ראוי.
אורית סטרוק:
אדוני היושב-ראש, אתה הרי הצטרפת אליי להצעה לסדר-היום הזו, זו הצעה לסדר-היום גם שלך.
אורית סטרוק:
אני חושבת בעיקרון שהיה ראוי שכנסת ישראל תציין בכל שנה, לא כהצעה לסדר-היום, אלא היא תציין בכל שנה את תשעה באב בצורה כזו או אחרת, קצת לפני, קצת אחרי.
אורית סטרוק:
אבל יום כזה שהוא יום היסטורי בתולדות עם ישראל, שבו נחרב הבית בראשונה ובשנייה, ועוד לפני כן, נגזר על אבותינו שלא ייכנסו לארץ - חטא המרגלים מה שאנחנו יודעים.
אורית סטרוק:
יום שקרו בו אסונות החל מתקופת יציאת מצרים, חטא המרגלים, ועד גירוש ספרד, ועד גירוש גוש קטיף.
אורית סטרוק:
יום של אסונות, והיה ראוי שהכנסת תציין את היום הזה בלי שאורית סטרוק תבקש את זה.
אורית סטרוק:
זה היה צריך להיות משהו על סדר יומה של הכנסת קבוע, כך ראוי.
אורית סטרוק:
אני גם חושבת שהדבר הזה, ראוי שבבית הזה תהיה הסכמה, הסכמה רחבה.
אורית סטרוק:
כשזה לא קרה – אז לכל הפחות, רצינו לציין את זה בהצעה דחופה לסדר-היום.
אורית סטרוק:
מכיוון שגם לאחרונה אנחנו שומעים יותר ויותר ערעורים בנוגע לקשר שלנו, של עם ישראל בירושלים ולבית המקדש, אנחנו יודעים שיש פה בבית הזה גם אנשים שמערערים על הדבר הזה.
אורית סטרוק:
יש חברי כנסת שמערערים על הקשר שלנו לירושלים ולבית המקדש, למרות שאני בטוחה שההסכמה היא הסכמה רחבה.
אורית סטרוק:
בסך הכול, לא יודעת, מה אתה אומר, חבר הכנסת קריב?
גלעד קריב:
הקשר שלנו לארץ-ישראל ולהר הבית ולירושלים טריוויאלי.
אורית סטרוק:
יש באמת הסכמה, הסכמה רחבה מאוד.
אורית סטרוק:
ומכיוון שזה לא מכבד את הבית הזה, אני באמת חושבת שזה לא מכבד את הבית הזה.
אורית סטרוק:
היום בבוקר, קמתי בבוקר מוקדם, ופתאום ראיתי את ההודעה שהקואליציה משכה את החקיקה ולא צריכים להגיע לפה להמשך חקיקה.
אורית סטרוק:
הדבר הראשון שעלה בדעתי – זה שסוף סוף יש בוקר פנוי, ואפשר ללכת להתפלל בכותל.
אורית סטרוק:
רצתי ישר לכותל להתפלל.
אורית סטרוק:
כל פעם כשאני מגיעה לשם, ואני גם רואה את הר הבית בשיממונו, בחורבנו, ואני אומרת לעצמי, בסך הכול, ברוך השם, חזרנו לארץ.
אורית סטרוק:
יש לנו מדינה גדולה, מפותחת ויפה.
אורית סטרוק:
יש לנו כל כך הרבה על מה לשמוח.
אורית סטרוק:
הבית הזה, גם אם קורים בו דברים קשים לפעמים, וגם אם האווירה לא תמיד - אבל התפללנו שיהיה לנו בית כזה כל השנים.
אורית סטרוק:
התפללנו שתהיה לנו מדינה משלנו, כנסת משלנו, צבא משלנו.
אורית סטרוק:
משטרה משלנו וכו'.
אורית סטרוק:
ומול המקום הזה, מול הגבעה הזאת שבה נמצאים כל מוסדות הלאום, יש הר אחר בירושלים לא רחוק שהוא בחורבנו, ואנחנו אבלים על זה.
אורית סטרוק:
ואנחנו עדיין אבלים על זה.
אורית סטרוק:
אנחנו מתפללים על זה יום יום, ומין הראוי שהכנסת, בית המחוקקים, הפרלמנט של העם היהודי תציין את הדבר הזה, זה באמת דבר בסיסי.
אורית סטרוק:
אני חושבת שמין הראוי להכניס את הנושא הזה כנושא נוסף על סדר-היום, כפי שהסבירה לנו היועצת המשפטית בפעם הקודמת.
אורית סטרוק:
שהוועדה הנכבדה הזאת יכולה להחליט שמעבר לחמשת הנושאים שהנשיאות בחרה, יהיה נושא שישי.
אורית סטרוק:
אני באמת חושבת שעל זה צריכות להיות הסכמות רחבות.
אורית סטרוק:
אדוני היושב-ראש, אתם יכולים בקלות רבה למחוק אותנו, ולהצביע נגדנו, ולא יהיה לנו רוב לזה, זה בקלות אפשר.
אורית סטרוק:
אבל אני חושבת, לאור מה שאמר חבר הכנסת קריב, אני בטוחה שגם חברי כנסת נוספים מהקואליציה, ואני בטוחה שאתה בעצמך תסכים איתי – אתה גם רוצה שהנושא הזה יעלה, עובדה שהגשת אותו כנושא מטעמך לסדר-היום.
אורית סטרוק:
אני הייתי מצפה שעל הדבר הזה אנחנו נתאחד.
אורית סטרוק:
שהדבר הזה לא יהיה קואליציה ואופוזיציה.
אורית סטרוק:
יש משהו שהוא בסיסי ביותר בזהות של מדינת ישראל, וזה הקשר של עם ישראל לירושלים, ולהר הבית, קשר שיהודים כל הדורות דיברו עליו, בכו עליו, שרו עליו, התפללו עליו בכל שמחה, בכל חתונה, בכל אבל.
אורית סטרוק:
אתה יודע, אנשים יושבים באבלות, מה אומרים להם?
אורית סטרוק:
"המקום ינחם אתכם בתוך אבלי ציון וירושלים".
אורית סטרוק:
אנשים עושים חתונה - אז שוברים את הכוס לזכר ירושלים.
אורית סטרוק:
יש כאלה ששמים אפר על הראש, גם כן לזכר החורבן.
אורית סטרוק:
אנשים נכנסים לבית חדש – הם שמים זכר לחורבן בפתח הבית.
אורית סטרוק:
זה עם ישראל לדורותיו.
אורית סטרוק:
אנחנו פה דורות על דורות של יהודים התפללו שנגיע לרגע הזה.
אורית סטרוק:
דורות על דורות שיהודים התפללו למה שאנחנו זוכים לחיות, ולא נזכיר את זה במליאת הכנסת?
אורית סטרוק:
אני אומרת ברצינות – ניר, אני יודעת שאתם קיבלתם החלטה, הקואליציה, לא להצביע אתנו בעניין הזה.
אורית סטרוק:
אבל אני רוצה לבקש שתשקלו שוב.
אורית סטרוק:
זה לא מכבד את עם ישראל.
אורית סטרוק:
זה לא מכבד את מדינת ישראל.
אורית סטרוק:
זה לא מכבד את כנסת ישראל – איך אמר חבר הכנסת קריב – נושא הכי טריוויאלי לא יעלה פה לדיון.
אורית סטרוק:
לא מכבד אותנו.
טטיאנה (טניה) מזרסקי:
באיזה אופן את רוצה שהכנסת תקיים?
אורית סטרוק:
אני, ביחד עם חבר הכנסת פרוש, הגשנו הצעה לסדר-היום.
אורית סטרוק:
הצעה לסדר-היום, כמו שמציעים על כל מיני נושאים להעלות את זה במליאה.
אורית סטרוק:
שידברו.
אורית סטרוק:
ידבר נציג הממשלה, ויהיו כמה דקות של דיון על זה.
גלעד קריב:
דיברתם שעות למה לא העליתם?
אורית סטרוק:
אני מדברת על האקט הפורמלי.
ניר אורבך:
זה בסדר גמור.
ניר אורבך:
זו דרך נוספת להעלות את הדברים האלה.
ניר אורבך:
הנשיאות דחתה את זה, והדרך לנסות להעלות את זה, בכל אופן, זה בערעור לוועדת הכנסת, וזה מה שחברת הכנסת סטרוק, וחבר הכנסת פרוש עשו.
אורית סטרוק:
נכון, את צודקת.
אורית סטרוק:
כל אחד מאיתנו יכול לבוא בנאום בן דקה, באיזה פיליבסטרים, ולדבר על מה שהוא רוצה, אבל זה לא זה.
אורית סטרוק:
אני חושבת שהכנסת ככנסת, כמקום שמבטא את הריבונות המתחדשת של עם ישראל בארץ ישראל צריכה לבטא את זה.
אורית סטרוק:
זה נכון, היה מן הראוי בכלל שאני לא אצטרך להעלות את זה לסדר-היום.
אורית סטרוק:
שיושב-ראש הכנסת יקבע – אולי, אדוני היושב-ראש, ועדת הכנסת צריכה לקבוע שמכאן ואילך יהיה תמיד דיון כזה.
אורית סטרוק:
יהיה תמיד ציון של העניין הזה.
אורית סטרוק:
חזרנו ארצה בזכות זה שיהודים כל הדורות, כל הגלויות התפללו על זה.
אורית סטרוק:
בזכות מה חזרנו?
אורית סטרוק:
רק בזכות זה חזרנו.
ניר אורבך:
חברת הכנסת סטרוק, תודה רבה.
ניר אורבך:
חבר הכנסת בוסו.
אוריאל בוסו:
היושב-ראש, קואליציה – אופוזיציה, בסוף אנחנו רואים אותך גם כן מתחת למסכה עדיין עם זיפים של ימי תשעת הימים בשלושת השבועות של ימי בין המצרים.
אוריאל בוסו:
אף אחד לא חושב למשל לעשות ביום ראשון יום מליאה, גם אם זה היה יוצא ביום שלישי, זה יום תשעה באב.
אוריאל בוסו:
זה יום צום שהוא דיי מקובל.
אוריאל בוסו:
וזה יום שאלפים ועשרות אלפים, מאות אלפים עולים לכותל.
אוריאל בוסו:
אם מדובר בסך הכול ב-10 דקות נוספות במליאה, ובתור הצעה לסדר-היום, ואיזה משהו שיכבד את המקום הזה - הרי המשכן שנמצא בירושלים לא כמשהו סתם סימבולי, אלא כאקט אמיתי, סמלי לעם היהודי – שלושת השבועות וחורבן הבית – כשאנחנו מדברים תמיד, מתהדרים בכותל, הכותל הרי זה שריד אחד מהחורבן שנשאר.
אוריאל בוסו:
יכול להיות שנשיאות הכנסת בסוף היה לה את ארבעת הדברים שהיו נראים דחופים לאותו רגע, אבל אני חושב שאם היו עושים מחשבה תחילה כנושא לסדר-היום שמציינים את יום חורבן הבית, את תשעה באב, משהו בכנסת, כמו ימים שמזכירים, אז זה לא דבר שצריך להיות כל כך גרוע.
אוריאל בוסו:
נציין עוד עשר דקות במליאה, להזכיר את תשעת הימים ואת ימי האבל.
ניר אורבך:
חבר הכנסת קרעי.
שלמה קרעי:
אדוני היושב-ראש, בלי להאריך, אני חושב שנפלה בידיך הזכות שזה הנושא הראשון שעולה על השולחן שלך.
שלמה קרעי:
כמו שהזכירו חבריי, זה משהו שצריך להיות בכלל בקונצנזוס.
שלמה קרעי:
פלא שאין יום כזה שבו מזכירים את חורבן ירושלים, ואת הכמיהה שלנו להר הבית ולירושלים, וכל מה שיהודים במשך כל הדורות.
שלמה קרעי:
והנה, זה מונח עכשיו שולחנך.
שלמה קרעי:
יש לך את הזכות להכריע לטובת העם היושב בציון, שלא נאמר חלילה – אם אשכחך ימיני, תשכח גם ירושלים.
שלמה קרעי:
יש את היכולת עכשיו להראות שעדיין מחוברים לערכים.
שלמה קרעי:
עדיין אנחנו עם החיבור לירושלים, לציון, לבית המקדש.
שלמה קרעי:
אני חושב שזה משהו שהוא בהחלט זכות, אני מקווה שתשתמש בה.
ארבל אסטרחן:
כדאי לשמוע את תשובת הנשיאות.
ניר אורבך:
עשינו את הסדר, גם איתן מוותר.
ניר אורבך:
חבר הכנסת איתן גינזבורג.
איתן גינזבורג:
תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כמובן, תשעה באב הוא שיא תקופת האבלות, תקופת בין המצרים, הוא יום חשוב במסורת היהודית, ובחייו של העם היהודי, ואף אחד לא מזלזל לא ביום ולא במשמעות היום ובחשיבותו.
איתן גינזבורג:
בפני נשיאות הכנסת הוגשו משהו כמו 24 בקשות דחופות על סדר-היום.
איתן גינזבורג:
ואם תקראו את ההצעות שהוגשו – כל אחת מהן דחופה יותר מהשנייה.
איתן גינזבורג:
כל אחת מהן מבטאת בצורה הכי כנה דברים בוערים שעל סדר היום שחברי הכנסת ביקשו להעלות כנושא שבאמת בוער בהם והם רוצים להביע אותו, ולהביע את הנושאים הללו.
שלמה קרעי:
אף אחד לא הגיש ערעור על זה שדחו אותו.
שלמה קרעי:
יש כאן בקשה אחת נוספות שהגישה ערעור.
איתן גינזבורג:
גם אף אחד לא הפריע לך....
איתן גינזבורג:
העניין הוא שאני יודע שכל מה שאני אגיד, או יש שדברים שאני אומר שלא ימצאו חן בעיניך או בעיני אדם אחר.
איתן גינזבורג:
אבל את הכבוד, באמת, בלי הפרעה, זה כבוד מינימלי שאני מבקש אותו.
איתן גינזבורג:
אף אחד לא חולק על החשיבות.
איתן גינזבורג:
אבל לצד זה הי עוד 23, 24 נושאים שהנשיאות דנה בהם, ועסקה בהם שהם חשובים לא פחות לאנשים, כל אחד מהמקום שבו הוא מגיע.
איתן גינזבורג:
מישהו אמר שאולי לא היו שם אנשים יראי שמים, אז דווקא היו.
אורית סטרוק:
חס ושלום.
אורית סטרוק:
לא אמרנו כזה דבר בכלל.
מאיר פרוש:
לא אמרתי.
מאיר פרוש:
אמרתי שאולי לא היו בתוך ההווי של תשעת הימים.
מאיר פרוש:
אתה יודע שאנחנו לא אוכלים בשר בתשעת הימים?
איתן גינזבורג:
סגן היושב-ראש מרגי, שנכח שם למשל, או סגן היושב-ראש ביטן – נכחו.
איתן גינזבורג:
רוצה לדבר על עצמי, לא רוצה לדבר על מנסור עבאס, אבל עליהם אף אחד לא חולק.
אוריאל בוסו:
גם עליך לא חולקים, איתן.
אורית סטרוק:
איתן, לא בשביל להפריע לך, רק בשביל לדייק.
אורית סטרוק:
אנחנו לא מתלוננים.
אורית סטרוק:
אנחנו רק מבקשים שיהיה נושא נוסף זה הכול.
ניר אורבך:
הכול בסדר.
ניר אורבך:
בוא ניתן לאיתן לסיים את דבריו, לאחר מכן, כל אחד יגיד מה שהוא רוצה.
איתן גינזבורג:
אנחנו מבינים את החשיבות של האירוע הזה, חשיבות של היום הזה.
איתן גינזבורג:
אבל הנשיאות דווקא בתקופה הזאת שבה סדר יומה של הכנסת מאוד עמוס, וראיתם באיזה שעות אנשים נואמים, ומתי הם יוצאים מהמשכן הזה, ומה סדר יומה של הכנסת.
שלמה קרעי:
אני מוריד עשר דקות מההסתייגויות שלי לחוק הקרוב.
שלמה קרעי:
סגרנו.
ניר אורבך:
10 דקות זה כלום.
שלמה קרעי:
חצי שעה.
אורית סטרוק:
משום כבודה של ירושלים...
איתן גינזבורג:
מכיוון שסדר יומה של הכנסת עמוס, אז הנשיאות בסוף עושה איזה מין איזונים כאלה, והיא צריכה לדון מבין כל ההצעות הרבות של חברי הכנסת שהוגשו, אלו נושאים שהם באמת דחופים, בעלי דחיפות מיוחדת, זו מהותה של הצעה דחופה לסדר-היום.
איתן גינזבורג:
תפתחו את סעיף התקנון הרלבנטי, וכתוב שם במפורש – "נושא בעל דחיפות מיוחדת".
איתן גינזבורג:
ולכן, במגוון של הנושאים שהועלו על סדר יומה של הכנסת, בהינתן כל הנושאים שעוד מצפים לנו בסדר היום העמוס ממילא שנקבע השבוע בכנסת, לאור העובדה ששבוע הבא, זה שבוע שבו אי-אפשר להעלות נושאים שהם קונטרוברסליים, מכיוון שזהו יום שמתחשבים בחברי הכנסת הדרוזים והמוסלמים.
שלמה קרעי:
זו ממשלה שמתחשבת רק בדרוזים ובמוסלמים, אבל בבעיות של יהודים אתם לא מתחשבים...
איתן גינזבורג:
אז נשיאות הכנסת שמונה ברובה הגדול יהודים, החליטה לבחור בנושאים אחרים שהם דחופים לדון בהם בסדר יומה של הכנסת, זה לא מעלה ולא מוריד, משום דחיפות ומשום נושא אחר שהוא קרוב לליבו של חבר כנסת אחר שהגיש הצעות.
איתן גינזבורג:
ולכן, נשיאות הכנסת באיזונים הללו שבין סדר-יום עמוס מאוד שאנחנו חווים השבוע, לאור העובדה שבשבוע הבא זה שבוע שאי-אפשר להביא הרבה נושאים על סדר-היום, ולאור הכמות הגדולה מאוד של הצעות לסדר-היום שהוגשו לנשיאות, בסוף הייתה צריכה להיעשות בחירה.
איתן גינזבורג:
וגם פה, בנושאים שקיבלו תמיכה מאוד רחבה, נכון שפה תמכו שלושה, אבל היו נושאים שתמכו חמישה חברי כנסת וכו', תנו קדימות, אני לא אומר שיש דברים אחרים.
איתן גינזבורג:
אבל בהקשר הזה אני מבקש מחברי הכנסת להתחשב בשיקול הדעת של נשיאות הכנסת, בעובדה שאנחנו צריכים לבחור עד חמישה נושאים.