GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה קרעי: אני לצערי נאלץ ללכת לוועדת הפנים, יש שם דיון עם הסתייגויות, ואתה יודע - - -
ניר אורבך: אם אתה בכל אופן נשאר פה כמה דקות רציתי להציע לך שתתקרב טיפה יותר אלינו, כי אתה הושבת את עצמך בכזה מקום שכאילו אנחנו פה איזה - - -
שלמה קרעי: זה כדי לראות את כולם.
שלמה קרעי: אם אני אשב פה אני לא אראה אף אחד.
מיכל רוזין: חבר הכנסת טופורובסקי בא לשבת לידך.
ניר אורבך: חברת הכנסת מיכל רוזין, שיזמה עם חבר הכנסת רם שפע את הדיון החשוב הזה, תודה לכם.
מיכל רוזין: בוקר טוב, אני אגיד שבאמת רם שפע יזם וצרף אותי לעניין הזה.
מיקי לוי: אני מתנצל - - -
מיכל רוזין: תשמע שני משפטים, באמת רק שני משפטים ואז אני אמשיך.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לכם – התחלתי את הבוקר אחרי שכולנו יודעים מתי יצאנו פה אתמול – בשעה 06:30 בבוקר בראיון עם מיכל וולדיגר, בדיוק על הנושא הזה של שיח מכבד, והשיח אכן היה מכבד, ואי אפשר לחשוב שאני ומיכל וולדיגר חולקות את אותה תפיסת עולם, חוץ משם משותף.
מיכל רוזין: אפשר להתווכח.
מיכל רוזין: יש אנשים שהם 180 מעלות שונים מאתנו בתפיסת העולם, ואנחנו מתווכחים אתם.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד משהו מאוד עקרוני: אני הייתי אופוזיציה לוחמת, וכך גם מיקי, ונלחמנו באמת בחריפות.
מיכל רוזין: בעדנא דריתחא נאמרו גם דברים קשים, ואני לא תופסת כל אחד שאומר דברים בעידנא דריתחא.
מיכל רוזין: יש הבדל בין אמירות שהן אמירות – ואני חושבת שצריך לטפל בזה, שלא מדברים יפה או מקללים, לבין שיטתיות ומדיניות.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לך, באמת – ועד היום כולל אתמול במליאה, אני – במשך כל השנים כשהייתי חברת כנסת וגם לפני כן, כשהייתי מגיעה לפה לכנסת, תמיד תמיד פניתי לנתניהו בכינוי "כבוד ראש הממשלה".
מיכל רוזין: תמיד.
שלמה קרעי: כדאי שתיכנסי לטוויטר ותראי את כל החברים שלך מהקואליציה, איך הם קראו לו לאורך כל השנים.
ניר אורבך: שלמה, אבל היא מדברת עכשיו, לא החברים שלה.
ניר אורבך: תן לה לסיים.
שלמה קרעי: אז די עם הדה-לגיטימציה, השיטתיות – הם העידנא דריתחא ואנחנו השיטתיות.
שלמה קרעי: איך אתה נותן לזה יד, אתה?
שלמה קרעי: אתה יודע - - -
ניר אורבך: רגע אחד, תן לה לדבר – את זה אי אפשר?
שלמה קרעי: עידנא דריתחא.
שלמה קרעי: גם אני בעידנא דריתחא.
שלמה קרעי: היא מרשה.
רם שפע: אז אם אתה מודע לזה יש אפשרות רגע לעצור את העידנא דריתחא ולהמשיך הלאה.
מיכל רוזין: גם כשהייתי עולה במליאה באי אמון או 40 חתימות – בפניו של ראש הממשלה, תמיד קראתי לו "ראש הממשלה נתניהו", ולא זלזלתי.
מיכל רוזין: יותר מזה אני אגיד – ושוב, אף אחד לא מזלזל באופוזיציה כשהייתי מולו.
מיכל רוזין: אני אגיד: כשאני מתכוונת עידנא דריתחא יש הבדל באמת של דברים שנאמרים בכעס, בחמת זעם עכשיו לעומת דברים שהם – מכוון, שיטתי, או ניסיון באמת – אתה יודע מה?
מיכל רוזין: אני אתן דוגמה שהכי כאבה לי בהשבעת הממשלה.
מיכל רוזין: אתמול השבעת שר, ולא משנה אם אתם אוהבים או לא אוהבים, או אתם חושבים שזו קטסטרופה שהוא מונה להיות שר – זה בסדר להגיד את כל הדברים האלה בנחרצות, להתראיין, ובטוויטר ולצאת ולהגיד הכול.
מיכל רוזין: אבל בזמן השבעה מעולם לא היו הפרעות וצעקות, ובזמן שראש ממשלה דיבר יש התפרצויות ויש הערות ביניים, אבל באמת – לא היה, ואני אומרת לך: בגלל שהייתי כל כך הרבה שנים באופוזיציה, ואופוזיציה שהייתה כועסת מאוד, אני אומרת לך שהיו כללים שלא נשברו בבית הזה.
מיכל רוזין: ואני חושבת שמה שאנחנו מנסים לעשות פה זה לא קרב אגרופים.
מיכל רוזין: אתה מביא ציטוטים.
מיכל רוזין: גם לי יש פה אוסף ציטוטים – חבל על הזמן.
מיכל רוזין: אני ממש לא רוצה להיות במקום הזה.
מיכל רוזין: אני כן חושבת שאנחנו יכולים להתווכח נחרצות ובצעקות אפילו – רציתי להגיד שאנחנו לא בית הלורדים הבריטי, אבל גם שם צועקים ודופקים על השולחן, ולא מתנהגים כל-כך בנימוס.
מיכל רוזין: זו לא הכוונה שלנו.
מיכל רוזין: אנחנו לא פה אצל חנה בבלי – איך מתנהגים בנימוס, איך יושבים ואיך מדברים.
מיכל רוזין: אנחנו מנסים שכן נצליח לקיים פה דמוקרטיה מתפקדת.
מיכל רוזין: זה בסדר שיש לכם ויכוח ענייני נוקב, ובוא – סיעת מרצ פה היחידה שעשתה צעד לטובת האופוזיציה, יודעים את זה כולם בקואליציה, וויתרה על ועדה סטטוטורית שהובטחה לה בהסכם הקואליציוני - -
שלמה קרעי: באמת תודה רבה שרמסתם אותנו רק בקצה של המגף.
מיכל רוזין: - - כדי ללכת - - - הקואליציה.
מיכל רוזין: אני לא בוויכוח עכשיו על מה נכון ומה לא נכון.
מיקי לוי: ארבע ועדות.
שלמה קרעי: ועדת הכספים – אתה יודע בדיוק מה החשיבות שלה, מיקי.
שלמה קרעי: שני חברים לליכוד, כמו המשותפת.
מיקי לוי: שניים מיותר – תעשו מה שאתם רוצים.
מיכל רוזין: חבר הכנסת קרעי, זה בסדר שתילחם על זה ותלך עם זה לבג"צ, והכול לגיטימי כאופוזיציה לוחמת.
שלמה קרעי: אנחנו לא הולכים לבג"צ.
מיכל רוזין: מה שלא לגיטימי זה לפרק את הבית, לא להסכים להיות חלק מוועדות הבית.
מיכל רוזין: הציבור רוצה שאתם תבקרו את הממשלה, לא להיות יושב-ראש ועדת ביקורת.
מיכל רוזין: בסופו של דבר אני מבינה את המאבק שלכם.
מיכל רוזין: הוא לגיטימי לחלוטין.
מיכל רוזין: אני הראשונה שאתמוך במאבק של האופוזיציה נגד הקואליציה, ועם זאת בואו נשמור על הדמוקרטיה שלנו ועל הפרלמנט שלנו, כי אין לנו אחר.
מיקי לוי: אני יכול לשאול אותך כמה ועדות קיבלתם?
שלמה קרעי: קודם כל – הצעתם 4 ועדות, ועוד שתיים - - -
מיקי לוי: אתה יודע כמה היה לאופוזיציה בפעם הקודמת?
שלמה קרעי: אבל קודם כל יש הבדל בין ועדת כלום ושום דבר לבין ועדת הכספים, שמנהלים אתה את כל המדינה.
שלמה קרעי: כשאתם - - - רוב מיוחס בוועדת הכספים אתה יודע שהדבר - - -
יוסף טייב: - - - ועדה על אדם אחד?
יוסף טייב: אם זה ביריונות - - -
מאיר יצחק הלוי: בדיוק, אם זה דיון עם שלמה קרעי, אז בואו נחליט שנלך הביתה, תודה רבה לך.
מאיר יצחק הלוי: עם כל הכבוד.
שלמה קרעי: תראה, תראה את השיח.
שלמה קרעי: נפנופי ידיים.
יוסף טייב: - - -אז תחליט.
ניר אורבך: אני מבקש ממך שתשב בבקשה.
ניר אורבך: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.
ניר אורבך: חבר הכנסת קרעי, אני מבקש – יש סדר דוברים.
ניר אורבך: אם אתה תישאר פה גם יגיע תורך.
שלמה קרעי: יש לי 20 שניות.
שלמה קרעי: אפשר 20 שניות?
קריאה: לא יכול להיות דבר כזה.
שלמה קרעי: - - -המוסר הכפול והצביעות שלכם.
שלמה קרעי: ואני אומר לך – תדאג למהות קודם, ותדאג שאמירות כאלה חשוכות כמו של ליברמן וכמו של ולדימיר - - -
מאיר יצחק הלוי: תן לאנשים אחרים לדבר.
מאיר יצחק הלוי: זה לא הגיוני.
שלמה קרעי: - - - קודם כל תטפלו במהות.
שלמה קרעי: אחר כך - - -
מאיר יצחק הלוי: אנחנו יושבים פה כבר חצי שעה ולא נותנים לדבר.
מאיר יצחק הלוי: אני מבקש זכות דיבור, אני יוצא מוועדת כספים.
יוסף טייב: חברים, אני רוצה להגיד משפט ליושב-ראש.
יוסף טייב: ליושבי-ראש יש אחריות.
יוסף טייב: לא ייתכן דבר כזה שאתה נכנס לכל מצב, שהילד הרע של הכיתה הופך להיות הילד הכי חשוב בכיתה.
יוסף טייב: זה לא עובד ככה.
יוסף טייב: אי אפשר – גם יושב-ראש הכנסת שכרגע יצא, כי מי שמקבל את כל תשומת הלב – רק אל תפריע לנו, תן לנו גם לדבר, וצעקות וצעקות – ואז אתה אומר – בשביל מה הגענו לדיון?
יוסף טייב: הגענו לדיון, הרי אנחנו יודעים, ויש לנו עבודות אקדמיות גדולות שנעשו על ידי חן פרידברג על ועדות הכנסת.
יוסף טייב: "יש טלוויזיות.
יוסף טייב: .." הוא כותב לנו.
יוסף טייב: אני אעביר לכולכם, העברתי לביטן בווטסאפ את זה.
יוסף טייב: והוא אומר – אנשים באים בשביל שיראו אותם במסכים, והם הולכים.
יוסף טייב: באו, הלכו, להתראות.
יוסף טייב: נאמרו הדברים, תשומת הלב הציבורית נתקבלה.
יוסף טייב: אנחנו נמצאים בעולם שתשומת הלב הציבורי הוא זה שבונה את האישיות של אותו האדם הפרובוקטיבי.
יוסף טייב: אם הדיון שלנו באמת נועד – האם באמת הוא נועד – אני שואל את חבר הכנסת אורבך ואת חבריי – לנסות לעשות שינוי?
יוסף טייב: אז כמובן שחייבים שיהיו פרטנרים לשינוי.
יוסף טייב: חייבים שיהיו פרטנרים לשינוי.
יוסף טייב: אם אין לנו פרטנרים אז אין פרטנרים – אין מה לעשות, העולם הוא לא תמיד מושלם.
יוסף טייב: אבל אם כן – לפחות חובה עלינו להחליט שאלה הם כללי המשחק.
יוסף טייב: יושב-הראש ניר אורבך, שאני מאוד מאוד מעריך אותך ואתה יודע את זה מהיום הראשון שפגשתי בך – נעים הליכות ומתנהג בצורה מופתית, וגם אם אומרים דברים בעידנא דריתחא כמו שאתה אומר, אבל עדיין לא בצורה שאין לה מקום בדיון הזה.
יוסף טייב: פשוט להגיד – שתי דקות, אי אפשר יותר לעבוד ככה.
יוסף טייב: אחרת, באמת, אם כל ועדה תתכנס ככה אז אתה יודע שאתה רק עומד להתבזות – ולהתבזות, אני תמיד אומר: יש לי מקומות יותר טובים להתבזות בהם מאשר במקומות האלה.
יוסף טייב: ולצעוק או משהו – זה לא לעניין.
יוסף טייב: לכן אני מבקש כאן מיושבי-הראש, יש להם את השרביט, יש להם את הפטיש.
יוסף טייב: רבותיי, כך זה יהיה, ולא יהיה דבר אחר.
יוסף טייב: זאת לא רק חובתם, זה הוא תפקידם בתור יושבי-הראש, להנהיג את כללי המשחק בתוך הוועדה, והם יכולים להגיד מילים קשות כי יש ויכוחים עמוקים בין הקואליציה והאופוזיציה, זה ברור.
יוסף טייב: לכן, סיימתי, אבל אני אומר: זה תפקידו של יושב-הראש.
יוסף טייב: ואני אומר את זה גם ליושב-ראש הכנסת, עם כל הכבוד.
ניר אורבך: קודם כל תודה רבה.
ניר אורבך: אני מקבל את זה לגמרי.
ניר אורבך: יש לי שתי הערות קצרות לפני שאנחנו ממשיכים את הדיון: האחד, את הדיון הזה ניהלו שני יושבי-ראש וזה קצת קשה.
ניר אורבך: דבר שני, כמו שהתחלתי – בוא ננסה עכשיו לראות.
ניר אורבך: היה כאן חבר הכנסת קרעי וכולנו יודעים מה היה התפקיד שלו עכשיו.
ניר אורבך: אבל אם אנחנו היינו מתאפקים כולנו ולא מגיבים לו, תאמין לי שתוך שנייה הוא היה שותק, ואני הייתי מצליח להשתלט על הדיון.
ניר אורבך: עכשיו אני מדבר עלינו, בסדר?
ניר אורבך: אני לא יודע אם שמתם לב – כל פעם שהוא פתח את הפה, כל החבורה שיושבת - - -
יוסף טייב: לא הקשבנו הרבה.
ניר אורבך: לא, סליחה.
ניר אורבך: חבר הכנסת שיין, תאמין לי שכן.
ניר אורבך: אבל אני מקבל לחלוטין מה שאמרת, ונמשיך בדיון.
ניר אורבך: חבר הכנסת רם שפע, בבקשה.
רם שפע: אני שמח מאוד על הדיון הזה, גם אם הוא מייצר קצת את אותו אתגר שאנחנו מנסים לפתור.
רם שפע: בסופו של דבר מבחינתי, כששוחחתי עם מיכל רוזין ועם עוד כמה מחבריי, לא חשבתי שדיון אחד בכנסת – ואגב, תודה לך אדוני יושב-ראש הוועדה שהסכמת ואף שמחת על האפשרות לייצר מזה אולי איזשהו תהליך שניכנס אליו – לא חשבתי שביום אחד נפתור את זה.
רם שפע: אבל אני חושב שגם לנו יש הרבה אחריות, ודווקא כאן כאשר יש רק נציגי קואליציה – נדבר רגע גם עלינו.
רם שפע: בסוף, כשחיפשנו ציטוטים וניסינו לראות לאן הרוח נושבת אז באמת ראינו – גם, כמובן, מכנסות קודמות אבל גם בכנסת הנוכחית, גם אנחנו נופלים הרבה פעמים לשיח שבעיניי, גם באופן שבו הוא מנוהל הוא לא נותן דוגמה מספיק ראויה, וגם במילים שנבחרות.
רם שפע: הרי בסוף – לפני שהגעתי לכנסת עסקתי בערך עשר שנים בעולם החינוך, ובעיניי, אני אומר את זה לכולם, גם אני נופל, שיהיה ברור.
רם שפע: הרבה מאוד פעמים אנחנו לא מצליחים להבין את הקשר המאוד ישיר בין ההתנהגות שלנו והחלחול שזה מייצר כלפי הציבור, למטה.
רם שפע: באמת, בלי טיפת ציניות.
רם שפע: וגם כשאנחנו פה מתחילים לריב, אף אחד בסוף הרי לא יודע בסוף מה אתה עכשיו, ולדימיר אמרת, ומה הוא אמר.
רם שפע: מה שהיה נראה זה פשוט שצעקתם אחד על השני, וזה קורה לי הרבה שיהיה ברור, אבל אני חושב שאנחנו צריכים להבין את האופן שבו זה נראה.
רם שפע: יושב-ראש הכנסת מיקי לוי, שאני חייב לומר שאני מכבד מאוד את העובדה שהוא בא לפה והוא התנצל, כי הוא הרי ידע שיכול להיות שיהיו פה אנשים מהאופוזיציה שאולי יגידו שגם הוא נפל, וזה שהוא בא לפה והתנצל ואמר את זה שוב, זה מאוד מוערך.
רם שפע: אני חושב שאחד הדברים שאנחנו אמורים לנסות להצליח לעשות זה להפסיק את המנהג הזה שהוא כנראה עתיק יומין, ומיקי לוי התייחס אליו, שיש פה איזה מין היפוך של המצב:
רם שפע: מול המצלמות כולנו כל הזמן מתעמתים, כי זה מייצר כותרות וזה מבליט ומדגיש את זה שאנחנו נבחרנו כדי לייצר את הציבור שלנו, ורגע אחרי – אנחנו הולכים ומתחבקים.
רם שפע: אמר לי מישהו, ואם אני טועה אז אני מתנצל מראש, אבל אמר לי מישהו שאני סומך עליו שחבר הכנסת בן גביר בשבוע שעבר, אחרי העימות המאוד קשה שלו עם מי שישב וניהל את הכנסת – אחמד טיבי, יצא מן האולם אחרי שהשומרים הוציאו אותו, ופרץ בצחוק על מה שקרה.
רם שפע: אם זה מה שקרה – הציבור לא יודע את זה.
רם שפע: הוא מתייחס לזה באופן הכי רציני בעולם, על אמירות כמו "מחבל", "טרוריסט", וכל מיני דברים כאלה, ואז הוא יוצא החוצה וצוחק.
רם שפע: אז פה בדיוק בעיניי – ואני לא יודע איך לשנות את זה, ותכף אני אגיד גם משהו על פרקטיקה – ואני אקצר, כי הרבה רוצים לדבר, אנחנו צריכים לחשוב על כלים פרקטיים.
רם שפע: גם היו לנו גם קצת התייעצויות עם היועצת המשפטית לוועדה ואני רוצה שנמשיך לעשות את זה ביחד אתך – לחשוב גם – הרי לא הוקמה עדיין ועדת האתיקה.
רם שפע: אגב, גם בגלל חוסר הסכמה בינינו לבין האופוזיציה.
רם שפע: אנחנו צריכים לנסות להקים אותה כמה שיותר מהר ודבר שני – לשאול את עצמנו האם יש כלים להתמודד עם הסוגייה.
רם שפע: סוגייה אחרונה, שלא נאמרה פה, והיא מאוד חשוב וגם הייתה הטריגר שלי יחד עם מנהל הסיעה שלנו זה הסיפור שהיה ופורסם של אולי, לכאורה, הניסיון לשנות את אופן ההצבעה בין מי שניהל את הישיבה, חבר הכנסת דוד ביטן, שאני מאוד מעריך, ואני חושב שהוא זוכה להערכה רבה בין כל חברי הבית, לבין כמה מחברי הכנסת שניסו – ככה זה היה נראה לפחות, ממש להשפיע על ההצבעה, והדבר הזה חורג מדרכי שיח בינינו, בין קואליציה לאופוזיציה.
רם שפע: ממש השפעה, ובעיניי בדבר הזה השפעה על הצבעות – יכול להיות שהכנסת צריכה לייצר כלים הרבה יותר משמעותיים גם בוועדות וגם במליאה.
רם שפע: אז בהקשר זה, גם אם לא נעשה את זה עכשיו, אני אשמח אם נמשיך אחרי זה את המחשבה על איך לייצר שינוי.
רם שפע: כתבתי לעצמי עוד דברים אבל כיוון שהרבה אנשים מכבדים את הדיון ויש להם עוד דברים להגיד – אז אני אעצור כאן, והדיון הוא חשוב.
ניר אורבך: חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, בבקשה.
מאיר יצחק הלוי: אני בראש וראשונה מצטרף לדבריו של פרופ' שיין, אני מזדהה מילה במילה עם כך שהילד הרע או הצעקן בכיתה הופך להיות הילד החשוב.
מאיר יצחק הלוי: זה פשוט בלתי נסבל.
מאיר יצחק הלוי: ולא משנה כרגע אם זה מהקואליציה או האופוזיציה, זה בכלל לא משנה.
מאיר יצחק הלוי: באנו כאן לדבר על נושא שהוא חשוב לכולנו, ואני אומר לכם – בפרספקטיבה שאני רואה את הדברים, וניהלתי ישיבות 18 שנים, עם הרכבים קואליציוניים, עם אופוזיציה לוחמת, עם מועצה לעומתית, תמיד שאפנו ורצינו שהשיח הבין-אישי יהיה שיח מכבד.
מאיר יצחק הלוי: אמרתי את זה בנאום הבכורה שלי.
מאיר יצחק הלוי: מותר לחלוק, ההפך – אני חושב שיש במחלוקת משום הפריה הדדית, אבל לא נסבל להיכנס לשיח הבין-אישי באמירות – ואספתי חלק מהדברים שנאמרים פה, ושוב, לא סימנתי קואליציה-אופוזיציה, זה בכלל לא חשוב.
מאיר יצחק הלוי: כינויים כמו: מניאק, סמרטוט רצפה, סמרטוט, רמאי, אתה צריך אשפוז, אפס, צבוע, חמדן.
מאיר יצחק הלוי: אלה דברים שנאמרו פה, בבית הזה, דרך אגב, מפרוטוקולים שיצאו מבית הנבחרים.
מאיר יצחק הלוי: בסוף בסוף בסוף רואים אותנו בטלוויזיה ומסתבר שמי שצועק יותר, מזהם יותר, מקלל יותר, מקבל יותר שעות חשיפה ויכול להיות שזה גם חלק מהגורמים שמניעים חלק מהאנשים, לצערי הגדול מאוד.
מאיר יצחק הלוי: שמעתי את זה גם פה בדיון, שאמר אחד מחברי הכנסת:
מאיר יצחק הלוי: מרגע שאמרתי לחברת כנסת אמירה כזאת או אחרת – קיבלתי תהודה.
מאיר יצחק הלוי: אמר את זה פה, לא התבייש להגיד את זה, בוועדה.
מאיר יצחק הלוי: אלה דברים שמבחינתי הם בלתי נסבלים, ואני חושב שצריך לעשות מעשה ולעצור את זה.
מאיר יצחק הלוי: להתווכח, לעודד את הוויכוח, לדרבן את הוויכוח, מה שאתם רק רוצים – אבל לא ניגע ברמה האישית – לא ראוי ולא מכובד.
מאיר יצחק הלוי: הדבר השני – אני באמת מציע, אדוני היושב-ראש, יושבים פה כאן בכנסת אנשים שהם כבר כאן הרבה שנים.
מאיר יצחק הלוי: יכול להיות שלחלק מהאנשים יש חוסר בכלים מילוליים.
מאיר יצחק הלוי: אמיתי, אני אומר.
מאיר יצחק הלוי: אז יכול להיות שסדנה לקצת אמירות רפרזנטטיביות, קצת להעשיר את העושר הלשוני – יכול להיות שזה יעזור, כמו שאנחנו עושים עם אוכלוסיות שצריכות קצת חיזוקים.
מאיר יצחק הלוי: אני חושב שסדנה כזאת יכולה לעזור.
מאיר יצחק הלוי: ככל שיהיה לנו רפרטואר מילולי עשיר יותר, יכול להיות שלא נצטרך לרדת לאותם מקומות כל כך נמוכים.
מאיר יצחק הלוי: ברמה האישית, אני מוכן להיות אחד מהאנשים שיסייעו לאתר את המנחים.
מאיר יצחק הלוי: הדבר השלישי שאני רוצה להציע, כדי שנהיה מאוד ברורים, וזה לא רעיון שלי, שמעתי את זה מהרב שי פירון.
מאיר יצחק הלוי: אני מציע שנגדיר איזה מילים לא נאמרות בכנסת.
מאיר יצחק הלוי: נשים אינוונטר מוסכם על האופוזיציה כקואליציה – איזה מילים לא נאמרות בכנסת, ואם מישהו משתמש במילה כמו "מחבל" או כמו "סמרטוט רצפה" יכול להיות שצריך – חשבתי להגיע ליוניסטרים, שזו קבוצה מדהימה של נוער שעוסק במחקר – וכל פעם שתישמע מילה כזאת ייצא צלצול כזה – יכול להיות שמעל לפודיום או בכל מיני מקומות, שיגיד – ירדת מהפסים.
מאיר יצחק הלוי: קצת לגרום לכך שאנשים עוצרים את השיח הקשה הזה.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו לא יכולים להמשיך לעבוד ככה, זה מצב שמבחינתי, אדוני היושב-ראש, הוא מצב בלתי נסבל.
מאיר יצחק הלוי: ולכן, אני חושב ששילוב של אמנה מוסכמת, ואני כבר אמרתי את זה בנאום הבכורה שלי, זה לא רעיון יצירתי שלי – אבל אמנה מוסכמת עליה חתומים כל חברי הכנסת, וגריעת מילים שהן מילים לא ראויות, שמניתי את חלקן – דרך אגב, יש כאן משהו בסדר גודל של 70-60 מילים שאף אחת מהן לא ראויה – להוציא אותן מהרפרטואר בהסכמה.
מאיר יצחק הלוי: אולי, אולי זה יעזור.
מאיר יצחק הלוי: וכמובן, לחזק את מי שהמטען האישי שלו כנראה לא מספיק חזק וכל מה שהוא יכול להוציא זה רק אמירות מהסוג הזה.
ניר אורבך: בהמשך למה שאמרת בעניין הגבלה במילים, אז ארבל ונועה פה מראות לי שבתקנון יש החלטה של ועדת האתיקה בעניין התבטאויות, ומקרים כדוגמת "רוצח", "מחבל" ו "נאצי" אמורים - - -
מיכל מרים וולדיגר: רגע, יש לי שאלה – "פשיסט" ו "טרוריסט" זה בסדר?
איתן גינזבורג: אגב, "מחבל" זה טרוריסט בעברית.
מיכל מרים וולדיגר: אבל זאת מילה נפרדת, מה לעשות?
ניר אורבך: בקשר למה שאמר חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי – הנושא של רפרז
ניר אורבך: נטטיביות וכושר דיבור זה משהו חשוב.
ניר אורבך: בעיניי זה עדיין לא נוגע במהות.
ניר אורבך: אל"ף, מאוד אשמח לקבל חומר בעניין או איזושהי הצעה, כדי לראות אם אפשר לקדם.
ניר אורבך: בנושא היותר מהותי – נפגשתי עם כמה פורומים שעוסקים בנושא של גישור והסכמות, וחשבתי להביא אותם ולהתחיל לפחות עם יושבי-ראש ועדות ואחר כך לרדת גם לחברים עצמם.
ניר אורבך: נדבר על זה.
ניר אורבך: אני ברשות
ניר אורבך: כם נותן תעדוף למי שצריך לרוץ לוועדות.
ניר אורבך: חברת הכנסת נירה שפק, בבקשה, ואחריה חברת הכנסת מיכל וולדיגר, שאני מקדם אותה בברכה ושמח שהיא הגיעה.
נירה שפק: אני רוצה להגיד משהו – נכון, אני לא הרבה זמן בכנסת.
נירה שפק: אני חושבת שזו אחת המטרות שניסיתי ליצור.
נירה שפק: תראו, פעם ישבנו סביב שולחן.
נירה שפק: אני גדלתי בבית שאבא היה ימני וסבתא מאוד שמאלנית, ואנחנו אשכנזים, ומזרחים, וקיבוץ – ועל השולחן היה את ההומור הזה של להדליק, אבל זה היה בנימוס.
נירה שפק: אנחנו יצרנו מצב – ואני כוללת את כולנו בזה, שהגיע לשיא בתקופת הבחירות וגם אחרי, וחשבתי שאחרי הבחירות זה ייעלם – מצב שאי אפשר לנהל אפילו שיח משפחתי.
נירה שפק: מקבוצות משפחתיות בווטאסאפ אנשים יוצאים.
נירה שפק: פשוט לא נפגשים.
נירה שפק: זאת מראה.
נירה שפק: אני כל הזמן שואלת – האם הכנסת היא מראה של העם?
נירה שפק: העם הוא מראה של הכנסת?
נירה שפק: זה הרי הביצה והתרנגולת, זה הכול יחד, ומישהו צריך להיות המבוגר האחראי שישבור את זה.
נירה שפק: לא יכול להיות שבפרסה כולנו יושבים ומדברים, ועל שולחן אחד אנחנו רואים את הנציגים של כל המפלגות ביחד, ואנחנו נכנסים בדלת והופכים להיות משהו שהוא בלתי נסבל בעיניי.
נירה שפק: זה לא רק המילים, זה גם שפת הגוף.
נירה שפק: זה גם חודר לוועדות.
נירה שפק: כשאני יושבת בדיון בשבוע שעבר עם ראשי מועצות, ומנהל רשות יהודית ממול עושה לראשת המועצה ככה עם היד – אני עצרתי את הדיון.
נירה שפק: אני ביקשתי מהיושב-ראש לא להמשיך.
נירה שפק: לא יכול להיות ששפת הגוף, הפרצופים, התנועות – מסתכלים עלינו, מחקים אותנו.
נירה שפק: אני רוצה להגיד משהו ברמה האישית.
נירה שפק: אני מכה על חטא בדבר אחד.
נירה שפק: יש חבר כנסת שכשהוא דיבר אני יצאתי החוצה, כי לא אהבתי את מה שהוא אמר.
נירה שפק: יום אחד הוא תפס אותי במסדרון ושאל אותי: למה את יוצאת?
נירה שפק: אמרתי לו – כי אני לא יכולה, אני והאג'נדה שלי לא יכולה לשבת פה ובזה שאני יושבת אני נותנת לך את האפשרות.
נירה שפק: ואז הוא שאל אותי מה הדברים, ואמרתי לו שלושה דברים, ועל אחד מהם הוא אמר לי – לא היה ולא נברא.
נירה שפק: הוא שאל אם שמעתי אותו ואמרתי – האמת?
נירה שפק: אני קראתי ושלחו לי.
נירה שפק: אז הוא אמר לי: עכשיו תלכי, ואני מבקש שתחפשי את מה שקראת עליו.
נירה שפק: חזרתי אליו ואמרתי לו: אתה יודע מה?
נירה שפק: לא מצאתי שום ציטוט.
נירה שפק: אז הוא אמר: עכשיו נשב לקפה.
נירה שפק: הוא עשה לי בית ספר.
נירה שפק: ואני חושבת שזה משהו שכולנו צריכים לעבור.
נירה שפק: כמובן שאנחנו מאז שותים קפה.
נירה שפק: אני עדיין לא מסכימה אתו, לפעמים אני אומרת לו: אל תיגע בנושא הזה, אל תכריח אותי לצאת החוצה, אבל זה הדבר.
נירה שפק: דבר אחרון שאני רוצה לומר בהקשר הזה: תראו, יש נאמני בטיחות, שיש להם הכשרה מסוימת לנסוע בכבישים ולהעיר, ויש להם סמכות.
נירה שפק: בבתי ספר יש נאמנים למנהיגות עם תכניות – קראתי על בית ספר יבניאלי ברחובות עם כל הנושא של ההסדרה גם העדתית וגם של השכונות, ואם הילדים יודעים לעשות את זה – אז גם אנחנו צריכים לעשות את זה.
נירה שפק: וכל תכנית כזאת שתהיה, אני מתנדבת להיות בה.
ניר אורבך: תודה, חברת הכנסת שפק.
ניר אורבך: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.
מיכל מרים וולדיגר: טוב, אז הבנתי שאני לא הנציגה היחידה של האופוזיציה – היה פה קודם שלמה קרעי.
ניר אורבך: אז עכשיו תאזני אותו.
רם שפע: אבל קיבלת מחמאות מחברת הכנסת רוזין.
מיכל מרים וולדיגר: אני כן רוצה לומר משפטים קצת קשים – לא כל כך מתאים לי, אבל אני כן אגיד את זה: טלו קורה מבין עיניכם, בסדר?
מיכל מרים וולדיגר: לבוא ולהוציא מכתב כזה, סליחה מיכל וסליחה רם – זה כל כך מגמתי.
מיכל מרים וולדיגר: אני יודעת שיש כאן כמה חברי כנסת שרצו להגיע, ובגלל המכתב הזה לא הגיעו.
מיכל מרים וולדיגר: מגמתי, בואו.
איתן גינזבורג: סליחה, בלי המכתב הזה לא היה דיון.
מיכל מרים וולדיגר: זה לא הפיסת נייר, אלא התוכן.
מיכל מרים וולדיגר: נו, באמת.
מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שלכתוב מכתב ולהתייחס למקרים האלה, מקרים חמורים לא פחות – לא שהייתי פה, אבל התרחשו גם בכנסות האחרות, ואני יכולה לצטט.
מיכל מרים וולדיגר: עשה את זה חברי ואני פחות רוצה לצטט מילים.
מיכל מרים וולדיגר: אבל חברי כנסת שיושבים גם פה וגם באולמות אחרים, השתמשו במילים בוטות ודוחות שבאמת לא ראוי.
מיכל מרים וולדיגר: אני לא אומרת את זה כדי להגיד שזה בסדר לעשות את זה, אני חושבת שזה לא נכון ולא ראוי – אב בואו: לשבת בקואליציה ולקבל את זה, זה לא נעים, אבל כשהייתם באופוזיציה עשיתם בדיוק, אבל בדיוק אותו הדבר.
מיכל מרים וולדיגר: אולי יותר חמור ואולי פחות – אני לא יודעת, אבל זה חמור ביותר.
מיכל מרים וולדיגר: אז חשוב לי לומר את זה.
מיכל מרים וולדיגר: והדבר השני – אני בהחלט חושבת ששיח מכבד זה דבר חשוב.
מיכל מרים וולדיגר: מאידך, גם אסור לאבד ערכים, ואני בהחלט פוסלת – אני את ילדיי מנסה לחנך וחינכתי – לא להגיד לאדם "שקרן" תגיד "אתה משקר".
מיכל מרים וולדיגר: אל תגיד "חוצפן", תגיד "אתה מתחצף".
מיכל מרים וולדיגר: יש פעולה ויש את שם התואר.
מיכל מרים וולדיגר: אז כן, אנחנו פה 120 חברי כנסת מכל הקשת הפוליטית, ויש חיכוכים, יש ויכוחים ויש כאב, ואני לא רוצה שנאבד את הלהט הזה.
מיכל מרים וולדיגר: אנחנו כולנו צברים מחוספסים ומלאים כאב בעיניים, וצריך לומר את הדברים.
מיכל מרים וולדיגר: אם בן אדם שיקר בעיניי – מותר לי להגיד לו "אתה משקר".
מיכל מרים וולדיגר: זה בסדר בעיניי.
מיכל מרים וולדיגר: אם אדם ביצע גניבה, גנב, מותר לי להגיד את הדברים.
מיכל מרים וולדיגר: בואו ניקח פרופורציות.
מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה שיש מילים שלא צריך להגיד, ויש התנהגות שלא צריכה להיות ולכן בעיניי זה עוד שיח.
מיכל מרים וולדיגר: זה גם התנהגות – אני כן רוצה לומר, אני חדשה, כמו שאמרתי קודם.
מיכל מרים וולדיגר: אבל יש לי יועצת שהיא ותיקה.
מיכל מרים וולדיגר: היא אמרה לי – כשאת מסכמת עם ראשי ועדות או עם חברי כנסת דברים – מילה זאת מילה.
מיכל מרים וולדיגר: וכך היה וסיכמתי עם חברי כנסת פה דברים, סיכמתי עם ראשי ועדות, וכשהגעתי לוועדה – לא היה ולא נברא, ועושים דברים אחרים לגמרי מסיכומים, גם זה בעיניי פסול.
מיכל מרים וולדיגר: כי אם נאבד את האמון - - -
רם שפע: למה את מתכוונת?
מיכל מרים וולדיגר: באים ליושב-ראש ועדה ומסכמים אתו – הוא אומר: אם תגישי ככה, אם תמשכי את הערעור, תגישי אותו ככה, תצרפי עוד שניים – אנחנו נקבל את הערעור.
מיכל מרים וולדיגר: סגור, סוכם.
מיכל מרים וולדיגר: גם סוכם לאיזו ועדה נשלח את זה – ואחר כך, כשמגיעים, לא דובים ולא יער, ושום דבר ולא סוכם.
מיכל מרים וולדיגר: אני מגיעה מהחברה האזרחית.
מיכל מרים וולדיגר: נכון, אני מבינה שבפוליטיקה יש ימין ויש שמאל ואנחנו צריכים לוותר לפעמים, ולהבין שצריך להצביע נגד למרות שאני בעד, ולהפך – אבל את האמון הבסיסי כולנו בסופו של דבר, אם נאבד אותו ואת חוסר היכולת לסמוך - - - קודם דיברה פה נירה על הפרסה, אבל גם בפרסה אולי זו הצגה, כי אם אני מדברת עם אדם אחד ומה הוא עושה - - - אני אספר לכם עוד סיפור.
מיכל מרים וולדיגר: אם אני מעבירה הצעת חוק שלי לחבר כנסת והיועץ שלו מחזיר תשובה ליועצת שלי: אני כנראה לא אחתום עליה, ואחרי חודש או שבועיים הוא מגיש את הצעת החוק שאני עמלתי עליה, כתבתי אותה במו ידיי - - -
מיכל רוזין: לצערנו גם זו תופעה ישנה.
מיכל מרים וולדיגר: זה לא משהו מכנסות אחרות שלא עבר – כתבתי אותה מילה במילה.
מיכל מרים וולדיגר: זה אפילו לא מכבודו לבוא ולהגיד לי – הגשתי את הצעת החוק הזאת, ואם לא די בכך, הם גם מצביעים נגד החוק.
מיכל מרים וולדיגר: אז בואו, חברים.
מיכל מרים וולדיגר: נכון, יש לנו מלחמות.
מיכל מרים וולדיגר: יש לנו מלחמות וכולנו נרצה להאמין שגם אתם וגם אנחנו, אם אני עושה את החלוקה הזאת, גם אתם וגם אנחנו עושים למען עם ישראל.
מיכל מרים וולדיגר: ברור לי, זאת נקודת המוצא.
מיכל מרים וולדיגר: אבל בואו נשמור על המינימום – ואני מצפה ליותר ממינימום, אבל לפחות מינימום של אמון הדדי ועבודה מסודרת, ולא רק קוד לבוש אלא גם קוד התנהגות והתנהלות – איך מתנהלים פה.
מיכל מרים וולדיגר: זה עוד לפני שיש כאן טלוויזיה, לפני מה אנחנו אומרים לציבור.
מיכל מרים וולדיגר: זה קודם כל – בינינו.
מיכל מרים וולדיגר: ובעיניי, פה- שוב, יכול להיות שזה היה קודם, אני באתי וציפיתי למשהו אחר ואני לא רוצה עוד להתאכזב.
מיכל מרים וולדיגר: אז כן ניר, אני פונה גם אליך, יושב-ראש הוועדה הזאת, וליועצות המשפטיות, כן לבדוק ולראות איך אפשר - - - קודם כל בואו ננסה את עצמנו.
מיכל מרים וולדיגר: אני גם חלק – אני כבר שנים מלווה משפחות בבריאות הנפש.
מיכל מרים וולדיגר: להיות הורה לבן או בת עם בעיות בבריאות הנפש זה לא קל.
מיכל מרים וולדיגר: כל הזמן כהורים יש לנו נטייה שהם ישתנו – בואו, תשתנו, תראו, אתם לא מבינים.
מיכל מרים וולדיגר: התפיסה היא – לא, אנחנו לא יכולים לשנות את האחר, אנחנו יכולים לשנות את עצמנו.
מיכל מרים וולדיגר: רק כשנשנה את עצמנו ככל הנראה גם מישהו מולנו ישתנה, או שכבר פחות יכאב לנו.
מיכל מרים וולדיגר: ולכן, פה הקריאה שלי היא לכל אחד ואחת מאתנו: בואו נשמור על עצמנו.
מיכל מרים וולדיגר: לפני שנקשוט אחרים, לפני שנגיד "הוא לא בסדר" או "הוא מחבל", בואו נבדוק איך אנחנו בתוך הסיטואציה, נסתכל פנימה ונשמור על עצמנו.
מיכל מרים וולדיגר: לדעתי זה כבר אל"ף-ב"ית בתיקון המצב, ואחר כך נתחיל ונשפוט אחרים.
מיכל מרים וולדיגר: אז אני שמחה על הדיון, בהחלט, על אף שפחות אהבתי את תוכן המכתב.
מיכל מרים וולדיגר: אבל אני שמחה על הדיון, אני מברכת גם את חברת הכנסת מיכל רוזין וגם את חבר הכנסת רם שפע, ואני מאוד מקווה שנצליח לעשות פה שינוי, תודה.
רם שפע: תודה רבה שבאת.
מיכל רוזין: תודה על הדברים.
ניר אורבך: חזרת על הדברים שנאמרו במובן של ביקורת עצמית לפחות במקביל לביקורת על האחר.