GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי עדס:
פתרון נוסף יכול להיות פיזור הקלפיות או הצבת קלפיות בבתי אבות.
אורלי עדס:
פניתי לכל מנהלי בתי האבות במדינת ישראל – זו האוכלוסייה שאני חושבת שאנחנו הכי צריכים לשמור עליה והכי למנוע את החיכוך שלה באותו היום – פניתי בבקשה למפות את בתי האבות, לשיתוף פעולה.
אורלי עדס:
אני שוב קוראת להם להחזיר לי תשובות, זה חשוב לדיירים בבתי האבות.
אורלי עדס:
אנחנו רוצים להציב שם קלפיות ויהיו לזה עלויות.
אורלי עדס:
זו תהיה ההמלצה שלנו, להציב שם קלפיות ספציפיות ייעודיות רק להם, אין יוצא ואין נכנס, רק צוות הקלפי, צוות מצומצם וממוגן ייכנס.
אורלי עדס:
אנחנו חושבים על הכול.
אורלי עדס:
אתם מבינים למה כל יום הוא משמעותי, כי כל הדברים האלה הם חדשים.
תהלה פרידמן:
את זה באמת אתם יכולים להתחיל עכשיו.
אופיר סופר:
אני לא מתווכח איתך על ה-90 ימים.
אופיר סופר:
אני מוכן לתת לך עוד חמישה ימים אם את רוצה או עשרה ימים.
אופיר סופר:
אני רוצה לדעת מתי מתחילים לספור אותם ואני רוצה שיתחילו לספור אותם מהיום, זה כל הסיפור.
אורלי עדס:
כדי שזה יהיה רלוונטי אני צריכה לשכור משרדים לוועדות האזוריות, ל-19 ועדות.
שלמה קרעי:
אבל אם נתת עוד עשרה ימים - - -
איתן גינזבורג:
קרעי, תן לו לדבר.
איתן גינזבורג:
למה אי אפשר לחכות בסבלנות?
איתן גינזבורג:
למה אי אפשר לנהל את זה נורמלי?
איתן גינזבורג:
תן לאופיר סופר שמדבר עם המנכ"לית, בבקשה.
איתן גינזבורג:
אופיר, אני מבקש שלא תתייחס אליו.
איתן גינזבורג:
תגיד את מה שאתה רוצה להגיד.
שלמה קרעי:
כן אדוני הדיקטטור.
אופיר סופר:
אורלי, אני מבין ממך ש-90 ימים – את זורמת עם זה.
אופיר סופר:
בואו נגיד שאת צריכה גם עוד חמישה ימי התארגנות.
אופיר סופר:
אז בואו נחליט שזה 90 ימים או 95 ימים מן הקריאה הראשונה ואנחנו רצים.
אופיר סופר:
לכאורה לך זה לא אמור להפריע.
אוסנת הילה מארק:
הרי בקריאה הראשונה זה לא נגמר.
אופיר סופר:
אם המשחק הוא לא פוליטי אלא הוא משחק טכני אז אפשר להתחיל לספור 90 ימים משבוע הבא.
אופיר סופר:
אבל בגלל שהוא פוליטי ובגלל שקורים פה דברים אחרים, שהם לא פה לדיון אבל הם חלק מן הדיון, אם כחול לבן - - -
אורלי עדס:
אגיד לכם למה זה בעייתי.
אורלי עדס:
אם תמצאו את הפתרון – בבקשה.
אופיר סופר:
אני אומר ש-90 ימים מן הקריאה הראשונה זה דבר שלפחות להבנתי את לא צריכה להתנגד לו.
אורלי עדס:
אסביר איפה הבעיה.
אופיר סופר:
יש לי ויכוח עם קרעי על ה-50 מיליון – לא, אמרתי מאיפה אני מביא אותם.
אופיר סופר:
אני מביא אותם ממימון הבחירות.
אופיר סופר:
אנחנו לא צריכים קמפיין בחירות כל כך ארוך.
אוסנת הילה מארק:
אבל אתה לא יכול לקחת את הכסף מפה ולשים אותו שם.
שלמה קרעי:
אופיר, אתה אומר 95 ימים אז אנחנו מתכנסים לאותו תאריך.
אורלי עדס:
אגיד איפה הבעיה, ואם אתם המחוקקים תמצאו לה פתרון, בבקשה.
אורלי עדס:
אני מתקשה לראות פתרון.
אופיר סופר:
אני לא חושב שיש לך בעיה אם יהיו 90 ימים מן הקריאה הראשונה.
איתן גינזבורג:
הסיפור של 90 ימים הוא נגזרת של החוק.
איתן גינזבורג:
לכל מועד מיום פיזור הכנסת יש משמעות.
איתן גינזבורג:
למשל מתי יש את עניין שליפת הפנקס, למשל יש התחייבות להבטחת מקום ברשתות, למשל התפטרות של עובדי מדינה, כל מיני דברים כאלה.
איתן גינזבורג:
אלה מועדים שאפשר לשנות בחוק.
שלמה קרעי:
איתן, מי שינה את דעתך?
שלמה קרעי:
התקפלת פתאום לעמדה שלנו.
איתן גינזבורג:
אני אומר בדיוק את עמדתי המקורית כל הזמן.
איתן גינזבורג:
אני חושב ש-90 ימים זה לא תורה מסיני.
איתן גינזבורג:
עובדה שבבחירות האחרונות הצלחנו בעצה משותפת - -
אורלי עדס:
כי לא היה את אתגר הקורונה.
איתן גינזבורג:
- - לצמצם את זה ל-82 ימים, ועמדו בזה למרות שלא התכוננו לאתגר האדיר שקוראים לו הקורונה.
איתן גינזבורג:
בבחירות הקודמות צמצמו את זה מ-90 ימים ל-82 ימים, הוסיפו מערך של 5,000 עובדים שלא תוכנן מלכתחילה, של פקחי מצלמות, רובם עורכי דין.
אוסנת הילה מארק:
רוב עורכי הדין מובטלים.
איתן גינזבורג:
אדרבה.
איתן גינזבורג:
לכל זה לא נערכו כאשר התפזרה הכנסת.
איתן גינזבורג:
והתרגשה על כולנו הקורונה.
איתן גינזבורג:
ועדת הבחירות עשתה פה עבודה מטורפת והיא עמדה בה במגפת הקורונה שהייתה בעיצומן של הבחירות.
אורלי עדס:
של 16 קלפיות, לא כשאני צריכה לבדוק את כל מדינת ישראל.
אורלי עדס:
היום צריך הרבה יותר.
איתן גינזבורג:
אני אומר לשבחכם.
איתן גינזבורג:
אתם עשיתם יש מאין בתקופה מצומצמת יותר, עם קורונה, שהיא דבר לא ידוע.
אוסנת הילה מארק:
אבל פה היא צריכה להתמודד עם אלפי קלפיות.
איתן גינזבורג:
לא ידעו מה זה, הגעתם לחליפות חלל, פחדו להגיע כי לא ידעו מה היא המחלה הזאת.
איתן גינזבורג:
עשיתם משהו מטורף, מדהים – הראשונים בעולם.
אורלי עדס:
נכון.
איתן גינזבורג:
הראשונים בכל התבל.
איתן גינזבורג:
ולכן אני אומר שגם 90 הימים – אני מכבד את העמדה המקצועית של ועדת הבחירות המרכזית – אפשר להתאים אותם אם נערכים בהתאם.
איתן גינזבורג:
זה כל מה שאני אומר.
איתן גינזבורג:
צריכים לתת להם זמן להיערך לזה, הם צריכים את המקדמות לפני, אני מבין את כל הדברים האלה.
איתן גינזבורג:
אם תקראי מה כלול ב-90 הימים האלה, אם תיכנסי עכשיו לפרטים תראי שחלק מן הדברים אפשר לצמצם.
איתן גינזבורג:
יש דברים שאי אפשר ויש דברים שאפשר.
איתן גינזבורג:
מדינת ישראל עמדה באתגרים הרבה יותר מורכבים מאלה.
איתן גינזבורג:
אני לא חושב שצריך לצמצם את זה ל-45 ימים, אפילו לא ל-60 ימים, אבל לא יקרה כלום אם זה יהיה - - -
אוסנת הילה מארק:
אתה רוצה לקבוע 70 ימים?
איתן גינזבורג:
אני חושב שב-70 ימים יהיה לה קשה מדי.
אוסנת הילה מארק:
על מה הוויכוח פה?
אוסנת הילה מארק:
אם זה יהיה 85 או 93 ימים?
איתן גינזבורג:
תמיד הוויכוח הוא בדיוק על אותם תאריכים, האם זה יהיה ב-2 במרץ, ב-9 במרץ?
איתן גינזבורג:
מה ההבדל, זה רק שבוע.
איתן גינזבורג:
ב-16 במרץ?
איתן גינזבורג:
מה ההבדל, זה שבועיים.
אוסנת הילה מארק:
היא אומרת לך שמבחינת ההתארגנות שלה שבוע הוא קריטי.
אורלי עדס:
אני רוצה להציג דוגמה, ברשותך, אדוני היושב-ראש.
אורלי עדס:
הצגת כדוגמה את מועד שליפת הפנקס.
אורלי עדס:
ברגע שתתפזר הכנסת, אוטומטית נשלף פנקס הבוחרים.
אורלי עדס:
השליפה השנייה היא כמדומני בסביבות היום ה-50 או ה-52 שלפני יום הבחירות.
אורלי עדס:
המשמעות היא, בתקופה הזו יש גם את המועדים של אישור מקומות הקלפי.
אורלי עדס:
הפעם אישור מקומות הקלפי הופך להיות הרבה יותר מורכב, כשאני עצמי עוד אין לי תשובה איך אני הולכת לנהל את הפרויקט המטורף הזה, אבל אני אעשה אותו ואנחנו נתגייס, הפרויקט של תוספת הקלפיות ופיצול הקלפיות.
אורלי עדס:
המשמעות היא שבין השליפה הראשונה לשליפה השנייה צריכה להסתיים כל עבודת המיפוי של 11 - - -
איתן גינזבורג:
אבל גם לגבי השליפה השנייה אפשר לשנות את המועד.
אורלי עדס:
רגע, ברחבי מדינת ישראל, כשהבדיקה הפיזית היא רק השלב הראשון.
אורלי עדס:
זה לא דומה למשהו אחר.
אוסנת הילה מארק:
אבל היא אומרת לך שב-52 ימים עדיין יש לה קושי, וזה עם קלפיות מצומצמות.
אוסנת הילה מארק:
בתקופת הקורונה יש לה עוד 2,000 ומשהו קלפיות שהיא צריכה לפזר בכל רחבי הארץ.
אוסנת הילה מארק:
אתה רוצה עכשיו דווקא בקורונה לצמצם לה את המועדים?
אוסנת הילה מארק:
זה מחייב שום שכל.
אורלי עדס:
התהליך של פיצול קלפיות ותוספת גדולה של קלפיות מתבצע בדרך כלל לאורך השנים מאוד מאוד בתשומת לב מרבית ובשים לב לבעייתיות שבזה.
אורלי עדס:
עכשיו אנחנו הולכים לנסות למפות בכל מקום שנמצא מבנים ציבוריים מתאימים נוספים שאפשר להעביר אליהם ולפצל קלפיות, כמעט בכל הקלפיות.
אורלי עדס:
המיפוי הזה לוקח זמן.
אורלי עדס:
שוב אני אומרת, זה לא הוקוס פוקוס.
אורלי עדס:
בני אדם צריכים להסתובב ברחבי הארץ.
אורלי עדס:
בשלב השני הלמ"ס צריכה לבדוק את המיפוי בכל הארץ.
איתן גינזבורג:
מתי המיפוי?
אוסנת הילה מארק:
אתה מקצר לגנץ את הזמן שהוא יהיה עם אאודי, זה מה שאתה עושה.
איתן גינזבורג:
די כבר.
איתן גינזבורג:
כמה זמן אורך המיפוי?
אורלי עדס:
אמרתי, בדרך כלל נעשית הבדיקה הרגילה, לבדוק שהבניין קיים, שבית הספר קיים, לא נסגר, שניתן למפות קלפיות.
אורלי עדס:
עכשיו אנחנו צריכים לאתר מבנים חדשים, לפעול מול הלמ"ס, לבדוק האם מבחינה גיאוגרפית אפשר להעביר את התושבים לקלפי הזאת.
אורלי עדס:
לא מדובר על קלפי אחת או שתיים או שבע או שמונה.
אורלי עדס:
אני יודעת שהוכחנו יכולות ביצוע מעולות.
איתן גינזבורג:
אני רוצה להבין דבר מה.
איתן גינזבורג:
שליפת מידע פנקס סופי, זה המועד האחרון שאת צריכה לקבוע לגביו?
אורלי עדס:
אמרתי שזה הימים שיש.
אורלי עדס:
אנחנו צריכים לבחון את הכול.
איתן גינזבורג:
מה המועד האחרון?
איתן גינזבורג:
זה שליפת מידע פנקס סופי?
אורלי עדס:
לבדיקת מקומות קלפי, כן.
איתן גינזבורג:
ואם שליפת מידע פנקס סופי לא תהיה ביום ה-53 אלא ביום ה-42?
דין ליבנה:
אז לא תהיה הגשת רשימות מועמדים ביום הקבוע.
איתן גינזבורג:
נשנה את ה-42, נשנה את ה-47.
אורלי עדס:
אי אפשר, זה הכול נגזרת.
אורלי עדס:
יש מועדים שנגזרים.
איתן גינזבורג:
אבל יש דברים שלא קשורים לזה.
אורלי עדס:
יש גם.
איתן גינזבורג:
יש ויש.
איתן גינזבורג:
יש דברים שקשורים ויש דברים שלא קשורים.
איתן גינזבורג:
דין ליבנה, אתה יודע את זה.
אורלי עדס:
גם אתה יודע שיש דברים שהם נגזרת.
איתן גינזבורג:
אבל יש דברים שהם לא נגזרת.
אורלי עדס:
הוא גוזר אחר כך 70 דברים אחרים, וזה לא דברים שניתן לשלוף אותם עכשיו בדיון הזה, זה לא שליפה מן האצבע.
אוסנת הילה מארק:
איתן, יש כאן אתגר כל כך גדול.
אוסנת הילה מארק:
במקום להקל על ועדת הבחירות אז זה מה שאתה עושה עכשיו, זה חמישה ימים יותר, חמישה ימים פחות.
אוסנת הילה מארק:
זה לא יקדם אותנו לשום מקום.
אוסנת הילה מארק:
אנחנו רוצים שיישמר טוהר הבחירות כפי שצריך.
אוסנת הילה מארק:
אז למה לאתגר את המערכת?
אוסנת הילה מארק:
מה משנה לך אם יהיו לך חמישה ימים יותר?
אורלי עדס:
היא מאותגרת ממילא.
איתן גינזבורג:
כשבאים אליה שבוע לפני בחירות ברצון לעשות תיקון לחוק שיאפשר הכנסת מצלמות, זה אתגר.
איתן גינזבורג:
לא מה שאנחנו מדברים עליו עכשיו.
שלמה קרעי:
מה זה קשור?
איתן גינזבורג:
זה מה שהליכוד הציע שבוע לפני הבחירות, לאפשר הכנסת מצלמות אל תוך הקלפיות, שינוי חוק-יסוד.
שלמה קרעי:
מה היא צריכה להיערך לזה?
איתן גינזבורג:
לזה לא צריך להיערך?
איתן גינזבורג:
זה לא אתגר?
איתן גינזבורג:
הבנו, שמענו אתכם, את הפופוליזם שלכם שמענו מרחוק.
איתן גינזבורג:
אל תטיפו מוסר פה.
אוסנת הילה מארק:
איתן, אתה הפופוליסט הכי גדול, מן הסיבה שבמקום לראות עכשיו את הדברים - - -
שלמה קרעי:
- - - אל תזרה חול בעיני הציבור.
איתן גינזבורג:
שמענו עליכם, שומרי שומרי הסף.
אוסנת הילה מארק:
אתם בכלל מפלגה של קומוניסטים, אתם בכלל לא יודעים מה זה דמוקרטיה.
איתן גינזבורג:
אני לא צריך להוכיח בפניכם שום דבר, לא דבר ולא חצי דבר.
שלמה קרעי:
אם אתם כל כך ממהרים לזרוק את מדינת ישראל לעזאזל תעשו את זה מהר.
שלמה קרעי:
מחר הקריאה הראשונה, ביום שני הקריאה השנייה והשלישית והכול יסתדר.
אוסנת הילה מארק:
תגמור את הסיפור עוד לפני פסח.
דין ליבנה:
המועדים בחוק הבחירות – זה נראה כמו טבלה של מועדים שלא קשורים האחד לשני אבל כמעט כל הפעילויות קשורות האחת לשנייה.
דין ליבנה:
מהגשת רשימות המועמדים – זה היום ה-47 לפני יום הבחירות – ועד יום הבחירות כל הפעילויות קשורות בקשר גורדי שלא ניתן לנתק אותו וכל קיצור שלהן הוא ברמה של בלתי אפשרי.
דין ליבנה:
אי אפשר להכריח את בית המשפט העליון לתת פסקי דין בהרכב של תשעה שופטים על פסילה של רשימת מועמדים.
אוסנת הילה מארק:
אי אפשר להחליט - - -
איתן גינזבורג:
די, תני לשמוע.
איתן גינזבורג:
עכשיו לא פוליטיקאי מדבר.
דין ליבנה:
אני נותן דוגמה.
דין ליבנה:
לתת פסקי דין על פסילת רשימות מועמדים בפחות יומיים.
דין ליבנה:
כל מועד כזה שגוזרים אותו יוצר אי אפשרות לבצע את הבחירות, וזה כשאתה רואה רק את המועדים שקבועים בחוק, כי יש הרבה מועדים שלא נמצאים בחוק.
דין ליבנה:
למשל הדפסת 440 מיליון פתקי הצבעה, שאפשר לעשות רק אחרי פסקי הדין שהזכרתי לפני רגע, שאפשר לעשות רק אחרי שהיה הליך מסודר ומנהלי ברור של דיון בבקשות הפסילה ואישור, שלפני זה צריך הגשת רשימות, שלפני זה צריך לשלוף את הפנקס, שלפני זה צריך לאתר את מקומות הקלפי, וחד גדיא.
דין ליבנה:
זה סתם נראה כמו טבלה שטוחה.
דין ליבנה:
הטבלה היא לא שטוחה, היא מטריצה.
דין ליבנה:
לכן צריך להבין, כל דקה שמקצרים עלולה לפגוע בזכויות חוקתיות.
דין ליבנה:
למשל בפעם הקודמת קיצרנו ל-82 ימים וזה גרם לכך שאנשים היו יכולים לערור על הפנקס – זאת אומרת אדם שמצא שהוא לא זכאי להצביע היה יכול להגיש ערר על הפנקס במסגרת יום אחד, היה לו יום אחד לבדוק אם הוא נמצא בפנקס, יום אחד להגיש ערר למשרד הפנים, יום אחד לכל אזרחי מדינת ישראל.
דין ליבנה:
יידענו אותם.
דין ליבנה:
להגיד לך שמישהו עשה בזה שימוש?
דין ליבנה:
לא היו עררים הפעם בגלל שניתנו רק 24 שעות.
מיכאל מלכיאלי:
לפני כן כן היה שימוש בעררים?
דין ליבנה:
כן, פה ושם יש עררים.
דין ליבנה:
אני לא יודע כמה בדיוק כי מי שעושה את זה הוא משרד הפנים.
דין ליבנה:
אני יודע שהיו עררים כי היו תיקונים, כי אנחנו מקבלים נתונים.
דין ליבנה:
אנחנו אומרים שזה לא כל כך פשוט.
דין ליבנה:
השופט חשין אמר פעם שבחירות הן כמו רכבת עם המון תחנות.
דין ליבנה:
אם תשים את תחנת הרצליה בתל אביב לא תגיע להרצליה.
דין ליבנה:
זו בדיוק התשובה.
איתן גינזבורג:
זה נכון, נכון שיש הרבה מועדים שהם קבועים ונגזרים והם תלויים באחרים.
איתן גינזבורג:
נתת דוגמה איך דבר תלוי בדבר, אבל יש גם מועדים שאינם תלויים ואת הדוגמאות האלה לא ציינת.
דין ליבנה:
כמעט ולא.
איתן גינזבורג:
יפה שאמרת: כמעט ולא.
איתן גינזבורג:
אבל יש שכמעט וכן.
אוסנת הילה מארק:
הכי פשוט: אם אנחנו רוצים לעשות בחירות אינסטנט, קדימה, בואו נתקדם, תגיש את הצעת החוק בשבוע הבא ונגמור עניין.
אוסנת הילה מארק:
אתם ממילא רוצים לדרדר את המדינה במדרון.
אוסנת הילה מארק:
יאללה, קדימה.
אוסנת הילה מארק:
מה הבעיה?
אורלי עדס:
אני רוצה להוסיף, ברשותך, עוד משפט.
אורלי עדס:
בטבלה שאתם רואים מפרטים את המועדים שבחוק אבל כדי לבצע את התהליכים האלה מתנהלות אלפי פעולות ניהוליות, מנהליות, לוגיסטיות ומעשיות שלא כתובות שם והם תהליכים מורכבים מאוד.
אורלי עדס:
יש שם אין-ספור תהליכים שמתמשכים לאורך הזמן, החל מגיוס 50,000–60,000 עובדים והכשרה של 30,000 מזכירי ועדות קלפי בפרק זמן של חמישה שבועות, שאין דבר כזה במדינת ישראל.
אורלי עדס:
אין ספור תהליכים שלא מופיעים בטבלה הזאת אבל בזכותם מגיעים להליך בחירות תקין וראוי ומבצעים את התהליכים שקבועים בחוק.
אורלי עדס:
אי אפשר להתעלם מזה.
חמד עמאר:
אני מציע, בואו נתקדם לקריאה הראשונה ביום שני, נביא את זה מחר להצבעות.
חמד עמאר:
ביום שני נעביר את זה בקריאה הראשונה ואז נתכנס ביום שני בערב או ביום שלישי בבוקר, נדון בהכנה לקריאה השנייה והשלישית, ואם אנחנו רואים שביום רביעי יש אפשרות נביא את זה ביום רביעי ונרוץ קדימה.
איתן גינזבורג:
אני בעד לעשות כל הקדמה אפשרית.
חמד עמאר:
אנחנו לא יכולים לצפות מה יקרה בעוד שבוע.
חמד עמאר:
יכול להיות שבעוד שבוע תגיעו להסכם עם הליכוד ואנחנו לא נלך לבחירות.
איתן גינזבורג:
אני מסכים איתך, חבר הכנסת עמאר.
איתן גינזבורג:
אני רק רוצה להגיד עוד דבר: אנחנו נתקדם בתהליך, נעשה שיח בין כל הסיעות, נצא עוד מעט להפסקה, ואז נחזור להתכנס להמשך הדיון בנושא השקיפות בתעמולה, שחלקכם דיברתם עליו.
שלמה קרעי:
דיון על סתימת קולות הימין.
איתן גינזבורג:
ואז כנראה נתכנס מחר כדי להכריע ולהצביע, להביא את זה לקריאה הראשונה.
חמד עמאר:
ההתכנסות שלנו פה לא תהיה בזמן המליאה, כי אני מנהל את המליאה.
שלמה קרעי:
איתן, מתי הדיון על סתימת הפיות?
אוסנת הילה מארק:
מתי מדברים על סתימת הפיות?
איתן גינזבורג:
אורלי עדס, יש לכם עוד משהו להוסיף בהקשרים האלה?
אורלי עדס:
אנחנו רק מקווים שעמדתנו תישמע.
איתן גינזבורג:
עמדתכם נשמעה בקול רם וברור.
שלמה קרעי:
אורלי, אנחנו כאן, נדאג שמערכת הבחירות הזאת לא תהיה כל כך מחוררת במתכונת לאי-סדרים וזיופים.
שלמה קרעי:
לא ניתן להם לקצר תהליכים.
איתן גינזבורג:
אני מציע שנתכנס בחזרה בשעה 2 בצוהריים לדיון על כל סוגיית תעמולת הבחירות.
איתן גינזבורג:
אנחנו יוצאים להפסקה.
איתן גינזבורג:
(מכאן רשמה הדס צנוירט)
איתן גינזבורג:
שלום רב, אני מתכבד לחדש את ישיבת ועדת הכנסת.
איתן גינזבורג:
כפי שאמרנו, אנחנו עוסקים בנושא של סוגית השקיפות בתעמולת הבחירות.
איתן גינזבורג:
יש גם לחברי הכנסת בקשות התייחסות, גם לגורמי החוץ וגם ליועמ"ש.
איתן גינזבורג:
בפתח הדברים נבקש מהיועץ המשפטי, ד"ר גור בליי, להציג את ההצעה.
גור בליי:
אני רוצה שאלעזר ייתן יותר פרטים.
גור בליי:
רק אומר באופן כללי, שהיו דיבורים על מה זה יכלול.
גור בליי:
בסופו של דבר מה שמונח בפניכם זה סעיף שנכלל כבר בהצעת חוק של ועדת החוקה, שאושר כהצעת חוק מטעם ועדת החוקה בכנסת ה-20, שעוסק בשקיפות.
גור בליי:
זה ההסדר היחיד שעומד על הפרק כרגע.
גור בליי:
אני מציע שאלעזר ייתן יותר פרטים, מה ההסדר המוצע, ומה הוא בא לשנות.
אלעזר שטרן:
ניתן הקדמה.
אלעזר שטרן:
חוק התעמולה הוא חוק די ישן, של למעלה משישים שנה, ולפני כמה שנים הוקמה ועדה ציבורית בראשות השופטת בייניש, שהיא כתבה דוח שנועד לעשות רביזיה בכל הנושא של תעמולת בחירות ולהתאים את זה למצב של ימינו.
אלעזר שטרן:
החוק הקיים עובד בצורה של טלאי על טלאי.
אלעזר שטרן:
הוא מתמקד כל פעם לפי סוג המדיה שבה מופקת התעמולה.
אלעזר שטרן:
יש סעיף נפרד למודעות מודפסות, סעיף נפרד למודעות בעיתונים, לרדיו, לטלוויזיה וכו'.
אלעזר שטרן:
הרעיון, שיש פה יצירת כללים שהם חוצי מדיה.
אלעזר שטרן:
שצריכים לחול על כל סוג מדיה, לא משנה היכן הדברים יפורסמו.
אלעזר שטרן:
היום בחוק הנוכחי יש חובת שקיפות בשני הקשרים: בהקשר של מודעות מודפסות ובהקשר של מודעות בעיתונים, במובן זה שמי שמפרסם את המודעה חייב לכתוב מי עומד מאחורי המודעה.
אלעזר שטרן:
הרעיון - כשאתה מציג תעמולת בחירות, כלומר לנסות לשכנע אנשים להצביע או לא להצביע עבור מועמד או רשימה, אתה תעמוד מה שאתה אומר ותציג את עצמת ותאמר מי אתה ומה אתה מבקש לומר.
אלעזר שטרן:
במהלך השנים החלטות של יושבי-ראש ועדת הבחירות בצורות כאלה ואחרות השופטים החילו את חובת השקיפות גם על פרסומי תעמולת בחירות באינטרנט, במסרנים וכדומה.
אלעזר שטרן:
הצעת החוק, הקטע הזה בהצעת החוק הוא העתקה של הצעת חוק שוועדת חוקה הכינה ואישרה לקריאה הראשונה בשלהי הכנסת ה-20 ואומרת: אותן חובות שקיפות, שכיום לפי החוק מוחלות על מודעות מודפסות או מודעות בעיתונים - החובות הללו יחולו בצורה חוצת מדיה, שלא משנה באיזה פורום, מה הפלטפורמה שבתוכה מפרסמים את תעמולת הבחירות, תחול חובת השקיפות.
אלעזר שטרן:
כלומר אותו אחד שפרסם את המודעה, המודעה צריכה לשאת את שמו ואת מענו של מי שאחראי להזמין את המודעה, אם הוא פועל מטעם מתמודד לבחירות או גוף אחר – צריך לכתוב מטעם מי המודעה הזאת.
אלעזר שטרן:
חשוב להדגיש – ההדגרה של מהי מודעת בחירות מתחלקת לשניים, ובהתאם לאחד משניים: מודעת בחירות תהיה כזו או כאשר היא מופקת על-ידי מי שמייצר את מודעת הבחירות הוא המתמודד בבחירות או המעגל המצומצם שקרוב אליו, כמו גוף קשור לסיעה, גוף פעיל בבחירות; או כאשר התוכן של התעמולה נכתב או מופץ בעבור תשלום.
אלעזר שטרן:
ההנחה היא שכאשר יש חומר של תעמולה, שמשלמים כדי שמישהו יכתוב לך אותו או יפיץ לך אותו, אנחנו רוצים שתהיה שקיפות – שיידעו מי עומד מאחורי זה.
אלעזר שטרן:
ההגדרות הללו לא כוללות מצב שבו אדם פרטי עושה תעמולה.
אלעזר שטרן:
למשל, אדם שבדף שלו בפייסבוק מבקש לעשות תעמולה – הוא לא קשור למפלגה, לא מתמודד מטעם מפלגה, לא גוף קשור לסיעה וכו', וגם לא מקבל תשלום עבור הדבר הזה, אם הוא יכתוב בדף הפייסבוק שלו: אני מעודד אתכם להצביע או לא להצביע בעד מפלגה כזו או אחרת, ויכתוב את נימוקיו, זה לא נכנס תחת ההגדרה הזאת.
עמית הלוי:
תשלום שהתקבל ממפלגה?
אלעזר שטרן:
לא בהכרח.
עמית הלוי:
אבל הוא משלם כסף לפייסבוק, ומממן את זה.
עמית הלוי:
מה ההגדרה של ב2 – מופץ עבור תשלום?
אלעזר שטרן:
אם אני אדם פרטי ויש לי פייסבוק, אני לא משלם לפייסבוק.
עמית הלוי:
אם אדם פרטי עושה את התעמולה במימון, ייחשב מעתה מימון בחירות לעניין שקיפות.
אלעזר שטרן:
ייחשב מעתה תעמולת בחירות לעניין זה שתחול עליו חובת השקיפות, כלומר יצטרך לרשום: המודעה הזאת היא מטעם פלוני אלמוני.
בועז טופורובסקי:
גם מען?
בועז טופורובסקי:
היכן גר?
איתן גינזבורג:
תנו לו לסיים את ההצגה, ואז כל אחד ישאל.
אלעזר שטרן:
ועדת החוקה, שהכינה את ההצעה בכוונה אמרה: יש אנשים שמפרסמים את דעותיהם ואת עמדותיהם.
אלעזר שטרן:
בעיקר אנחנו מדברים על הרשת, ולפעמים רוצים לפרסם באנונימיות.
אלעזר שטרן:
אנחנו לא רוצים לפגוע ביכולת האנשים לפרסם באנונימיות, להתבטא, ודאי לא בתקופת בחירות.
אלעזר שטרן:
כן חשוב שכאשר הדבר נעשה או על-ידי הגורמים הפוליטיים המתמודדים והמעגל שקשור אליהם או כאשר הדבר נעשה תמורת תשלום, שאז זה כבר לא רק הפצת דעה אישית, אז תחול חובת שקיפות במצבים האלה.
גור בליי:
להשלים מבחינת התחולה - כל הדברים הללו – הוועדה יכולה להחליט כך או אחרת.
גור בליי:
ההסדר כפי שאושר בוועדת חוקה ולא התקדם – הגיע למליאת הכנסת, הונח על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה ולא התקדם הלאה, הוא חל גם על התמודדות בבחירות ברשויות המקומיות, לא רק לכנסת, וגם בפריימריז.
גור בליי:
כל אחד מהמרכיבים האלה, הוועדה יכולה להחליט כך או אחרת.
גור בליי:
מה שבפניכם זה ההסדר כפי שאלעזר הציג – לך גם בבחירות לכנסת, גם בבחירות לרשויות מקומיות, גם בבחירות כלליות וגם בבחירות מקדימות.
איתן גינזבורג:
בבקשה, שלמה קרעי.
שלמה קרעי:
תודה, אדוני היושב-ראש.
שלמה קרעי:
בעיניי, כל נגיעה רגולטורית ברשת באצטלה של שקיפות היא ניסיון לסתום פיות ולזרוע פחד.
שלמה קרעי:
הרי מי באמת זה שינטר עכשיו עשרות אלפי גולשים בפייסבוק או בטוויטר או באינסטגרם ויבדוק אותם, האם זה שפרסמתם מודעה לטובת כחול לבן או לטובת הליכוד או לטובת מועמד כזה או אחר – תתחיל להיות משטרת מחשבות.
שלמה קרעי:
אנשים יחשבו: אולי בגלל שאני קשור לזה - יתחילו לפחד.
שלמה קרעי:
אולי תשימו שוטרים בבתי קפה שיבדקו שאנשים לא מדברים בחירות, ואולי זה גם יהפוך לתעמולת בחירות.
שלמה קרעי:
הרי מה זה הרשתות – זה שיח בין אנשים.
שלמה קרעי:
במקום לדבר בבית קפה – מדברים ברשת החברתית.
שלמה קרעי:
לא נסכים לזה, ודאי לא כמהלך פופוליסטי, אדוני יושב-בראש, של מי שזורק א מדינת ישראל לעזאזל ומנסה לעשות עוד סיבוב פוליטי על כל הסיפור הזה.
שלמה קרעי:
בנוסף, זה שינוי כללי המשחק תוך כדי המשחק.
שלמה קרעי:
עברה הצעת חוק לפיזור הכנסת בקריאה טרומית, אתם עכשיו מנסים לסדר את המגרש הפוליטי כך שיסתום את פיות הימין.
שלמה קרעי:
זה יחזור אליכם כבומרנג.
שלמה קרעי:
התקשורת כבר לא אתכם.
שלמה קרעי:
יאיר לפיד והשמאל היותר קיצוני.
שלמה קרעי:
עשיתם טעות כנראה.
שלמה קרעי:
לא יהיה לכם לא את התקשורת לא את הרשתות החברתיות.
איתן גינזבורג:
אני לא מקבל שום הטחת טענה לגבי שינוי כללי משחק תוך כדי משחק ממי שהגיש תיקון חוק יסוד שבוע לפני בחירות שרצו לעשות מצלמות.
איתן גינזבורג:
שבוע לפני הבחירות.
אלעזר שטרן:
הוא לא הקשיב שוועדת חוקה אישרה את זה.
שלמה קרעי:
אין בעיה להציב מצלמות בשטח ציבורי.
איתן גינזבורג:
זה שינוי שבוע לפני הבחירות.
איתן גינזבורג:
זה בסדר.
שלמה קרעי:
זה לא שינוי כללי משחק.
שלמה קרעי:
זה משהו שהיה צריך להיות מובן.
שלמה קרעי:
אנשים מצלמים היום בכל מקום.
איתן גינזבורג:
זה לא קיים בחוק.
איתן גינזבורג:
לחץ אדיר על יושב-ראש ועדת הבחירות כדי לשנות חוק יסוד בכנסת כדי להכניס מצלמות.
שלמה קרעי:
אז אתה מתרץ עבירה בעבירה?
איתן גינזבורג:
אני לא חושב שאני עושה עבירה, אבל לא אקבל הטפה על דבר כזה.
איתן גינזבורג:
מי שהיה שבוע לפני סוף המשחק ורצה לשנות את החוק לא יכול לבוא אליי, ולפני שהתחיל המשחק לטעון דבר כזה.
איתן גינזבורג:
זה שיא השיאים, מישהי אמרה.
שלמה קרעי:
אכיפה וסינון משטרת מחשבות היא עוד כרסום בדמוקרטיה.
שלמה קרעי:
המקום היחיד שנשאר פתוח לאזרחי ישראל, שהם יכולים להתבטא באופן חופשי, ולא שהעורך של התוכנית קובע איזה אייטם יעלה ומי ידבר שם והאג'נדה מאוד ברורה בתקשורת, יש לימין הרשתות החברתיות.
שלמה קרעי:
ואם אתם רוצים לסתום את הפיות של הימין גם ברשתות החברתיות, נתנגד.
תהלה פרידמן:
מי רוצה לסתום פיות?
שלמה קרעי:
אין פה עניין של אמת.
שלמה קרעי:
זה לסתום פיות, כי אנשים יגידו: יבדקו אותנו – כן מטעם מועמד, לא מטעם מועמד.
שלמה קרעי:
הרשת החברתית צריכה להיות חופשית אלא אם כן מדובר בהסתה לאלימות או לטרור.
שלמה קרעי:
כל הדברים שקשורים לתעמולת בחירות – אנשים מתבטאים בשיח החופשי ביניהם וברשתות החברתיות.
שלמה קרעי:
זה בדיוק אותו דבר רק פלטפורמה שונה.
איתן גינזבורג:
תודה, אדוני.
איתן גינזבורג:
אחד הדברים האבסורדיים – יסלחו לי דברי הוועדה; זה לא בדיון – לפי חוק בחוק התעמולה, אסור לעשות בתקופה של 60 יום לפני הבחירות תעמולה בטלוויזיה או ברדיו.
איתן גינזבורג:
כל ראיון של פוליטיקאי, וברור שמראיינים פוליטיקאים בתקופה הזאת - מתחילה באמירה של מראיין: אל תעשה תעמולה, אבל ברור שכל מה שהוא מדבר זה לנסות לשכנע.
איתן גינזבורג:
הסעיף הזה כל כך לא רלוונטי היום.
איתן גינזבורג:
בלי קשר לשום דבר.
שלמה קרעי:
אז את זה תביא.
שלמה קרעי:
תסיר רגולציה, אל תוסיף.
איתן גינזבורג:
מי העלה את זה – אני או אתה?
איתן גינזבורג:
בלי קשר לשקיפות, שהיא חשובה ולא פוגעת בשום דבר – זה שאומרים – מי שפרסם את המודעה יציין מי המפרסם לא נראה לי שזה משטרת מחשבות, אבל זה שכאילו אומרים שמי שמדבר ברדיו או בטלוויזיה יכול להתראיין, אך כל ראיון שהוא חשוד בגדר תעמולה, וברור שפוליטיקאי הוא בגדר תעמולה מהלכת – זה סעיף שצריך להיעלם מהעולם בלי שום קשר.
אלעזר שטרן:
חבר הכנסת קרעי, חשוב להדגיש שהצעת החוק לא משנה מהיסוד את המצב הקיים, כי גם לפי המצב הקיים לפי הפסיקות של יושבי-ראש ועדת הבחירות לדורותיהם, בפועל כיום כבר יש חובה מכוח ההחלטות שלהם, חובת השקיפות חלה כבר היום על מודעות שמפורסמות באינטרנט.
שלמה קרעי:
אז למה צריך את זה אם כך?
שלמה קרעי:
יושב-ראש ועדת בחירות הוא מחוקק?
אלעזר שטרן:
זה המצב כיום.
שלמה קרעי:
יש חוק שאוסר על אדם פרטי לפרסם מה שבא לו, איך שבא לו?
איתן גינזבורג:
יש פרשנות משפטית.
איתן גינזבורג:
לא יכול להיות שאתה חייב לפרסם רק בעיתון ומודעה מודפסת אבל לא בטלוויזיה.
שלמה קרעי:
זה לא אתר חדשות.
שלמה קרעי:
יש הבדל.
שלמה קרעי:
פה זה אנשים מדברים בינם לבין עצמם.
איתן גינזבורג:
לא זו ההצעה.
איתן גינזבורג:
אל תבלבל את חברי הוועדה.
חמד עמאר:
אני תומך בהצעה שלך.
חמד עמאר:
לא יכול להיות שמישהו פרטי ישקיע כסף בשביל מפלגה, ואף אחד לא יידע למה הוא משקיע כסף.
חמד עמאר:
את זה אנחנו חייבים למנוע.
איתן גינזבורג:
אל תבלבל את החברים.
איתן גינזבורג:
תהילה פרידמן, שגם הגישה הצעת חוק בנושא הזה, בבקשה.
אלעזר שטרן:
זה לא אוסר לפרסם.
איתן גינזבורג:
אין פה שום משטרת מחשבות.
תהלה פרידמן:
אשמח להציג את ההצעה.
תהלה פרידמן:
בסופו של דבר מה שאנחנו, למיטב הבנתי, הניסיון הוא לקרב את מדינת ישראל למאה ה-21.
תהלה פרידמן:
דרכי התעמולה שלנו נורא מיושנים.
תהלה פרידמן:
המטרה היא לא לסתום פיות, גם בכלל לא להיכנס לתכנים.
תהלה פרידמן:
כל מה שמנסים לעשות – לייצר שקיפות.
תהלה פרידמן:
כלומר לסמן תוכן שממומן בכסף או בשווה כסף, תוכן שמאורגן על-ידי המפלגות, וזה לא משנה אם זה פוסט בפייסבוק שכאילו ממומן ומאורגן, אז זה צריך להיות מסומן.
תהלה פרידמן:
זה כל העניין.
תהלה פרידמן:
כמו שמסמנים היום תוכן שיווקי בעיתונות – לסמן תוכן תעמולתי ברשתות.
תהלה פרידמן:
אנחנו חיים בתוך המציאות.
תהלה פרידמן:
המניפולציות התודעתיות, המידע שנאסף עלינו עד לפרטי פרטים - תהליכים נפשיים ונטיות מיניות וכל דבר, הביג דאטא שנאסף עלינו ומאפשר לקטלג אותנו על-ידי מפלגות בכל מיני תכנים ספציפיים, היצירה שרשתות התוו - שזה מה שכולם חושבים, זו האמת.
תהלה פרידמן:
היכולת להפיץ בצורה כזו, מסוכנת לחברה שלנו.
שלמה קרעי:
מסוכן עוד יותר- - -
תהלה פרידמן:
רק מציעים פה להשקיף מלשון שקיפות.
תהלה פרידמן:
מי יש לו לפחד מהדבר הזה?
שלמה קרעי:
אני רוצה לדבר עם חבר.
שלמה קרעי:
אני לא יכול לומר לו בלי לשקף מה עומד מאחורי זה?
תהלה פרידמן:
ודאי שאתה יכול.
שלמה קרעי:
זה מה שהם אומרים פה.
שלמה קרעי:
צריך לשקף כל דבר.
איתן גינזבורג:
אי-אפשר ככה.
תהלה פרידמן:
שווה כסף או שווה כסף.
עמית הלוי:
הסביר היועץ המשפטי – שנבין על מה אנחנו דנים – אנחנו דנים על מצב שבו אדם פרטי רוצה לעשות קיום מימון בפייסבוק, משלם 100 שקל כדי לקדם את המודעה שלו.
עמית הלוי:
מתחייב בשקיפות.
עמית הלוי:
זה החוק המוצע.
עמית הלוי:
זה סעיף ב2.
אלעזר שטרן:
נכון, אבל צריך לשלם על זה.