GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל חסון: אני יכול להרגיע אותך, אדוני יושב הראש, שהמחלה הזאת של התייחסות לשאילתות של הממשלות זה כל ממשלות ישראל.
יואב קיש: אתה יודע, אומרים שהליכוד פה כבר כל הזמן...
יואל חסון: יותר מדי זמן, אבל בלי קשר, גם קדימה וגם מפלגות אחרות.
יואב קיש: אז אנחנו באמת נתייחס לזה בעניין הזה.
יואב קיש: השר, לפני שאתה מתחיל, נשמע קודם את מרכז המחקר והמידע.
יואב קיש: יואל, אתה ראשון הדוברים אחרי מרכז המחקר והמידע.
יריב לוין: מבחינתי אפשר לשמוע את כולם.
יואב קיש: אז נשמע את כולם ובסוף יריב, אין לו קטע לבוא ולהתחיל לדבר, אלא דווקא לענות ולהגיב.
יואב קיש: אנחנו מתחילים עם מרכז המחקר והמידע.
יואב קיש: הדוברים הם מי שהגישו את הבקשה – יואל חסון, קארין ונדמה לי שהם היחידים שפה.
יואב קיש: מי שרוצה עוד, נא להירשם.
<רוני בלנק: שמי רוני בלנק, ואני חוקר במרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<רוני בלנק: התבקשנו על ידי חבר הכנסת חסון לבחון את אופן המענה של משרדי הממשלה לשאילתות בכנסת העשרים.
<רוני בלנק: אני אציג את הממצאים העיקריים, ורק אציין שהמסמך המלא מופיע באתר של מרכז המחקר והמידע.
<רוני בלנק: אנחנו בחנו את התקופה שבין תחילת המושב הראשון של הכנסת ועד ה-7 ביוני 2016.
<רוני בלנק: בתקופה הזו, כמו שאתם יכולים לראות בשקופית שמולכם, הועברו למשרדי הממשלה בסך הכול 1,763 שאילתות, מתוכן 429 רגילות, 1,253 ישירות ו-181 שאילתות דחופות.
<רוני בלנק: אנחנו מצאנו כי ב-64% מהשאילתות הרגילות, 60% מהשאילתות הישירות וכ-9% מהשאילתות הדחופות היה פער בין מועד המענה הנדרש לבין מועד המענה בפועל.
<רוני בלנק: יצוין כי נתונים אלו עולים בקנה אחד עם הנתונים שהציג השר יריב לוין בתפקידו כשר המקשר בין הממשלה לבין הכנסת ב-29 בפברואר 2016 במענה לשאילתה בנושא.
<רוני בלנק: לפי הנתונים שהציג השר לוין, 77% מהשאילתות הרגילות נענו בפיגור, כמו גם 54% מהשאילתות הישירות ובערך 8.5% מהשאילתות הדחופות, כלומר סך הכול הנתונים די דומים.
<רוני בלנק: כמו כן, בדקנו את משך הזמן שחלף בין מועד המענה שנקבע לשאילתה, מה שקראנו מועד המענה הנדרש לבין מועד המענה בפועל.
<רוני בלנק: במקרה שהשאילתה טרם נענתה, חישבנו את הפער ממועד המענה הנדרש ועד יום הפקת הנתונים.
<רוני בלנק: אני רוצה להדגיש שהנתונים שאני עומד להציג, מתייחסים למשך הזמן נטו.
<רוני בלנק: כלומר, אחרי שמקזזים מהשאילתות הרגילות את זמן הפגרות, כפי שקבוע בתקנון.
<רוני בלנק: הנתונים לפי משך הזמן ברוטו, כלומר משך הזמן מנקודת המבט של חבר הכנסת שממתין לתשובה, מופיעים במסמך.
<רוני בלנק: מבין השאילתות הרגילות שלא נענו בזמן, ב-47% מהמקרים, כלומר 129 שאילתות, חלפו יותר מחודשיים מאז מועד המענה הנדרש, ביותר מרבע השאילתות חלפו שלושה חודשים ומעלה.
<רוני בלנק: הפער הממוצע במקרה של השאילתות הרגילות עומד על כ-70 יום.
<רוני בלנק: מבין השאילתות הישירות שלא נענו בזמן, ביותר משליש מהמקרים – כלומר 254 שאילתות – עברו חודשיים או יותר ממועד המענה הנדרש, ויותר מחמישית מהמקרים עברו שלושה חודשים או יותר.
<רוני בלנק: הפער הממוצע עומד על כ-101 יום.
<רוני בלנק: לגבי השאילתות הדחופות, כאמור, מצאנו כי בערך ב-9% מהמקרים היה פער בין מועד המענה הנדרש לבין מועד המענה בפועל.
<רוני בלנק: מבין 17 השאילתות הדחופות שלא קיבלו תשובה בזמן, הפער היה לרוב בין שמונה ל-15 יום.
<רוני בלנק: עם זאת, הובהר לנו שיש מקרים שבהם ניתן מענה על שאילתות דחופות שלא באמצעות מנגנון השאילתות, לדוגמה: דרך מכתבי תשובה.
<רוני בלנק: מקרים כאלה לא מופיעים בנתונים שלנו, ולכן ייתכן שזמן הפיגור במענה במקרה של שאילתות דחופות נמוך יותר ממה שאנחנו מצאנו.
<רוני בלנק: עד כאן הנתונים.
<רוני בלנק: תודה רבה.
יואב קיש: אני רק רוצה להזכיר ששאילתה רגילה – תקופת מענה זה 21 יום במושב פלוס פרק זמן סביר לתיאום מועד מענה, וגם ישירה 21 יום במושב ו-30 יום בפגרה, זה הזמנים.
יואב קיש: דרך אגב, יכול להיות שהזמנים הם לא ריאליים.
יואב קיש: דרך אגב, זה גם משהו ששווה לשמוע התייחסות.
יואב קיש: יכול להיות שצריך שילוב, ובכל מקרה אני בטוח שנצטרך לחשוב על פתרון או איזשהו מנגנון שיאפשר לעבור לאחוזים הרבה יותר טובים בעמידה בלוחות הזמנים ובתשובות.
יואל חסון: תודה רבה לך אדוני היושב ראש, אני שמח על קיום הדיון המהיר כאן בוועדת הכנסת.
יואל חסון: אני גם מאוד שמח לראות כאן את השר יריב לוין, שאני באמת מעריך כפרלמנטר אמיתי, אדם שמעריך את חשיבותה של הכנסת, מייחס לה חשיבות, לא שכח את קיומה כשמונה להיות שר.
יואל חסון: אני חושב שדווקא אדוני השר, לפני שניכנס לפרטים, אולי דווקא אתה יכול להיות זה שיעזור לנו לחולל את השינוי.
יואל חסון: כמו שאמרתי בתחילת דברי או בהערה שזרקתי קודם, זה ממש לא עניין של אופוזיציה, קואליציה.
יואל חסון: אני בא פה ממש ממקום הכי ממלכתי שאפשר להיות, אתה יודע מה?
יואל חסון: כסגן יושב ראש הכנסת, במשהו שאני מרגיש שהולך מקדנציה לקדנציה.
יואל חסון: זאת עבורי קדנציה שלישית, ומקדנציה לקדנציה אני רואה את הירידה בכלי הזה.
יואל חסון: הכלי הזה בעיני הוא כלי משמעותי וחשוב.
יואל חסון: מעבר לעובדה שהוא כלי שמניע פעולה בתוך משרדי ממשלה – אתם יודעים מה, חברי הכנסת?
יואל חסון: היתה בעבר תקופה ששרים היו פונים לחברי כנסת ומבקשים: תגיש שאילתה בנושא הזה והזה, כי השרים ידעו שזה מניע פעולה.
ירדנה מלר-הורוביץ: שאילתה יזומה.
יואל חסון: שאילתה יזומה, שזה מניע פעולה עבורם במשרד.
יואל חסון: אם הם מנסים בעצמם לקדם משהו ולא מצליחים, אם הם רואים שהכנסת נכנסת לעניין, זה מקדם במשרד.
יואל חסון: אני גם מאלה שמאמינים שהכנסת לא אמורה להיות מכונת חקיקה, היא אמורה להיות קודם כל פיקוח על הרשות המבצעת.
יואל חסון: צריכים להיות יותר ויותר כלים משמעותיים ויותר חברי כנסת צריכים להבין, שהעבודה הזאת של פיקוח היא בעיני אפילו יותר חשובה מעבודת החקיקה.
יואל חסון: עבודת החקיקה בעיני צריכה להיות מאוד ממוקדת, מאוד נקודתית.
יואל חסון: אני אישית תומך בהגבלת מכסת חקיקה לחברי כנסת, אני חושב שצריך להגביל, אני חושב שאפשר לעשות את זה.
יואל חסון: אגב, דווקא בשאילתות יש מכסה ובחקיקה אין.
יואל חסון: אנחנו מוצאים את עצמנו במצבים שרודפים אחרי הממשלה, אחרי משרדי הממשלה, לקבל תשובה.
יואל חסון: רואים שדווקא הכלי של השאילתה הדחופה שמאושרת על ידי יושב הראש, דווקא בה יש הכי פחות זלזול, יש בה הכי פחות מחסור בתשובות או עיכוב בתשובות, בכל האחרות – אתם ראיתם את הנתונים, מחלקת המחקר עשתה פה עבודה מדהימה, ואני מודה לכם על כך, והכול פה מופיע בבירור.
יואל חסון: זאת באמת הסיבה שאני ביקשתי את הבדיקה הזאת.
יואל חסון: התקנון קובע 21 יום ויש הגדרות – אפשר לדבר עליהן, האם זה מעט מדי או ארוך מדי, אבל התוצאה היא באמת עיכובים של חודשים וזלזול.
יואל חסון: אגב, יש משרדים שמצטיינים בזה, ורואים בנתונים באופן ברור שהם לא מתייחסים.
יואל חסון: אפילו היה אחד המשרדים – אני לא זוכר אם זה היה התפוצות או משרד אחר – שהיתה לו בסך הכול שאילתה אחת וגם לקח 160 יום עד שענה לשאילתה הזאת.
ירדנה מלר-הורוביץ: דווקא לגבי הנתון הזה אני רוצה להגיד, שכשעושים את הנתון הקיצון ולוקחים את הממוצע, זה מטה את הטבלה, ואת זה היה ראוי להגיד בפתח המסמך ולא בסיכום שלו.
יואל חסון: לכן אני לא אחזור על מה שאמרה פה מחלקת המחקר, כולכם נחשפתם לנתונים.
יואל חסון: אני אגיד מה אני רוצה שנדון בו, או מה בכלל יכולים להיות הפתרונות או ההצעות שיכולות להקל.
יואל חסון: אגב, במדינות אחרות בעולם יש גם התייחסות לזה, יש גם סנקציות על שרים בצורה כזו או אחרת.
יואל חסון: אני חושב שצריך לדון בכמה פתרונות: אחד – קודם כל, הדבר המרכזי בעיני זה נושא השקיפות, להוציא את זה לאור.
יואל חסון: כל סוף מושב יהיה דיווח של הכנסת, כמו שיש לנו כמעט בכל דבר אחר, על המענה לשאילתות, בצורה פומבית – גם בדוח כתוב אבל גם באתר הכנסת:
יואל חסון: כמה שאילתות הוגשו, מי ענה, מה טווחי הזמנים, מי ענה בזמן ומי לא ענה בזמן.
יואל חסון: מחלקת המחקר הראתה לי דוגמה מאתר בבריטניה שממש כתוב בו: שאילתה, התשובה עם תאריך בצורה מסודרת ושקופה, ואז גם רואים כמה זמן לקח ואיזה שר ענה בזמן וגם מה ענה.
ירדנה מלר-הורוביץ: אתה מודע למאגר השאילתות שיש לנו באתר הכנסת?
יואל חסון: כן, אבל הוא לא בנוי בצורה שמראה - - -
ירדנה מלר-הורוביץ: יכול להיות שאת הסיכום פר משרד, אם תחליטו לקבל את זה – אבל מאגר השאילתות שלנו עלה לפני כשנתיים, והוא נותן בדיוק תאריך הגשה, אם יש חריגה בזמנים.
ירדנה מלר-הורוביץ: נמצאת כאן ראש תחום שאילתות, עמליה.
ירדנה מלר-הורוביץ: היא מעדכנת בחלונית אם נדחתה התשובה, למה נדחתה – האם השר לא הופיע, חבר הכנסת לא הופיע, האם קיבלו את התשובות בכתב.
ירדנה מלר-הורוביץ: זאת אומרת, יש שקיפות רבה.
יואל חסון: אני מכיר את זה.
יואל חסון: אני יודע שבאמת עמליה מנסה לעמוד בפרץ ואני רואה את כל מה שהיא עושה בעניין הזה.
ירדנה מלר-הורוביץ: עבודה ברוכה.
יואל חסון: אני חושב שצריך לעשות את זה באופן יותר נגיש, יותר ברור, יותר קריא, ממש בצורה מדדית, שמראה תשובה שאלה, עיכוב בתשובה, לא עיכוב בתשובה, מצדי אדום ושחור, להבהיר את זה בצורה ברורה.
יואל חסון: יכול להיות שזה סוג של סנקציה ציבורית, שאף שר לא רוצה להיות בטבלה השלילית ולא רוצה שיראו שהוא לא מתייחס לשאילתות.
יואל חסון: יש סביבנו המון גופי מעקב על הכנסת – אם זה המשמר החברתי והמכון לדמוקרטיה ועוד כל מיני.
יואל חסון: יכול להיות שברגע שנסדר את זה בפלטפורמה יותר מדדית ונגישה, גם הגופים האלה שעוקבים אחרי פעילות הכנסת – שבסך הכול עושים שירות לציבור.
יואל חסון: ייקחו גם את התחום הזה ויציגו אותו כמדד רלוונטי לתפקוד הכנסת מול הממשלה, פיקוח וכו'.
יואל חסון: מדהים לראות שדווקא כלפי חברי הכנסת יש סנקציות, זאת אומרת הכנסת מטפלת בעצמה.
יואל חסון: אבל אם פעם היה מצב שחבר כנסת לא היה מגיע למליאה בזמן שאילתה, היו מעבירים לפרוטוקול.
יואל חסון: הכנסת החמירה כלפי חברי הכנסת את הסנקציה, זאת אומרת:
יואל חסון: הכנסת מטפלת בעצמה וקבעה שאם חבר הכנסת לא מגיע לדיון, מתבטלת השאילתה ואי אפשר להגיש שאילתה נוספת בנושא הזה לשר.
יואל חסון: למעשה, הכנסת טיפלה בבעיה, אבל הממשלה לא התייחסה ולא מטפלת בשרים שלא מגיבים.
יואל חסון: קודם כל זה הנושא של השקיפות.
יואל חסון: דבר שני, אני מציע שברגע שחבר כנסת לא מקבל את התשובה בזמן, צריך לקבוע – אולי אפשר להגדיל את זה מעט או לתת עוד הארכה, אבל אם כלו כל הקיצים ואין תשובה – חבר כנסת יוכל להפוך את השאילתה הזאת לשאילתה דחופה או להמיר אותה לדיון מהיר או להצעה לסדר, אופציה שהמזכירות אגב יכולה לקבל את ההחלטה עבורו.
יואל חסון: זה תלוי בנושא, כי אם השאילתה היא בנושא פרטני אישי, יכול להיות שאין מקום לזה בדיון מהיר או אין לזה מקום בהצעה לסדר, אז נגיד בשאילתה דחופה.
יואל חסון: השר צריך להבין שאם הוא לא עונה תוך זמן סביר, נגיד קיבל אפילו הארכה ועדיין לא ענה, זה יעלה לשלב נוסף, תהיה פה התייחסות נוספת לשלב נוסף.
יואל חסון: אגב, אם זה עובר להצעה לסדר דחופה, זה לא ידרוש את אישור יושב הראש, אלא זה יהיה מן הליך אוטומטי או הליך שהמזכירות תפקח עליו.
אורי מקלב: מה שאתה מציע, כבר קיים היום בתקנון החדש.
אורי מקלב: אין לזה יישום, אף אחד לא מיישם את זה.
ירדנה מלר-הורוביץ: צריך לבקש.
יואל חסון: כן, אבל הוא לא בהכרח מקבל.
ירדנה מלר-הורוביץ: מקבל, מתאמים מועד, בוודאי.
אורי מקלב: חבר הכנסת חסון, אני לא יודע אם באופן מעשי מישהו מימש את זה.
איילת נחמיאס ורבין: זה מה שמזכירת הכנסת אמרה.
ירדנה מלר-הורוביץ: אם הוא לא מקבל, הוא יכול להפוך את זה לדחופה.
יואל חסון: אני לא יודע אם הממשלה טוענת בממשלה או לא טוענת בעניין, אבל יכול להיות שאם יש גם עומס של שאילתות, אולי אפשר להגביל גם את מכסת השאילתות.
יואל חסון: לכן אני אומר שבסופו של דבר, ברור שיש לנו בעיה.
יואל חסון: אדוני השר, עוד הערה שחשוב שתשמע, שהיא גם תופעה – אולי היא היתה בעבר – שלדעתי הולכת ומתעצמת.
יואל חסון: אדוני השר, הרבה פעמים מגישים תשובה לשאילתה, הם לא כותבים בחתימתם את התשובה, אלא כותבים: מצורפת בזאת עמדת הגורמים המקצועיים, והוא חותם ומצורף לנו מכתב בחתימת פקיד.
ירדנה מלר-הורוביץ: לא לא, זה קרה לך רק עם משרד אחד וזה היה בעבר.
ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו טיפלנו בזה וזה כבר לא קורה יותר.
ירדנה מלר-הורוביץ: זה במשרד מאוד מסוים, שגם היה לך עניין שלא השיבו לך, אבל זה נוהל שיושב ראש הכנסת הוציא עליו גם את ההסתייגות שלנו ממנה, הוא לא מאשר.
ירדנה מלר-הורוביץ: יותר מזה, יושב ראש הכנסת מקפיד הקפדה יתרה, שהשרים הם אלה שמשיבים לשאילתות, ששר לא יוכל להעביר את התשובות שלו לשאילתות לשר אחר או לשר תורן, מן הסיבה שאם תישאל שאלה נוספת, הרי שהשר הנוגע בדבר יוכל לתת את התשובה המספקת, לפי האחריות שלו על המשרד, הידע שלו והשליטה שלו במה שקורה במשרד שלו.
ירדנה מלר-הורוביץ: אבל זה היה מקרה מאוד מסוים שהיינו ערים לו והיושב ראש התריע על כך.
אורי מקלב: אולי את לא מודעת לזה, אבל בעקבות ההוראה הזו של יושב הראש, יש מערכת לחצים של השר לוותר על השאילתות.
ירדנה מלר-הורוביץ: קודם כל, חבר הכנסת מקלב הנכבד, אני מודעת כי אני יושבת במליאה, אז אני מכירה וסליחה שאני פותחת סוגריים, יש טעון שיפור, אבל תמיד אני אומרת בפתיח לחברי הכנסת החדשים כשאני מגיעה לשלב של שאילתות – ועליו מרחיב הסגן נאזם – שלטנגו צריכים שניים.
ירדנה מלר-הורוביץ: צריכים את הנוכחות של השואל, שהתכבד ושאל – ומגנון במשרד הוריד בהיררכיה כדי לקבל ולספק לשר את התשובה המקיפה והנכונה, ודרושה הופעת השר במועד שנקבע לפי התקנון, כדי לכבד את החלטות הכנסת, שהוא מצהיר כשהוא מתמנה לשר, ולתת את התשובה.
ירדנה מלר-הורוביץ: לטנגו צריכים שניים, גם את הנוכחות של השואל, ובוודאי את הנוכחות של המשיב.
ירדנה מלר-הורוביץ: זה נכון שזה כלי פיקוח בלתי רגיל, ואנחנו רואים מההשתלשלות של התפתחות השאילתה, כמה היא חשובה כפיקוח; מה עוד שגם הזכיר חבר הכנסת חסון את השאילתה היזומה, שזה שאילתות ששרים היו מבקשים מחברי כנסת: שאל, מה שנקרא היום בלשון שלנו "תרים לי להנחתה".
ירדנה מלר-הורוביץ: אבל אני בהחלט מודעת לזה, קורה שחברי כנסת מגיעים להידברות עם השרים, נותנים את התשובה בכתב.
ירדנה מלר-הורוביץ: להגיד לכם שאנחנו מאושרים מזה?
ירדנה מלר-הורוביץ: לא, אבל זה סוג של פרוצדורה, וזה גם בא לידי ביטוי במאגר השאילתות שאנחנו מעדכנים.
יואל חסון: בעניין של מענה פקידים, צריכה להיות אמירה ברורה.
ירדנה מלר-הורוביץ: לא, אין דבר כזה.
יואל חסון: קודם כל, צריכה להיות אמירה ברורה של ועדת הכנסת בעניין הזה.
יואל חסון: זה דבר אחד.
ירדנה מלר-הורוביץ: זה חריג.
יואל חסון: דבר שני, אנחנו צריכים להגדיר ולקיים פה החלטות, בעיניי בעיקר בעניין השקיפות וחשיפת הדבר הזה החוצה.
קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני יושב הראש, אדוני השר.
קארין אלהרר: קודם כל, אני מודה לחבר הכנסת חסון על ההצעה לדיון.
קארין אלהרר: אני מסכימה עם כל מילה שאמרת, יואל.
קארין אלהרר: לי באופן אישי יש שאילתה שהוגשה ב-21 באוקטובר 2015 למשרד הכלכלה.
קארין אלהרר: לדעתי, מאז התחלפו לפחות שני שרים, אם לא שלושה, וזה כבר עבר לשר אחר, ועדיין לא קיבלנו תשובה.
קארין אלהרר: זה מצטרף בעיניי להתנהלות בוועדות.
קארין אלהרר: זה לא בדיוק הנושא, אבל זה מצטרף.
קארין אלהרר: התפקיד החשוב ביותר של הכנסת הוא הפיקוח, כי מחוקק – אני פחות מאמינה ב"טרפת חקיקה".
דב חנין: בעיקר כתוצאה מפעולת הממשלה.
קארין אלהרר: אדוני יושב הראש, זה בדיוק העניין, מה קורה?
קארין אלהרר: חברי הכנסת מוצאים עצמם ללא יכולת פיקוח אמיתית, ואז כדי לבוא לידי ביטוי, גם בציבוריות הישראלית וגם באופן עקרוני, מה הם עושים?
קארין אלהרר: הם מגישים עוד הצעות חוק.
קארין אלהרר: אני לא אומרת שהצעות החוק לא טובות ולא נכונות, אבל אני חושבת שאם זה נכון בעיניי לעבוד על פי סדרי עדיפויות, אם אנחנו רוצים שהדבר הזה יקרה באמת ולא נימצא במצב שחברי כנסת מגישים הצעות חוק כדי - - -
יואב קיש: לא הייתי קושר, אבל את קושרת.
קארין אלהרר: אין לי רזומה של עשרות שנים בכנסת, אני עוד לא ארבע שנים, אבל בתקופה הקצרה הזאת, אני חושבת שאתה קצת מבין את הפואנטה.
קארין אלהרר: הפואנטה היא שאם אין לך משהו אמיתי לעשות, אתה מייצר לעצמך מה לעשות.
קארין אלהרר: ההצעות הן חשובות, אבל תנו לנו לעשות את התפקיד המרכזי שלנו, וזה כולל גם הגעה לוועדות וזה כולל לענות לשאילתות.
קארין אלהרר: בסוף הציבור פונה אלינו ורואה בנו שליחי ציבור, וזה מה שאנחנו.
קארין אלהרר: איך שליח ציבור יכול לעשות עבודתו נאמנה, אם הוא לא מסוגל – אם חבר הכנסת לא מסוגל לקבל תשובה ישירה, מה יגידו אזובי הקיר?
קארין אלהרר: איפה האזרחים בסיפור?
קארין אלהרר: אני חושבת שאת העניין הזה צריך לתקן.
קארין אלהרר: אני מתנצלת, ב-10:30 יש לי דיון בוועדה לביקורת המדינה, אפרופו פיקוח.
קארין אלהרר: אני לגמרי מסכימה עם העניין של השקיפות, אבל אני חושבת שזה מעבר לזה.
קארין אלהרר: בסופו של דבר, ככל שנשקף את הדברים ונראה כמה המצב לא טוב, אז נוכל לסמן וי על עניין השקיפות שהוא חשוב, אבל מה שחשוב באמת זה לשנות את המצב.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה אדוני יושב הראש, ובאמת תודה רבה לחברי יואל חסון על היוזמה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה שאני אוהבת לבדוק את הכלים הפרלמנטריים שלנו ואת האפקטיביות שלהם, ותיכף אני אדבר על אחד השינויים שעשינו, ונראה אם זה עובד או לא.
איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אתחיל בתודה לעידן שצופה בנו בערוץ הכנסת כרגע.
איילת נחמיאס ורבין: הוא שלח לי חילופי דברים, שהיו בין עוזי לנדאו מהליכוד, באותה עת חבר כנסת, מול חיים רמון, שבאותה עת היה השר המקשר לממשלה, והוא בא בטענות על נושא השאילתות בממשלת רבין, ממשלה שאני הכרתי מקרוב.
איילת נחמיאס ורבין: עוזי לנדאו עונה לו כך: אדוני השר, עוזרי הפרלמנטרי חמיק חובב בדק ומצא נכון לשבוע שעבר, כי סך כול השאילתות שנענו באיחור או שלא נענו בכלל הוא כ-679, האיחור המצטבר במתן תשובות על שאילתות הוא של 76 שנים.
איילת נחמיאס ורבין: איחור ממוצע לשאילתה, נכון לשבוע שעבר, כ-41 יום כפול מן הזמן המותר לממשלה בתשובה.
איילת נחמיאס ורבין: כמובן שחילופי הדברים במליאה הם עוד רבים, אבל אני באמת חושבת שאנחנו סובלים – אני אגדיר את זה בצורה הכי ברורה – ממצוקה של כלים פרלמנטריים, ואני מסכימה לגמרי עם ההגדרה "טרפת חקיקה", גם אני חושבת שיש פה טרפת חקיקה, אבל אני הרבה פעמים מרגישה בתור מי שבסך הכול הגישה אולי 16 או 17 הצעות חוק והציגה בסך הכול שתיים מהן במליאה עד היום, שאני מרגישה נדחקת אל הקיר.
איילת נחמיאס ורבין: אני דיברתי למשל על נושא של התקנת תקנות.
איילת נחמיאס ורבין: יש 100 חוקים שעומדים ומחכים למשל לתקנות של משרדי הממשלה, אז אני מוצאת את עצמי במשהו שהיה ראוי לתקנה, שאני הולכת במסלול של חקיקה.
איילת נחמיאס ורבין: הצעתי כבר במליאה בהצעת החוק האחרונה שלי, שעסקה בהצללת גני משחקים: בואו תעזרו לנו לייצר כלי שאנחנו נוכל לעבוד עם משרדי הממשלה על תקנות שחשובות לנו, בואו נמצא את המסלול הזה, אני חושבת שזה מאוד מאוד יעזור לטפל בעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אז אל"ף, יש פה מיעוט כלים.
איילת נחמיאס ורבין: בי"ת, יש כלים לא אפקטיביים.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו למשל לפני כחצי שנה אם אינני טועה, אולי קצת יותר, טיפלנו בנושא של ההצעות לסדר, מדוע?
איילת נחמיאס ורבין: וזה דווקא עניין פנים פרלמנטרי, חבר הכנסת קיש, משום שגילינו שלוקח חצי שנה בין הצעה לסדר שמחליטים להעביר אותה לוועדה ועד שהיא נידונה בוועדה, ואז אתה אומר לעצמך: רגע, אז מה עשיתי בכלי הזה?
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכולנו, לחברי הכנסת: אחד - אם אתם מגישים הצעה לסדר, אנא מכם תהיו במליאה, וזאת בעיה שראוי לדון בה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אף פעם לא הגשתי הצעה לסדר ולא הייתי במליאה.
איילת נחמיאס ורבין: כשאני כבר משתמשת בכלי הזה, שאני לא מוצאת שהוא אפקטיבי, אבל אני אומרת שהמליאה היא הפלטפורמה, אז למה אנחנו צריכים אחרי זה דיון בוועדה?
איילת נחמיאס ורבין: מה עשינו בזה?
איילת נחמיאס ורבין: השר המקשר – או לא מצוי לגמרי בתקנון, או לא מבין מה בעצם רצו ממנו, אומר: מה אתם מבקשים?
איילת נחמיאס ורבין: אני ראיתי את השר המקשר, חברנו השר יריב לוין עומד כמה פעמים במליאה: מה שהמבקשים רוצים, מה שהמבקשים רוצים.
איילת נחמיאס ורבין: הרי מישהו טען שהעניין דחוף, אישרו את זה בנשיאות והוחלט שידונו בזה במליאה, אז בשביל מה עכשיו צריך עוד פעם?
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו גם יוצרים פקקים בוועדות הכנסת, וגם אני בכלל לא מבינה מה האפקטיביות שלהם.
איילת נחמיאס ורבין: אז הצלחנו לקצר את זה ל-75 יום.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, אני לא יודעת להגיד לכם עדיין אם זה עובד או לא, כי לא בדקתי את זה בעצמי על ההצעה לסדר שהגשתי, כי אני סיגלתי לעצמי את העניין שהצעה לסדר, אני בדרך כלל מסתפקת בהצעה לסדר, זאת אומרת: משתדלת לא להעביר את זה לוועדה, רק אם באמת לא מוצה העניין.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שבשאילתות צריך לעשות איזשהו שינוי ולראות למה אנחנו באמת לא מצליחים להשיג את הכלי האפקטיבי, למשל מיעוט רב של שאילתות דחופות שמאושרות לימי רביעי.
איילת נחמיאס ורבין: דבר שני, אני מוצאת ששאילתות בשעה מאוחרת מדי – יש כוח לכלי הזה, יותר מכל אחד מהכלים שאני מכירה במליאה, ולכן לקבוע את שעות השאילתות לשעות מאוד מאוד מאוחרות במליאה, אני חושבת שזה באמת מחמיץ את האפקטיביות וזה פספוס גדול.
איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שאחד הדברים שכדאי לבחון זה לאפשר יותר שאלות נוספות, כלומר: יש שאילתה של שואל, והרי תמיד יש שואל נוסף, אז אולי לאפשר עוד שואלים, כי לרוב אנחנו יודעים שכולנו קוראים עיתונים יפה ויודעים לזהות נושאים במשותף.
איילת נחמיאס ורבין: ראינו את האפקטיביות של שעת השאלות.
איילת נחמיאס ורבין: אגב, קראתי בעיון במחקר של מרכז המחקר והמידע את העניין ההשוואתי.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא מציינת כרגע אף מדינה, כי יש כל מיני סוגים, יש כאלה שבהן השאילתות זה כלי ממש לא אפקטיבי, ויש כאלה שבהן שעת שאלות לשרים מקיימים כל שבוע, אבל מצאנו ששעת שאלות היא דבר מאוד מאוד אפקטיבי, ולכן צריך לראות איך ממצים את הכלי בצורה מוגברת אפילו, אל תיבהל יואב.
יואב קיש: אין לי בעיה - - -
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים את האפקטיביות של הכלי הזה.
איילת נחמיאס ורבין: מזכירת הכנסת ירדנה ראתה, שכאשר מסתיימת שעת שאלות, תמיד רואים את הפנים המאוכזבים של חברי הכנסת הממושמעים שיושבים במליאה ומקווים שהיושב ראש יפנה אליהם, כי נגמרה שעת השאלות והיו עוד שאלות חשובות, והרבה פעמים דווקא השאלות החשובות לא נשאלות, את זה אני אומרת גם לנו חברי הכנסת.
איילת נחמיאס ורבין: יש להשתמש בזה יותר ככלי פרלמנטרי אמיתי לפיקוח ופחות ככלי לניגוח פוליטי, אז אני חושבת ששעת שאלות תהיה הרבה יותר אפקטיבית.
יואב קיש: זה בידיים של כל חבר כנסת וחבר כנסת.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא מחנכת אף אחד, אני רק מציעה.
ירדנה מלר-הורוביץ: קודם כל, במסמך ההשוואה שהכין מרכז המחקר והמידע, כתבו על ההבדל בין שאילתה ל-interpellation, כי interpellation בכלל היה הליך אחר לגמרי, זה היה הליך שהסתיים עם הליך משמעותי.
ירדנה מלר-הורוביץ: זה התחיל בצרפת, השאלה הפכה לדיון ויכולה היתה להסתיים גם בהצעת אי-אמון, שזה היה כלי הרבה יותר משמעותי.
ירדנה מלר-הורוביץ: בשבדיה זה כנראה עוד עובד, ה-interpellation, שזה משהו אחר לגמרי.
ירדנה מלר-הורוביץ: לגבי שאילתות דחופות, כשהתחיל הכלי הפרלמנטרי הנהדר הזה של שאילתה דחופה, היא נקראה אז שאילתה בעל פה, הם התחילו עם שבע ואחר כך זה ירד, היצע וביקוש.
ירדנה מלר-הורוביץ: אתם תחליטו, זה בידיכם.
איילת נחמיאס ורבין: אבל לא בגלל כמות החקיקה?
איילת נחמיאס ורבין: זה השפיע על סדר היום?
ירדנה מלר-הורוביץ: לא, ממש לא.
ירדנה מלר-הורוביץ: זה אפילו התחיל כהוראת שעה, אחר כך תיקנו את התקנון, אבל היה שלב שהיו שבע שאילתות.
ירדנה מלר-הורוביץ: לגבי מועד תשובות לשאילתות, כשאני הגעתי לכנסת, כל ישיבת כנסת התחילה עם תשובות לשאילתות.
ירדנה מלר-הורוביץ: היה מגיע השר ועונה לשאילתות.
ירדנה מלר-הורוביץ: אני חייבת להגיד לכם, שגם אז הנוכחות היתה מאוד דלילה.
ירדנה מלר-הורוביץ: באו השרים, קואליציות למיניהן – זה היה עד תחילת שנות ה-80 – ואמרו: רגע, יש לנו דברים כל כך חשובים בסדר-היום, יש לנו חקיקה ויש לנו הודעת ממשלה, אז עוד לא היה ריבוי אי-אמון, הם לא התחילו כל יום שני בהצעת אי-אמון, ואז אמרו: יתכבדו נא חברי הכנסת ששאלו את השאלות החשובות והם ימתינו לסוף סדר היום ואנחנו נתחיל עם החקיקה.
ירדנה מלר-הורוביץ: אז היתה תקופה שנדדו השאילתות לפי תשובות השרים.
ירדנה מלר-הורוביץ: אם הם הציגו הצעת חוק והשיבו אליה, הצמידו לזה את השאילתות שהם היו אמורים להשיב.
ירדנה מלר-הורוביץ: גם את זה ניסינו, ובסוף השאילתות הן בסוף סדר-היום.
ירדנה מלר-הורוביץ: להגיד לכם שכל שלב בסדר-היום המליאה קמה לתחייה וכולם ישבו ולקחו חלק?
ירדנה מלר-הורוביץ: לא, אבל אפשר לנסות את זה.
ירדנה מלר-הורוביץ: אני כן רוצה להגיד, שבהיסטוריה של השאילתות היתה שאילתה – אני מדברת אתכם על שנות ה-60, ששאילתה שהיתה מאוד מעניינת הפכה להצעה לסדר, זאת היתה ההתפתחות שלה.
ירדנה מלר-הורוביץ: אחר כך הם כבר הפסיקו, אבל היא הפכה גם להצעה לסדר.
יואב קיש: השאילתה הישירה, התשובה היא בכתב, וזה באמת צריך להיות כלי – בוא נקרא לו – שאולי פחות מעניין את המליאה בעניין הזה, אבל זה באמת כלי ישיר של חבר כנסת לשר, שעליו צריך להקפיד.
יואב קיש: אני חושב שפה זה רק עניין של מעקב ובקרה ולראות שזה קורה, כי ברגע שאנחנו נכנסים לכל שאר סוגי השאילתות, כמובן שיש מורכבות זמני מליאה, ולכן הכלי הזה של שאילתה ישירה, שהוא מאוד חשוב, אני חושב שעליו אנחנו צריכים גם לשים את הדגש.
יואב קיש: אני יכול להגיד לגבי אישור הנשיאות להצעות, הוועדה הזו יש לה סמכות להוסיף נושאים שנדחו על ידי יושב הראש.
דב חנין: לא בשאילתות.
יואב קיש: לא, בדחופות, אני מדבר בהצעות לסדר.
ירדנה מלר-הורוביץ: התקנון מאפשר ליושב ראש הכנסת – אפרופו גם המידע שנתון, ה-9% של שאילתות דחופות שלא נענו זה או כשהשר לא היה בארץ; להבדיל משאילתות אחרות שאפשר לשבץ בכל מועד אחר, שאילתות דחופות הן בפתח הישיבה של ימי ד'.
ירדנה מלר-הורוביץ: התקנון מאפשר ליושב הראש לאשר עד ארבע שאילתות.
ירדנה מלר-הורוביץ: הוא עושה את זה לפי מידע שמתקבל ממזכירות הממשלה איזה שרים יהיו באותו שבוע, לפי העניין של הנושאים, לפי חלוקה או פיזור סיעתי שיהיה ייצוג לסיעות.
ירדנה מלר-הורוביץ: אלה המרכיבים.
יואב קיש: סיעות המבקשים את מתכוונת.
ירדנה מלר-הורוביץ: לצערנו הגדול, יש מכתב שאני התבקשתי על ידי יושב ראש הכנסת לשלוח למזכיר הממשלה.
ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו היינו בשבוע שעבר בשבוע של תקציב והשבוע שבוע חנוכה, אבל שבועיים קודם לכן אישר היושב הראש ארבע שאילתות – היתה שאילתה שנסחבה גם משבוע קודם – ושרים לא הגיעו.
ירדנה מלר-הורוביץ: אז או שיש קבינט או שיש דברים מאוד חשובים.
ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו מוצאים את עצמנו במצב מאוד לא נעים, שלא לומר מביש.
איילת נחמיאס ורבין: גם לרוב סגני השרים משיבים על השאילתות.
ירדנה מלר-הורוביץ: לא, לא לרוב.
יריב לוין: זה הזמן שזומנתי לדיון.
יואב קיש: זה לא טענות, יש לנו עוד רשימה ארוכה של דוברים.
יואב קיש: אני מציע שניתן לשר 10 דקות להשיב.
יואב קיש: יש לנו עוד 10 דקות לחברי הכנסת עד שהשר ילך.
אמיר אוחנה: היושב ראש, אני מוותר על זכות הדיבור שלי ורוצה רק לשאול שאלה.
אלעזר שטרן: לא שאלה.
יואב קיש: הם לא רוצים לשאול, הם רוצים לדבר, אני מבין אותם.
יואב קיש: אני מצטער, אני את הרשימה עוד 10 דקות אקטע, כי אני רוצה לתת לשר לדבר לפחות 10 דקות.
יואב קיש: אני מבקש מחברי הכנסת להתחשב בחברים.
יואל חסון: אבל השר צריך להות שותף לפתרון.
יואב קיש: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.
אורי מקלב: אני אשתדל לעשות את זה קצר.
אורי מקלב: אין ספק שמגיעה תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון ולמי שהצטרף לכך.
אורי מקלב: עצם העלאת הנושא מעידה שאכפת לחברי כנסת, שהם מאבדים כלי עבודה מאוד מאוד חשוב, שהיה פעם מאוד מאוד אפקטיבי.
אורי מקלב: לפני שנכנסתי לכנסת, שני דברים היו לפניי, בדימוי של הכנסת – חשבתי שבמזנון הכנסת הופכים ובונים עולמות, אבל כלי עבודה אמיתי היה שאילתה.
אורי מקלב: היה נראה שבכוח השאילתה, חבר כנסת עושה מהפכות ושזה כלי עבודה מאוד חשוב.
אורי מקלב: הדבר הזה נעלם וזה מאוד חבל, זאת באמת שאלה למה, האם זה בגלל העיתוי בסוף היום, האם בגלל שהשרים חייבים לבוא ועכשיו שלא באים, הם עושים משא ומתן מביש דרך העוזרים שלהם שנוותר על השאילתה וישלחו לנו אותה.
אורי מקלב: בוודאי חברי הכנסת הרגישו בזה, בהתחמקויות בלא מענה והזמן הרב שעובר עד לתשובה.
אורי מקלב: יש כאן גם חלק מתחמק מלתת את התשובה, וזה דבר שעוד יותר צריך לדרבן אותנו להתמודד עם זה.
אורי מקלב: אני רוצה להפריד בין שני סוגי שאילתות.