GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואב קיש: נושא תקצוב הערוץ, אני עדיין בדעתי, שאם מדובר על תחרות בריאה של בין 5% ל-10%, זה נראה לי רף סביר של עלויות שיחסכו כסף ציבורי.
נחמן שי: למה אתה מתכוון?
יואב קיש: על אותו תוכן, אם מישהו אומר: אני רוצה 20 מיליון, ומישהו אומר: אני רוצה 19 מיליון, זה לגיטימי.
יואב קיש: על אותו תוכן אם מישהו אומר:
יואב קיש: אני רוצה 10 מיליון – יש לי פה בעיה.
מיקי רוזנטל: יש לזה גם פתרונות.
נחמן שי: נדבר על זה, זה בעייתי ביותר.
יואב קיש: אין בעיה, נדבר.
יואב קיש: המסר שהיה לי חשוב להעביר פה, והוא כמובן נאמר ואני חוזר עליו: לא ניתן להפעיל את הערוץ הזה בהפסד, זה לא נכון וזה לא ראוי.
נחמן שי: מה זה הפסד ומה זה רווח?
נחמן שי: אין שם רווח, זה עלויות.
יואב קיש: הנושא האחרון זה הנושא של מהות הערוץ והתוכן שלו.
יואב קיש: אני חושב שצריך להפריד פה, שלי, ואני אומר לך, נושא האתוס העיתונאי חשוב מאוד, אבל זה לא ערוץ שאפשר להתייחס אליו כאילו זה ערוץ 10 או 2.
יואב קיש: ולכן יש פה את הבלנס הזה שצריך לנהל אותו וחייבים לשמר בו את החופש העיתונאית, ומצד נוסף חייבים לשמר בו גם את העקרונות שהכנסת רוצה להביא את עבודתה לידי הציבור.
שלי יחימוביץ': חד-משמעית, זאת המטרה.
יואב קיש: על זה נבהיר את אי-ההסכמות שהיו.
יואב קיש: אני מסיים בהערה שלך, חבר הכנסת פולקמן, שכמו שראית נשתף את האופוזיציה, אנחנו באים לעשות את זה ביחד, זה חוק שהוא לא שמאל וימין, יש לו משמעות רחבה, ואני מקווה שנצליח להגיע להסכמות האלה.
יואב קיש: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.
יואב קיש: בוקר טוב, אני פותח את הדיון.
יואב קיש: אנחנו ממשיכים עם הדיון על נוסח הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת, עם השינויים שעלו.
יואב קיש: אני רוצה להגיד כמה מילים כרקע, למרות ששלחנו את זה במייל.
יואב קיש: אני רוצה לעדכן מדוע ביטלנו את הדיון ביום שני, מדוע אני ממשיך עם הדיון היום ומה יהיה סדר לוחות הזמנים.
יואב קיש: בעקבות הדיון הראשון שהיה פה, ואני חושב שגם בעקבות התפיסה הבסיסית שלי שאומרת שיש דברים שבבית הזה צריך, לפחות, לעשות את המרב בשביל להגיע להסכמות בנושאים שנוגעים לכל הבית, לא הרגשתי שנכון להביא את כקואליציה-אופוזיציה, במיוחד כשזה נושא עקרוני.
יואב קיש: אני לא חושב שהנושא של קואליציה-אופוזיציה צריך לבוא לידי ביטוי בהצעת החוק.
יואב קיש: אני הולך למאמץ כן ואמיתי לשנות מספר סעיפים שהוגדרו כבעייתיים - לפחות כך היה בדיון הקודם - ולהגיע לנוסח מוסכם.
יואב קיש: אם נצליח לעשות את זה, כמובן תוך כדי שמירה על המהות, כי אני חושב שבמהות אין חילוקי דעות – אז זה המהלך שאני מתחיל להוביל.
יואב קיש: אני יכול להגיד, למשל, שיש סעיף שעורר פה הרבה מאוד אנטגוניזם - סעיף הביזוי.
יואב קיש: כמו שאמרתי בדיון הקודם, אני לא חושב שמישהו מחברי הכנסת חושב שראוי שערוץ הכנסת יבזה את הכנסת, אבל המילה "ביזוי" עוררה המון התנגדות בגלל החשש לפגיעה בחופש העיתונאי.
יואב קיש: לכן אני כבר אומר לכם שבנוסח הבא המילה "ביזוי" לא תהיה, אבל יהיה סעיף שבפירוש יגדיר את מה שאנחנו רואים ככבוד הכנסת והחופש העיתונאי יחד.
יואב קיש: אנחנו עובדים על הדבר הזה, זה יקח עוד קצת זמן, וכשהדבר הזה יהיה מוכן נציג אותו ואליו נתייחס.
יואב קיש: סעיף נוסף שאנחנו באמצע עבודה של הבהרות והתייחסות אליו זה סעיף המשדרים המוספים.
יואב קיש: אין לנו שום כוונה לסתום פיות, ואם מישהו חשש לדבר כזה, אז הכוונה שלנו היא לנסח את זה בצורה כזו שלא יהיה חשש כזה.
יואב קיש: נושא נוסף, ובגלל זה ביקשתי גם את הדיון היום, זה לגבי ההוספה של חברי מועצה למועצת הכבלים והלוויין.
יואב קיש: נשמע את דעתה של היושבת ראש ונתייחס לזה.
יואב קיש: גם זה משהו שאנחנו בוחנים מחדש.
יואב קיש: אני עוד לא יודע להגיד לכם לאן זה ילך, אם יהיה שינוי או לא יהיה שינוי, אבל זה נושא שאנחנו בפירוש בוחנים.
יואב קיש: לכן החלטתי לקיים את הדיון היום.
יואב קיש: נתחיל אותו עם סקירה על השוואה של כנסת או טלוויזיה – איך שרוצים לקרוא לזה - בבתי פרלמנט אחרים, לשמוע איך זה מתנהל בעולם.
יואב קיש: אני חושב שהמידע הזה מעניין וחשוב, ונשמע אותו בוועדה.
יואב קיש: לאחר מכן, יש אתנו את ד"ר יפעת בן חי שגב, שהיא יושבת ראש המועצה לכבלים ולוויין, ונשמע את התייחסותה.
יואב קיש: לאחר שנשמע את הדוברים האלה נפתח את הדיון גם לחברי הכנסת וגם לעוד נציגי ציבור שרוצים להעביר את הערותיהם.
יואב קיש: אין בכוונתי ללכת להצבעות ולהקראת נוסח היום.
יואב קיש: מבחינתי, המפגש הזה ימצה את קבלת הדעות ושמיעת התייחסויות הציבור.
יואב קיש: לאחר שנשלים את זה נלך לדיון הבא.
יואב קיש: במידה שנצליח – זה יהיה מוסכם; אם זה לא יהיה מוסכם - אז מה שאני חושב כראוי וממצה לאחר התיקונים ששמעתי, נלך להקראה וחקיקה כי לוחות הזמנים לוחצים.
יואב קיש: יש לנו מכרז, יש דד-ליין, זה לא שאפשר להמשיך עם הדבר זה לנצח – גם להאריך את זה לאן שזה הוארך כבר עכשיו, נדמה לי שזה פברואר 2017 - - -
<דודו קובסניאנו: 1 במאי.
יואב קיש: 1 במאי.
יואב קיש: אנחנו באמת צריכים במושב הזה כבר להכין את החוק ולהעלות אותו, בוודאי לקריאה ראשונה, ואם נצליח לשניה ושלישית זה יהיה הישג מאוד יפה.
יואב קיש: אם לא – יכול להיות שבתחילת המושב הבא זה יסתיים.
יואב קיש: אבל נעשה את המאמצים הנדרשים.
יואב קיש: אז נתחיל עם הסקירה.
יואב קיש: זה המחקר של הממ"מ בנושא ערוצי כנסת בפרלמנטים זרים.
<שרה צוובנר: שמי שרה צוובנר, אני ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<שרה צוובנר: לידי יושבת עורכת הדין דינה צדוק, תחום מחקר משפטי משווה מהלשכה המשפטית של הכנסת.
<שרה צוובנר: כתבנו יחד שני מסמכים במאי 2015.
<שרה צוובנר: המסמך הראשון הוא לעניין הסדרת שידורי טלוויזיה מהפרלמנט.
<שרה צוובנר: זו סקירה משווה בה בדקנו מודלים שונים להסדרת שידורי הטלוויזיה.
<שרה צוובנר: בדקנו את צרפת, קנדה, ארצות-הברית, אירלנד, דנמרק, אוסטרליה ופינלנד, בנושא המודלים השונים שמתקיימים שם לגבי שידורים פרלמנטריים.
<שרה צוובנר: המדינות שבדקנו מאוד מעניינות, הפתיע גם אותנו מה קורה במדינות האלה.
<שרה צוובנר: המסמכים נשלחו אליכם והם גם מונחים על השולחן.
<שרה צוובנר: אפשר לקרוא אותנו.
<שרה צוובנר: המסמך השני שכתבנו מתמקד יותר בתכני השידורים.
<שרה צוובנר: בתכני השידורים בדקנו שני דברים מרכזיים: אחד, בדקנו האם מצולמות כל הוועדות, שזה צעד שכבר ננקט פה בכנסת; הדבר השני שבדקנו הוא מה שאתם קוראים לו שידורים מוספים ואנחנו קראנו לו תוכניות מקור.
<שרה צוובנר: אלה התוכניות שהן מעבר לצילום הוועדות והמליאה, מה שבמדינות אחרות נהוג לקרוא לפעמים פרוטוקול מצולם.
<שרה צוובנר: בדקנו איפה זה קיים וראינו שיש מדינות שבהן יש שידורים מוספים – צרפת, אירלנד, יוון, ספרד, פורטוגל - ברמה זו או אחרת.
<שרה צוובנר: לפעמים זה תופס נפח גדול של השידורים, לפעמים נפח קצת יותר קטן.
יואב קיש: בחנתם גם את אחוזי הצפייה באותם ערוצים?
<שרה צוובנר: לא, לא בדקנו את אחוזי הצפייה.
יואב קיש: כי בסופו של דבר, לפחות מבחינת חברי הכנסת והגישה פה, אנחנו רוצים ערוץ שיהיה לו עניין, שיביא ציבור.
יואב קיש: זה חלק מהיכולת להשוות בין המודלים השונים.
יואב קיש: הייתי שמח שתציעו לנו - - -
מיקי רוזנטל: זה נתון מלפני עשור.
מיקי רוזנטל: לא משנה, אני לא חושב שזה השתנה.
יואב קיש: בכל מקרה, אני מבקש שתשלימו את נתוני הצפייה ותשלחו לנו.
יואב קיש: נעשה פה דיון, נבין את הערוצים.
יואב קיש: אז יכול להיות שיהיה ערוץ אחד שייראה לנו מאוד מעניין אבל מצד שני אף אחד לא רואה אותו, אז גם לזה יש משמעות.
<שרה צוובנר: רק אציין שברוב המדינות שעליהן קראנו ובהן התמקדנו מדברים על אחוזי צפייה נמוכים יחסית לערוצים מסחריים.
מיקי רוזנטל: בכל המדינות שבדקנו לפני עשור היה פחות מ-1%.
מיקי רוזנטל: בכולן.
יואב קיש: אני לא יודע מה השתנה בעשור - - -
מיקי רוזנטל: זה הרבה מאוד צופים, זה יכול להגיע למאות אלפי צופים שבמדינות מסוימות זה 1%.
מיקי רוזנטל: הנתונים אצלנו ידועים.
חי שגב: בהקשר של המדידה, למיטב ידיעתי, מרבית הפרלמנטים בעולם מבססים פעילות מאוד ענפה של שידורים באינטרנט.
חי שגב: באמצע שנת 2016 שאנחנו נמצאים בה, אין עדיין מדידה מסודרת של צפייה בשידורים באינטרנט.
חי שגב: זה נעלם מאוד גדול ומשמעותי מאוד מאוד שחסר.
יואב קיש: אנחנו מדברים על הערוץ עצמו כרגע.
עבדאללה אבו מערוף: סליחה, יש לי הערה.
עבדאללה אבו מערוף: אני מבין השוואה, דמוקרטיה, פרסום, טלוויזיה והכול, אבל חושב שעדיף להתרכז במה שאנחנו רוצים, מה שמתאים לנו.
יואב קיש: אבל כחלק מהעניין הזה, אני רוצה לשמוע - - -
עבדאללה אבו מערוף: לכן אני חושב שהחלק הזה, המעניין, לא כל כך אקטואלי לנו – לארץ ישראל, לאזרחים ולכל המורכבות שישנה.
עבדאללה אבו מערוף: לכן להתרכז, להשוות ולעשות חוק שמשווים עם ארצות אחרות, אני חושב שזה לא יהיה אובייקטיבי, לא יהיה נכון.
יואב קיש: אני מקבל את ההסתייגות, אבל אני עדיין לא חושב שזו לא טעות לשמוע מה קורה בעולם - - -
עבדאללה אבו מערוף: אני לא אומר שזאת טעות, אני אומר לא להתרכז - - - נכון, אפשר - - -
יואב קיש: להבין, ואחרי זה להשליך את זה למורכבות הישראלית.
מיקי רוזנטל: אם באמת רוצים לדעת את החשיפה של ערוץ הכנסת שלנו, צריך לעשות את זה באמצעות סקר חשיפה, שלא עולה הרבה מאוד כסף.
יואב קיש: את הרייטינג?
מיקי רוזנטל: לא, הרייטינג הוא לא החשיפה, ואני רוצה להסביר את זה.
מיקי רוזנטל: יש, כאמור, שידורים באינטרנט, יש שידורים חוזרים, יש שידורים של חלק מהתוכניות בערוץ 2 וכו', ואם אתה רוצה לדעת באופן משמעותי כמה קהל נחשף לזה, אפשר לעשות את זה באמצעות סקר חשיפה, שלא עולה הרבה מאוד כסף והכנסת יכולה לאפשר לעצמה את הדבר הזה ובאמת לראות כמה אנשים נחשפים לערוץ הכנסת.
מיקי רוזנטל: זה מהותי מאוד.
יואב קיש: כמה זמן לוקח להכין כזה סקר?
מיקי רוזנטל: מעט מאוד.
מיקי רוזנטל: שבוע.
יואב קיש: נבחן אחרי זה את המשמעות של הדבר הזה ונראה אם עושים את זה.
יואב קיש: בבקשה, תתחילי.
<שרה צוובנר: מה שרציתי להעיר, למרות שאין לנו את נתוני הצפייה בערוצים האלה, אנחנו יודעים שבחלק מהמדינות הערוצים האלה מוכרים וידועים.
<שרה צוובנר: בצרפת - La Chaine Parlementaire, LCP; בארצות-הברית – C-SPAN; בקנדה – CPAC.
<שרה צוובנר: אלה ערוצים שגם אנחנו שמענו עליהם, אז גם אם הנתונים נמוכים יותר, אלה ערוצים מוכרים וידועים בארצות אחרות.
<שרה צוובנר: הדבר השני שבדקנו, חוץ מתכני השידור, זה הנחיות צילום.
<שרה צוובנר: גילינו שבמדינות מסוימות יש הנחיות צילום איך לצלם – האם להתמקד בדובר, האם לצלם הפרות סדר, האם המצלמה יכולה לזוז ברגע שיש הפרת סדר או צריכה להישאר להתמקד בדובר.
<שרה צוובנר: מצאנו הנחיות צילום באירלנד, אוסטרליה, קנדה, בריטניה, ניו-זילנד וגרמניה, שלא מעט מדינות, וגם פירטנו את הנחיות הצילום האלה.
מיקי רוזנטל: מאיזה שנים?
<שרה צוובנר: הנחיות הצילום עדיין מעודכנות נכון למאי 2015.
מיקי רוזנטל: קצב השינויים בתקשורת הוא דרמטי.
מיקי רוזנטל: למשל, קרה מקרה שמספר את כל הסיפור הזה בפרלמנט האמריקני בשבוע שעבר.
מיקי רוזנטל: החליטו לסגור את המצלמות כי חלק מהאנשים - - -
יואב קיש: ישנים שם.
מיקי רוזנטל: בדיוק, התיישבו על הרצפה ועשו הפגנה.
מיקי רוזנטל: אבל הכול שודר.
מיקי רוזנטל: היום אין מנוס.
מיקי רוזנטל: אתמול הטורקים אסרו על צוותים עיתונאים להיכנס לשדה התעופה ולצלם, ומואב ורדי היה שם ושידור את זה דרך הפייסבוק, שזה נכנס לערוץ ושודר.
מיקי רוזנטל: נאמר שההחלטה לשדר את הדובר הגיונית והיא התקבלה לפי חמש או שבע שנים.
מיקי רוזנטל: היום להחלטה הזאת יש מעט משמעות.
מיקי רוזנטל: למשל, אם נחליט פה, בטעות, להתרכז רק בדובר או לשדר רק לדובר, ברור שחברי כנסת ישלפו את הפלאפון שלהם, יצלמו את זה וזה ישודר בכל מקום.
מיקי רוזנטל: אז צריך לחשוב גם על הדבר הזה.
מיקי רוזנטל: לכן אני שואל אותך מתי התקבלו ההחלטות האלה.
יואב קיש: היא מציגה תמונת מצב כרגע.
מיקי רוזנטל: למה אני שואל ממתי?
מיקי רוזנטל: כי אם זה התקבל בשנה האחרונה, זה הבדל מהותי מאשר אם זה התקבל לפני חמש שנים כי, כאמור, המציאות השתנתה.
מיקי רוזנטל: הטכנולוגיות משתנות ולפעמים אתה מנסה לעצור משהו שכבר מזמן ברח מהאורווה.
יואב קיש: בואו נשמע.
<שרה צוובנר: זה נכון מאוד.
<שרה צוובנר: באירלנד זה ערוץ חדש והנחיות הצילום לא התקבלו לפני הרבה זמן.
<שרה צוובנר: בשאר המדינות שמניתי אמנם הנחיות הצילום התקבלו לפני הרבה זמן, אבל היו שינויים – גם בקנדה היו שינויים, גם בבריטניה היו שינויים - ועדיין נשארו הנחיות צילום מאוד ברורות לגבי מה מותר ומה אסור לצלם.
<שרה צוובנר: לגבי מה שאמרת – העידן הטכנולוגי החדש – חשוב לציין את מה שקרה בארצות-הברית כדי שלא יהיו אי-דיוקים.
<שרה צוובנר: מה שקרה בארצות-הברית זה שפול ראיין, יושב-ראש הבית, החליט לנעול את הישיבה.
<שרה צוובנר: בארצות-הברית, ברגע שנועלים את הישיבה המצלמות כבות.
<שרה צוובנר: מי שמצלם בארצות-הברית, כמו גם בהרבה מדינות בעולם, תופתעו לשמוע, זה לא SPAN-C, זה לא CPAC, זה לא BBC.
<שרה צוובנר: מי שמצלם בכל המדינות זה הפרלמנט, בצורה זו או אחרת.
<דינה צדוק: עובדי הבית.
יואב קיש: הבית שולט על המצלמות.
<דינה צדוק: עובדים שכירים של הפרלמנט.
<שרה צוובנר: כלומר, בארצות-הברית, בקנדה, באוסטרליה מדובר על יחידות בתוך הפרלמנט.
<שרה צוובנר: כמו שיש פה ארכיון ומרכז מחקר ומידע, יש שם - - -
<דינה צדוק: יחידה מנהלית, יחידת שידורים.
<שרה צוובנר: יחידת שידורים, broadcasting, סטודיו ועובדי הפרלמנט עובדים ביחידות האלה.
<שרה צוובנר: ברגע שפול ראיין נעל את הישיבה, המצלמות כבו בצורה אוטומטית.
<שרה צוובנר: לא נאמר שום דבר, לא התקבלה איזושהי הוראה.
<שרה צוובנר: היחידה הזאת, שבארצות-הברית היא יחידה של הפרלמנט, הפסיקה לצלם.
יואב קיש: אז מה הסמכות של הערוץ?
יואב קיש: איפה ההפרדה?
יואב קיש: התפעול של המצלמות בתוך הפרלמנט שייך לפרלמנט והערוץ עצמו הוא זה שיש לו אולפן והוא עושה עריכה ותוכן?
<שרה צוובנר: אתן את הדוגמה של ארצות-הברית, כי יש מודלים שונים שאפשר לעבור עליהם.
<שרה צוובנר: בארצות-הברית SPAN-C מקבל פיד - אות שידור - מהפרלמנט.
<שרה צוובנר: זה לא רק SPAN-C , זה יכול להיות ערוצים אחרים, פשוט SPAN-C שם לו כמטרה, כשירות לציבור, לשדר את הצילומים מהפרלמנט.
<שרה צוובנר: הוא מקבל את אות השידור הזה והוא משדר אתו.
יואב קיש: ומה המודל הכלכלי שלו?
יואב קיש: יש לו פרסומות?
<שרה צוובנר: זה ערוץ של כבלים ולוויין, ערוץ פרטי שעובד בצורה פרטית לגמרי.
<זיו מאור: זו עמותה שמתפרנסת מהאגרות שמשולמות על-ידי חברות הכבלים השונות – ספציפית לגבי SPAN-C.
יואב קיש: אז אין שם פרסומות.
<שרה צוובנר: ללא מימון של הפרלמנט או של כספי ציבור.
<שרה צוובנר: אותו דבר בקנדה – CPAC מקבלת צילומים מהפרלמנט ומשדרת אותם, מעבירה אותם - - -
יואב קיש: בגלל שיש מספיק דרישה ותקציב מהכבלים או מהלוויין אז אין מימון של הפרלמנט לאותו ערוץ?
<שרה צוובנר: נכון.
מיקי רוזנטל: אבל גם אין בו שום תוכניות.
מיקי רוזנטל: יש שם רק שידורים מהפרלמנט.
<דינה צדוק: לא, ממש לא.
<דינה צדוק: SPAN-C ו-CPAC ממש לא.
<שרה צוובנר: גם בקנדה וגם בארצות-הברית יש שידורים מוספים רציניים.
<שרה צוובנר: אפשר לראות את הערוצים האלה.
יואב קיש: עיתונאיים?
יואב קיש: עם ערך מוסף עיתונאי?
<דינה צדוק: כן כן, כמו ערוץ הכנסת ויותר.
<שרה צוובנר: ראיונות, פאנלים - - -
יואב קיש: וכל זה רק מהתקציב שהם מוכרים לכבלים וללוויין?
מיקי רוזנטל: כדי שנהיה מדויקים, בגלל שאני מכיר את הנושא לפרטי פרטים; בית הנבחרים האמריקני לא משלם אגורה, זה נכון.
יואב קיש: אבל הוא מפעיל את הצלמים.
מיקי רוזנטל: הוא משלם עבור הצוותים שהוא מפעיל, ברור.
יואב קיש: את הפיד הוא מספק.
מיקי רוזנטל: הוא מספק את הפיד.
מיקי רוזנטל: לגבי התוכניות נוספות - הן ממומנות על-ידי דמי השימוש של מנויי הכבלים.
מיקי רוזנטל: זאת השורה התחתונה.
מיקי רוזנטל: מפה אפשר היה להבין כאילו זה לא עולה כסף ואף אחד לא משלם על זה וזה בהתנדבות.
מיקי רוזנטל: לא נכון, מישהו משלם את זה.
מיקי רוזנטל: רציתי רק לתקן את העניין הזה, כי אפשר היה להבין מכאן שזה לא כך.
<זיו מאור: אני מהאגודה לזכות הציבור לדעת.
<זיו מאור: SPAN-C באופן ספציפי הוא non profit.
<זיו מאור: התמלוגים שמועברים אליו מרשתות הכבלים מוגדרים כתרומות.
<זיו מאור: הוא נמצא בבעלות, בתור עמותה, של כמה מרשתות הכבלים.
<זיו מאור: זה לגבי המודל הספציפי שלו.
<זיו מאור: לגבי התוכן, מה שמוגדר שם כשידורים מוספים מוגדר על-ידי SPAN-C עצמו כ-soft news.
<זיו מאור: מינון הפרשנות שמופיע שם נמוך משמעותית ממה שאנחנו רואים בערוץ הכנסת.
<זיו מאור: אלה שתי ההערות שרציתי להוסיף.
<שרה צוובנר: רק אציין עוד שני מודלים שהם מעניינים – צרפת ואירלנד.
<שרה צוובנר: בצרפת יש חברת שידורים שהיא בבעלות הפרלמנט.
<שרה צוובנר: אנחנו מדברים על LCP, והחברה הזאת משדרת שידורים מוספים.
<שרה צוובנר: קצת נדבר אחרי זה על שני הדברים שמעניינים אתכם – גם הנושא של כבוד הפרלמנט, איפה מצאנו אותו, באילו מדינות ואיך בדיוק הוא מוגדר - וגם לעניין שיתוף הפעולה של חברי הפרלמנט.
<שרה צוובנר: בצרפת זה מאוד בולט כי חברי הפרלמנט נמצאים בדירקטוריון של החברה הזאת, שנמצאת בבעלות הפרלמנט.
יואב קיש: אז איך הם פותרים ניגודי אינטרסים בסיטואציה הזו?
<אתי בנדלר: שיתוף ברגולציה, בפיקוח.
<שרה צוובנר: יש בתוך התקנונים של חברות השידור האלה עניין של עצמאות העריכה, העצמאות שניתנת למנהל השידורים לעשות את מה שהוא צריך לעשות.
יואב קיש: אבל הבוסים שלו הם חברי הכנסת.
<דינה צדוק: לגמרי.
יואב קיש: אז אפשר לכתוב עד מחר - - -
<דינה צדוק: נכון.
<דינה צדוק: יש שם ייצוג לכל הסיעות, אבל זה גוף שמורכב מחברי הפרלמנט.
<אתי בנדלר: וזה אחרי רפורמה בנושא.
<אתי בנדלר: כדאי שתזכירי שבצרפת נעשתה רפורמה בנושא הזה.
<שרה צוובנר: רפורמה מאוד גדולה בשידורים.
<שרה צוובנר: מצב מאוד דומה גם באירלנד, שם יש מיקור חוץ לחברת הפקה וחברת שידורים.
<שרה צוובנר: הפרלמנט קבע מועצת עורכים שמורכבת מחברי פרלמנט ויושבת שם, בחברת השידורים.
יואב קיש: הם לא ברגולטור של הטלוויזיה הכללית או כל התקשורת, יש להם רגולטור נפרד שהוא הבית עצמו.
<דינה צדוק: לא בהכרח.
מיקי רוזנטל: אני אומר לך, זו מסקנה לא נכונה.
מיקי רוזנטל: אם אומרים לך שכן – זה לא נכון.
יואב קיש: אז בוא ניתן להם לענות.
<דינה צדוק: הם כפופים גם לרגולטור חיצוני, שאחראי על הרגולציה של כל שידורי הטלוויזיה.
<דינה צדוק: אבל הניהול היומיומי נעשה עם מעורבות של הפרלמנט.
מיקי רוזנטל: גם אצלנו יש ועדת תיאום מטעם הפרלמנט שמדברת עם מועצת הכבלים, אבל מועצת הכבלים היא הרגולטור.
מיקי רוזנטל: זה די דומה בסופו של דבר.
<שרה צוובנר: אני רוצה לציין שני דברים נוספים לפני שדינה תדבר גם על הנושא של הביזוי ועל מועצת העורכים.
<שרה צוובנר: אחד, כמו שחבר הכנסת רוזנטל אמר, זה סקירה משווה שאפשר לקחת ממנה מה שרוצים.
<שרה צוובנר: כמובן שהדברים מונחים בפניכם ואפשר לבחור מה לעשות.
<שרה צוובנר: הדבר השני, שהוא נכון לגבי כל סקירה משווה, זה ההבדלים התרבותיים והפוליטיים הגדולים שיש, כמו שנאמר פה, בינינו לבין מדינות אחרות.
<שרה צוובנר: זה נכון גם לגבי הניסוח – אם כתוב "איזון", אם כתוב "כבוד", אם כתוב "הוגן".
<שרה צוובנר: יש פרלמנטים שפשוט לא צריך לכתוב שום דבר כי it isn't done - לא עושים את זה, ויש פרלמנטים שראו לנכון לציין בדיוק מה מותר לעשות ומה אסור לעשות, וצריך לקחת את זה בחשבון.
יואב קיש: אז עכשיו אתם נותנים לנו סקירה על הנושא של מגבלות השידור?
<שרה צוובנר: כן.
יואב קיש: האם המודל הזה, שבו בית הנבחרים משלם על הערוץ, ראיתם אותו במקומות נוספים?
<שרה צוובנר: כמו שאמרתי, בצרפת החברה היא בבעלות הפרלמנט.
<שרה צוובנר: הפרלמנט משלם, מממן באופן מלא.
יואב קיש: התקציב מוגדר?
יואב קיש: איך זה עובד שם ברמה הזו?
<שרה צוובנר: לא נכנסנו בדיוק איך מוגדר, אבל החברה הזאת היא במימון מלא של הפרלמנט.
מיקי רוזנטל: אני יכול להגיד, אם לא בדקתם את זה, שמופעלים בערך 30 ערוצי פרלמנט בעולם, זאת התמונה הכללית.
מיקי רוזנטל: רובם המוחלט ממומן על-ידי הפרלמנט.
מיקי רוזנטל: בתוך המימון יש כל מיני דברים – יש כאלה שהפרלמנט מממן רק חלק מהעבודה וחלק מהעניינים לא, אבל בעיקרון זה משולם מכספי הפרלמנט.
יואב קיש: זה המודל הנפוץ.
מיקי רוזנטל: זה המודל הכי נפוץ, כן.
<דינה צדוק: כמה דברים שחשבנו שיעניינו את הוועדה בעניין הוראות של מה שקראתם "סעיף הביזוי" – הוראות שמדברות על תוכן השידורים והאם יש איזושהי חובה לשמור על כבוד הפרלמנט.
<דינה צדוק: בכמה מדינות שבדקנו אין שום סעיף כזה.
<דינה צדוק: יש הוראות שהסיקור צריך להיות מקיף, הוגן, מאוזן, מדויק.
<דינה צדוק: ראינו את זה בגרמניה ובאוסטרליה, למשל.
<דינה צדוק: בבריטניה היתה פעם הוראה בהנחיות הצילום, שבמאי הטלוויזיה חייב לקחת בחשבון את כבוד הבית, וברפורמה שהם עשו בכללים ב-2012 הם שינו את זה לכך שהוא חייב לשמור על ה-integrity של הבית.
<דינה צדוק: במקום dignity יש integrity – תקראו לזה יושרה אולי.
<דינה צדוק: זו איזושהי מילה מאוד בריטית, ושכל אחד יפרש אותה כמו שהוא רואה לנכון.
<דינה צדוק: בארצות-הברית, כמו ששרה אמרה, הצילום נעשה על-ידי יחידה של הבית ולכן אין שם הנחיות צילום מאוד מפורטות, כי אלה שכירים של הפרלמנט.
יואב קיש: אפשר להגיד להם מה לצלם.
<דינה צדוק: בדיוק.
<דינה צדוק: אבל בוועדות יש הוראות אחרות, כי בוועדות, אם הן פתוחות לציבור – ולא כל הוועדות בארצות-הברית פתוחות לציבור – כל כלי תקשורת שמקבל את האישור של הפרלמנט יכול להיכנס ולצלם שם.
<דינה צדוק: ההוראות בתקנות שמדברות על צילום בוועדות אומרות שהמטרה היא ליצור אמצעים שמותאמים לסטנדרטים מקובלים של כבוד ונימוס – dignity, propriety and decorum – שיאפשרו כיסוי וצילום של הבית למטרות של חינוך הציבור, שקיפות וכל הדברים האלה.
<דינה צדוק: מעניין לראות שככל שלבית יש פחות שליטה על מי מצלם ומה מצלמים הם יותר מכתיבים מה צריך להיות בצילום.
<שרה צוובנר: רק אציין ש- SPAN-C מבקשים כבר כמה שנים טובות לצלם בתוך המליאה, ושוב ושוב מקבלים תשובה שלילית מהקונגרס האמריקני.
<שרה צוובנר: זה פשוט בתור קוריוז.
רועי פולקמן: באנגלית יש פשוט יותר מילים לנימוס.
<דינה צדוק: גם אצלנו יש.
<דינה צדוק: גם בקנדה יש הוראות והנחיות צילום: שהבמאי צריך להבטיח שמירה על כבוד הולם במהלך כל השידור.
<דינה צדוק: יש מדינות, כמו אירלנד וניו-זילנד, שלא מדברות ספציפית על כבוד הבית, אבל הן מדברות על שימוש בפיד שמקבלים מהפרלמנט, שאסור לעשות בזה שימוש לתוכניות בידור וסאטירה, אסור להשתמש בזה ללעג ולהשמצה.
<דינה צדוק: אם אתם רוצים, אני יכולה לפרט יותר לגבי כל מה שאמרנו לגבי הגופים שמפקחים על התכנים שמשודרים.
<דינה צדוק: למשל, מועצת העורכים בפינלנד, שמורכבת מחברי פרלמנט – שזה יו"ר בית הנבחרים, יו"ר הסנאט וחמישה חברים משני הבתים שמייצגים את הממשלה ואת האופוזיציה - אחראית על קביעת התכנים של השידור.
יואב קיש: ישירות?
<דינה צדוק: כן.
<דינה צדוק: יש מנהל - - -
יואב קיש: ממתי החוק הזה?
<דינה צדוק: זה ערוץ חדש יחסית, שהוקם סביב 2010.
<דינה צדוק: סוג של נשיאות.
<דינה צדוק: יש מנהל שידורים שהוא עובד הפרלמנט, הוא אחראי על התפעול היומיומי, יצירת לוח שידורים, והוא מביא את לוח השידורים לאישור מועצת העורכים.
<דינה צדוק: בצרפת יש מצב דומה.
<דינה צדוק: המבנה המשפטי טיפה שונה, אבל בסופו של דבר הדירקטוריון מורכב מחברי הבית, הם אחראים על אובייקטיביות, על דיוק, והם מייעצים לחברה של הפרלמנט לעניין לוח השידורים.
<דינה צדוק: בקנדה הצילום נעשה על-ידי הפרלמנט.
<דינה צדוק: CPAC משדר והוא עצמאי לגמרי לגבי לוח השידורים.
<דינה צדוק: הוא מחויב לתת עדיפות למליאה ולוועדות, ויש שם רשות תקשורת שנותנת את רישיון השידור.
<שרה צוובנר: לשאלתך, החוק באירלנד הוא משנת 2009 והערוץ הושק בשנת 2014, אחרי פיילוט משנת 2011.
יואב קיש: אני רוצה לשמוע את ד"ר יפעת בן חי שגב, יו"ר המועצה לכבלים ולוויין.
חי שגב: תודה.
חי שגב: אני מבקשת להתייחס לשתי עובדות עיקריות, מעבר להערות פרטניות שיש לנו ויובאו בהמשך, אבל הן לא מהותיות.
חי שגב: ברמה המהותית אני מבקשת להתייחס לשני עניינים.
חי שגב: האחד נוגע ללוחות הזמנים, שאדוני היושב-ראש פתח בו.
חי שגב: אבל אני מבקשת לחדד את הנקודה הזו ולהזכיר לכולם שהרישיון של חדשות 2 בהפעלת ערוץ הכנסת הסתיים במקור בנובמבר 2016.
חי שגב: לבקשת יושב-ראש הכנסת, המועצה קיבלה החלטה תקדימית, שאין לה אח ורע בתולדות קיומה, להארכה של הרישיון לשלושה חודשים כדי לאפשר חשיבה מחדש - - -
יואב קיש: שישה.
חי שגב: לא.
חי שגב: זה היה במקור שלושה.
חי שגב: התחלנו בשלושה, כאשר הובטח למועצה שבמהלך של שלושה חודשים יגובש מתווה חדש לשידורי הכנסת.
חי שגב: המועצה כיבדה את הפנייה של הכנסת, על אף שאין מדובר בעניין של מה בכך.
חי שגב: צריך להבין שמבחינה משפטית יש פה גוף שפועל ללא רישיון שידור.
חי שגב: הרישיון ניתן לחמש שנים, הוארך לאחר מכן, בפועל החברה משדרת למעלה מעשור.
חי שגב: בהתקרב למועד פקיעת שלושת החודשים היתה פניה נוספת מטעם הכנסת - - -
יואב קיש: אמרת נובמבר 2016, ואז שלושה חודשים – אנחנו בפברואר 2017.
חי שגב: היא ניתנה לינואר 2017, ולקראת תום פקיעת שלושת החודשים - - -
יואב קיש: מה זה תום פקיעת?
יואב קיש: אנחנו עוד לא בינואר 2017.
חי שגב: נכון, אבל כבר הארכנו למאי.
חי שגב: אדוני ציין את חודש מאי ואני רוצה להתעכב על ההשתלשלות, שיש לה משמעות בדברים שאני רוצה לומר.
חי שגב: לקראת תום פקיעת המועד של ינואר היתה פניה נוספת מהכנסת, בבקשה לקבל דחייה נוספת.
חי שגב: המועצה נענתה שוב, ואני חוזרת ואומרת: שוב בצעד חסר תקדים ולא שגרתי, לבקשת הכנסת.
: זה כבר לא חסר תקדים בפעם השלישית.
מיקי רוזנטל: כבר יש תקדים.
מיקי רוזנטל: גם הזיכיון של הערוצים המסחריים הוארך כי רצו להעביר רישיונות, נכון?
חי שגב: אני לא יודעת, אבל הם פועלים בחוק.
חי שגב: הוארך בחוק.
<אתי בנדלר: אבל שם תקופת הרישיון קבועה בחוק.
חי שגב: פה זה בהחלטת מועצה.
מיקי רוזנטל: החוק שכתבנו אז - לא הייתי שותף לו, אבל בחוק יש אופציה של הארכה.
מיקי רוזנטל: כתוב במפורש.
<דודו קובסניאנו: אין התייחסות.
יואב קיש: סליחה, אני עוצר את הדיון עכשיו.
יואב קיש: אני מבקש ככה: לנושא הזה תתייחס תיכף אתי, היא תקבל את זכות הדיבור ותתייחס גם לזה.
יואב קיש: כרגע אני מבקש להיות פרקטי.
יואב קיש: עזבי עכשיו מה היה ומה לא היה.
יואב קיש: אנחנו מדברים על מאי 2017, ובואו נספור את התאריכים אחורה.
חי שגב: אז לפי מאי 2017, המכרז צריך היה להתפרסם במאי שעבר.
יואב קיש: צריך שנה למכרז?
חי שגב: בוודאי.
חי שגב: אם אתה רוצה לקיים מכרז אמיתי ולאפשר לגופים שאינם פעילים להתארגן - מינימום של שנה, ואני אומרת את זה מתוך ניסיון רב שנים.
חי שגב: זה לא יקרה כבר, אדוני היושב-ראש.
יואב קיש: מאי כבר עבר.
חי שגב: הובטח למועצה שעד פסח יושלם כל ההליך, וזה לא קרה.
חי שגב: אני רוצה לומר משהו לחברי הכנסת הנכבדים ולאדוני היושב-ראש: אנחנו כפופים לחוקי מדינת ישראל.
חי שגב: ככל שאתם סבורים - - -
יואב קיש: שאלת הבהרה לגבי מה שאמרת קודם.
יואב קיש: עכשיו אנחנו בסוף יוני-תחילת יולי.
יואב קיש: מרגע שמסיימים את החקיקה פה, את אומרת שזה ייקח שנה עד שזכיין חדש יבוא להפעיל?
חי שגב: מה שאני אומרת זה שכדי לנהל מכרז כהלכתו דרושה שנה.
חי שגב: אני אומרת את זה מניסיון רב שנים ושל עשרות מכרזים שניהלה המועצה – לא אחד ולא שניים.
חי שגב: זה כבר לא יקרה.
חי שגב: יש אפשרות לעשות את זה בלוחות זמנים קצרים יותר.
חי שגב: אני יכולה לומר שגם אם נפרסם בספטמבר נוכל לעמוד בזה.
חי שגב: מעבר לזה, לדעתי, לא נוכל לקיים מכרז כהלכתו.
יואב קיש: כמה זמן אתם צריכים מסיום החוק לפרסום המכרז?
<דודו קובסניאנו: אנחנו צריכים לפרסם את החוק בספטמבר, כי צריכים להטמיע - - -
יואב קיש: אבל יש חוק ויש את המכרז.
יואב קיש: אתה אומר שאם החוק יגיע בספטמבר, עדיין אפשר יהיה, אולי, לעמוד בזמנים.
חי שגב: כן, בלחץ רב.
יואב קיש: זה אומר לסיים במושב הזה.
מיקי רוזנטל: אפשר גם להאריך את זה בהוראת שעה.
חי שגב: לכן יש פה שתי אפשרויות.
חי שגב: אני מגיעה לרמה הפרקטית שאדוני מבקש.
חי שגב: אחד, זה לסיים את זה עד אז ולאפשר לנו לעמוד בהוראות החוק.
חי שגב: שתיים, ככל שהכנסת אינה עומדת בכך, אני מבקשת שההארכה תיעשה בחקיקה.
יואב קיש: הוראת שעה?
חי שגב: איני יודעת, יש יועצת משפטית.
חי שגב: כפי שהזכיר חבר הכנסת רוזנטל, כפי שנעשה ברישיונות.
מיקי רוזנטל: האם בהוראת שעה אנחנו יכולים להאריך את זה באיזו תקופה מסוימת כדי שנעמוד בהוראות החוק?
יואב קיש: היא תיתן לזה התייחסות אחר כך.
מיקי רוזנטל: והכול יהיה טוב ונעמוד בחוק.
יואב קיש: אני רוצה לסכם את לוחות הזמנים פה לחברי הכנסת, שיבינו.