GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרב מיכאלי: יש משהו מאוד דומה, בקיצור.
מרב מיכאלי: יש אי הבנה.
מרב מיכאלי: אני חושבת שחשוב שתסביר למה - - -
יואל חסון: אני אגיד: יש סיטואציות.
יואל חסון: אגב, זה לא ממש לכל נסיעה, אבל יש נסיעות מסוימות שהן נסיעות מאוד מורכבות.
יואל חסון: הן נסיעות שחבר הכנסת צריך לפעמים להופיע בכמה מקומות באותו יום או בכמה.
יואל חסון: נגיד, סתם דוגמה: מועצת אירופה - - - או סתם ארגון גדול.
יואל חסון: אפילו אתה מגיע לוועידת אייפא"ק הגדולה, וזה מקום ענק, ואתה צריך לתמרן ממקום למקום.
יואל חסון: ויש הרבה תיאום והכנה והכנת טקסטים ונאומים.
יואל חסון: ואתה צריך גם לארגן שם כל מיני פגישות.
יואל חסון: אתה מוצא את עצמך שבארץ כל דבר כזה היית נעזר בצוות, ואתה מגיע לחוץ לארץ ואתה עושה את זה לבד.
אוסאמה סעדי: או שגם יעזרו לך בכל העניין של התקשורת.
יואל חסון: תקשורת, לוגיסטיקה, תיאום עם המארגנים.
יואל חסון: אגב, ברוב האירועים שאנחנו מגיעים, המארגנים עצמם קצת מופתעים שאנחנו לא מגיעים עם עזרה, והרבה פעמים פשוט מנסים לעזור לנו איכשהו, אבל הם לא ערוכים לזה ולא בנויים לזה.
יואל חסון: ויוצא מצב גם שיש גם סוג של עיוות בדבר הזה.
יואל חסון: שבאמת כשאתה בחוץ לארץ, דווקא יכולת העבודה שלך יורדת באופן משמעותי: אם זה מבחינת התקשורת, אם זה מבחינת הכנת ניירות, אם זה מבחינת התמודדויות עם חומר, אם זה מבחינת מהלכים טכניים והתנהלות טכנית.
יואל חסון: קרה הרבה פעמים שראיתי חברי כנסת שפשוט לא מצאו את עצמם ולא ידעו איך להגיע, לאן להגיע.
יואל חסון: כי אתה מגיע לוועידה ענקית.
יואל חסון: היינו פעם באיזו ועידה ענקית שהגיעו 800 חברי פרלמנט מכל העולם.
יואל חסון: כולם הגיעו עם צוותים.
יואל חסון: כולם הגיעו עם זה.
יואל חסון: אני הגעתי לבד.
יואל חסון: עכשיו, במקרה שהיה שם, זה היה סופשבוע – אז פשוט לא הייתה נציגות לשגרירות.
יואל חסון: השגרירות לא הייתה.
יואל חסון: פשוט, אני, עצמי, הייתי צריך להתמודד בוועידה ענקית בדרום קוריאה.
יואל חסון: אגב, בכל ועדה, במקביל, גם שקשורה, לדוגמה, לאיכות הסביבה – מקבלים החלטה נגד ישראל.
יואל חסון: ואני עכשיו צריך לרוץ ממקום למקום, ולנסות להבין - - -
<ארבל אסטרחן: אבל לא נסעת מטעם המדינה - - -
יואל חסון: מטעם הכנסת.
יואל חסון: מטעם המדינה לחלוטין.
<ארבל אסטרחן: אבל כשהכנסת שולחת משלחות, היא שולחת בדרך כלל - - -
יואל חסון: לא היה אף נציג.
יואל חסון: אל"ף, לא תמיד.
מרב מיכאלי: לא תמיד.
יואל חסון: לא תמיד.
יואל חסון: בי"ת, לא היה שום נציג.
יואל חסון: לפעמים השגרירות שולחת, ולפעמים היא גם לא שולחת.
יואל חסון: מצאתי את עצמי הרבה פעמים במצבים שהשגרירות לא נמצאת ואין עזרה.
יואל חסון: אגב, גם אם מגיע מספר שתיים או מספר שלוש בשגרירות – הוא לא עוזר שלך.
יואל חסון: אתה לא יכול לבקש ממנו כל מיני בקשות ועניינים וזה.
יואל חסון: אז הוא כן יכול לעזור לך להתמצא.
יואל חסון: זה נכון.
יואל חסון: אבל הוא לא יכול לעזור לך בהכנות או בדברים כאלה.
יואל חסון: ולכן אני חושש שבמקרים מסוימים – לחלוטין לא בכל מקרה – מקרים מסוימים, שיכול להיות שצריכים להיבחן על ידי הוועדה או לתת לוועדה כלים.
יואל חסון: צריך לאפשר לחברי כנסת להביא - - -
<ארבל אסטרחן: אז אתה מדבר גם על נסיעות מטעם הכנסת.
יואל חסון: במקרים מסוימים.
יואל חסון: אם נגיד מישהו מטעם הכנסת; נגיד כשעודד נוסע איתנו לנסיעות של מועצת אירופה או מספר שתיים שלו נוסע – אז הכול סבבה ומצוין, ובאמת לא צריך שום עזרה והכול עובד די מצוין.
יואל חסון: אז בתקשורת אתה מפעיל את העוזר שלך מהארץ איכשהו, להתנהל תקשורתית.
יואל חסון: אבל יש הרבה מצבים שלא, וגם לנסיעות שהן לא מטעם הכנסת, אבל לוועידות חשובות או לאירועים גדולים או לדברים מורכבים.
יואל חסון: כשאתה הולך מחר למסע קמפוסים, לדוגמה – אתה יוצא למסע קמפוסים, שהערך של זה הוא חד משמעי.
יואל חסון: אתה ביום אחד צריך לעשות שלושה-ארבעה קמפוסים, להתנהל ממקום למקום.
יואל חסון: אתה צריך עזרה.
מרב מיכאלי: רק להגיד מילה: שגם כשאת לא יוצאת מטעם הכנסת, את מייצגת את המדינה.
מרב מיכאלי: כשחבר כנסת יוצא לפגישות, להופעות, מה שאמריקאים קוראים speaking engagements – את מייצגת את המדינה.
<ארבל אסטרחן: - - - יחלקו עלינו.
<ארבל אסטרחן: אבל - - - אתמול הייתה ישיבה של – לא מועצת אירופה.
<ארבל אסטרחן: של ז'נבה.
<אסף גולדפרב: מועצת זכויות האדם של האו"ם.
<ארבל אסטרחן: אז יצאו חברי כנסת להפגין בעד ויצאו חברי כנסת להפגין נגד.
<ארבל אסטרחן: שניהם יצאו.
<ארבל אסטרחן: וזה בסדר.
<ארבל אסטרחן: זה הדעות שלהם.
<ארבל אסטרחן: כפי שהם אומרים אותם פה, הם אומרים אותם גם שם, אבל לא תמיד הם יוצאים מטעם המדינה.
מרב מיכאלי: הם מייצגים את המדינה.
מרב מיכאלי: גם אם הם מייצגים לא את המדיניות - - -
<ארבל אסטרחן: הם לא מייצגים את המדינה.
מרב מיכאלי: אפשר לחלוק על זה.
מרב מיכאלי: אוסאמה, הערה.
אוסאמה סעדי: יש עוד נושא שאני נתקלתי בו עם אחד מהיועצים, שהוא התחתן ושכר בית פה, ואז לא נותנים לו את בית המלון.
אוסאמה סעדי: את ההחזרים.
אוסאמה סעדי: והוא הגיש בקשה.
אוסאמה סעדי: אני וחשב שיש עמדה של הוועדה הציבורית שלא מאשרים, כי אתה לא הלכת למלון.
אוסאמה סעדי: אז אני חושב שאותו הסדר לגבי חברי הכנסת, שאם נגיד יועץ שוכר בית, שוכר דירה בירושלים, והוא לא הולך למלון - - -
<ארבל אסטרחן: כי אין לו בית.
<ארבל אסטרחן: אצל חבר כנסת הוא יכול לקבל שכירות דירה כחלופה למלון רק אם יש לו דירה אחרת.
<ארבל אסטרחן: אם ביתו היחיד הוא בירושלים – לא מממנים לו את ביתו היחיד.
אוסאמה סעדי: לא, לא, זה לא ביתו היחיד.
אוסאמה סעדי: גם היועץ לא.
אוסאמה סעדי: הוא גר בצפון והוא - - -
יואל חסון: ואם הוא גר בירושלים.
אוסאמה סעדי: הוא לא גר בירושלים.
<ארבל אסטרחן: הוא לא גר.
<ארבל אסטרחן: אין לו דירה בצפון.
<חיים אבידור: אין לו.
<חיים אבידור: ההורים שלו גרים בצפון.
מרב מיכאלי: אין לו דירה.
מרב מיכאלי: אין לו דירה - - -
<ארבל אסטרחן: דירתו היחידה שהוא שוכר היא בירושלים.
<ארבל אסטרחן: אין לו דירה בבעלותו, בשכירותו.
אוסאמה סעדי: יועץ פרלמנטרי, שהוא גר צפון, והוא מגיע - - -
<חיים אבידור: אין לו דירה בבעלותו בצפון.
<ארבל אסטרחן: אבל הוא התחתן, וזו דירתו היחידה שהוא שכר, והוא משלם.
אוסאמה סעדי: מה זה "אין לו דירה"?
<חיים אבידור: אין לו דירה.
<חיים אבידור: יש להורים שלו דירה בצפון.
<חיים אבידור: אבל הוא כבר ילד בוגר, שהוא שכר דירה בירושלים, ואין את - - -
מרב מיכאלי: זאת הדירה היחידה שהוא שוכר.
מרב מיכאלי: הוא לא שוכר אותה בנוסף.
מרב מיכאלי: הוא גר שם.
אוסאמה סעדי: אבל הוא שוכר אותה בשביל העבודה.
אוסאמה סעדי: אז הוא.
אוסאמה סעדי: אם היה הולך למלון, הייתם משלמים לו?
מרב מיכאלי: לא רלוונטי.
מרב מיכאלי: כי זה לא אותו דבר.
אוסאמה סעדי: אני שואל מבחינת היגיון.
מרב מיכאלי: איזה היגיון?
אוסאמה סעדי: אני העליתי את זה.
מרב מיכאלי: העלית.
אוסאמה סעדי: תבדקו.
יואל חסון: אני רוצה להעלות עוד סוגיה.
יואל חסון: פשוט נזכרתי.
יואל חסון: החשב אמר לי שיכול להיות שזה ישתנה במכרז הבא, אבל אני בכל זאת אעיר הערה בעניין הזה, שתהיה בפרוטוקול, ונראה מה.
יואל חסון: אולי יש כבר תשובות לעניין הזה: הסוגיה של החברה הסלולרית.
יואל חסון: כשאנחנו מגיעים לכאן, לפחות בעבר, כשאני נבחרתי בפעם הראשונה ב-2006, אז יכולתי לבחור באיזו חברה לעבוד.
יואל חסון: עם איזו חברה סלולרית לעבוד.
יואל חסון: והכנסת הייתה מקבלת - - -
<ארבל אסטרחן: חשבוניות.
יואל חסון: הוראת קבע הייתה.
יואל חסון: הוראת הקבע הייתה "יורדת" למעשה על המכשיר הראשי.
יואל חסון: על המכשיר הראשי.
יואל חסון: הוראת הקבע הייתה "יורדת" מהכנסת, ולא הייתה התעסקות עם חשבוניות ולא היה שום דבר.
יואל חסון: כשחזרתי לכנסת פעם נוספת, עכשיו, הודיעו לי שאם אני לא "הולך" לפלאפון, אז אני צריך להביא קבלות.
יואל חסון: להביא חשבוניות.
יואל חסון: להציג את החשבונות.
יואל חסון: ולא משלמים בהוראת קבע כמו ששילמו עד עכשיו על המכשיר הראשי שלי.
יואל חסון: ובנוסף, גם, מה שלא היה קורה אם הייתי בפלאפון – העלויות של המכשיר הן עלויות שאני צריך לשאת אותן.
יואל חסון: ולא כפי שבפלאפון.
יואל חסון: אם הייתי, הייתי מקבל מכשיר מפלאפון.
יואל חסון: אז קודם כל, מה שמטריד אותי בעיקר זה הנושא של הוראת הקבע.
יואל חסון: כי אני לא רוצה להתעסק עם קבלות.
יואל חסון: ואני עכשיו מוצא את עצמי שאני צריך כל חודש להקפיד שהקבלות מגיעות לחשבות ולהתעסק בזה.
יואל חסון: ואז הם הולכים ובודקים מה עלות המכשיר ומה עלות הזה.
יואל חסון: שאם הייתי בפלאפון, אז גם המכשיר היה משולם על ידי הכנסת וגם העלות השוטפת - - -
מרב מיכאלי: אבל יואל, כשהגעת בפעם הראשונה לכנסת עוד לא היה את הדבר הזה שנקרא ניוד מספרים.
מרב מיכאלי: אז כאילו היה היגיון אם רצית להישאר במספר שלך.
מרב מיכאלי: אבל היום, כשאתה יכול לקחת את המספר שלך לכל מקום ולקבל מפלאפון מכשיר אחר – אז מה זה משנה לך, בעצם?
מרב מיכאלי: למה שלא תעבור?
יואל חסון: קודם כל, זה משנה.
יואל חסון: זה עניינים של שירות, וזה עניינים של שירות שאתה מקבל.
יואל חסון: השירות שאני מקבל מהחברה שאני איתה היום הוא יותר טוב מהשירות של פלאפון.
יואל חסון: חד משמעית.
יואל חסון: עכשיו, זה לא קשור גם לניוד.
יואל חסון: גם אחרי שהניוד נכנס, זה היה.
יואל חסון: פשוט, בשנתיים האחרונות, שאני לא הייתי, משהו השתנה.
יואל חסון: ואני פשוט רוצה שזה יחזור.
יואל חסון: שאנחנו לא נצטרך להתמודד עם קבלות.
יואל חסון: וכן הגשת קבלות ולא הגשת קבלות, וכן המכשיר ולא המכשיר.
יואל חסון: כי אם הייתי היום בפלאפון, אז המכשיר היה משולם על ידי הכנסת.
יואל חסון: היום אני משלם על המכשיר הזה.
<חיים אבידור: קודם כל, ישנה הוראת תכ"מ, שאני לא יודע אם היא חלה על חברי הכנסת.
יואל חסון: היא לא חלה.
יואל חסון: אתה יודע שהיא לא חלה.
<חיים אבידור: היא חלה על הכנסת.
<חיים אבידור: הוראת תכ"מ שאומרת שלא ניתן - - -
מרב מיכאלי: מה זה תכ"מ?
<חיים אבידור: הוראת תקנות כספים ומשק.
יואל חסון: זה לא חל על הכנסת.
<חיים אבידור: על הכנסת היא כן חלה.
יואל חסון: על חברי הכנסת.
<חיים אבידור: בכנסת.
<חיים אבידור: בכנסת היא חלה.
<חיים אבידור: אבל פה, במקרה של הטלפונים – הפלאפונים זה התקשרות של הכנסת.
<חיים אבידור: זה לא התקשרות של.
<חיים אבידור: ונאמר במפורש שלא ניתן לחייב את חשבון הבנק בהוצאות אישיות של כל עובד ועובד או חבר כנסת.
<חיים אבידור: לא כתוב חבר כנסת.
<חיים אבידור: לא ניתן לחייב את חשבון הבנק בהוצאות האישיות של העובד.
<חיים אבידור: בלי שום קשר, אין לנו הוראת קבע עם פרטנר, ומחר יהיה Hot, וכל חבר כנסת ירצה איזשהו זה.
<חיים אבידור: ואנחנו לא יכולים, על כל אחד ואחד, לעשות איזושהי הוראת קבע.
יואל חסון: אבל זה היה בעבר.
<חיים אבידור: אבל זה נגמר.
<חיים אבידור: אין לנו.
<חיים אבידור: בנוסף לכך, גם אם ההוצאה היא הוצאה פרמננטית, אז אנחנו צריכים גם לעשות מכרז.
<חיים אבידור: מה פתאום אנחנו ניתן לחבר כנסת להתקשר עם - - -
מרב מיכאלי: אז איך זה היה קודם כשלא היה מכרז?
מרב מיכאלי: למה קודם זה התאפשר?
יואל חסון: למה קודם זה היה?
יואל חסון: מה השתנה?
<חיים אבידור: כי אנחנו מאמצים את תקנות חובת המכרזים.
<חיים אבידור: גם תקנות חובת המכרזים הוחמרו במהלך השנים, וכל הדברים האלה.
<חיים אבידור: זה לא פשוט.
מרב מיכאלי: יש היגיון, יואל.
<חיים אבידור: יחד עם זאת, אמרתי לחבר הכנסת יואל חסון שבימים האלה נעשה מכרז.
<חיים אבידור: אנחנו, כולנו, סובלים מהמצב הנוכחי: הטלפונים שלנו ישנים וכבר מתבלים ולא החליפו לנו אותם, וכל הדברים האלה.
<חיים אבידור: אתם מחליפים אותם.
<חיים אבידור: אנחנו לא יכולים להחליף אותם.
מרב מיכאלי: אתה יכול כמונו.
מרב מיכאלי: אנחנו גם כן עושים את זה מ-.
מרב מיכאלי: אין לנו תנאים אחרים הרי.
<חיים אבידור: בסדר.
<חיים אבידור: אוקיי.
<חיים אבידור: ביום שבת "הלכה" לי הבטרייה, ולא היה לי טלפון.
<חיים אבידור: והלכתי על הטלפון הזה לחפש בטרייה בכל הארץ.
<חיים אבידור: כבר אין בטריות לזה.
<חיים אבידור: הייתי כבר ממש במצב.
<חיים אבידור: אמרתי: אוקיי, אני קונה טלפון.
<חיים אבידור: אין בטרייה לטלפון.
<חיים אבידור: עד שבאמת בחברת דינמיקה מצאתי את הבטרייה האחרונה שלהם.
<חיים אבידור: בכל אופן, למה נכנסתי לנושא הזה?
<חיים אבידור: החשכ"ל, עכשיו, בימים האלה של סיכום מכרז – לדעתי, זה לא יהיה לפני אוגוסט – אבל התקשרות עם איזו חברה, ואני לא יודע איזו חברה תהיה; יכול להיות שתהיה החברה שהייתה - - -
יואל חסון: ויכול להיות שגם לא יהיה, ואז עוד פעם אני נמצא בזה.
יואל חסון: כמו שבעניין המכוניות, שמאפשרים מספר דגמים – למה לא מאפשרים פה מספר חברות?
יואל חסון: למה צריך לעבוד עם חברה אחת?
<חיים אבידור: זה לא אותו דבר.
<חיים אבידור: עובדים עם חברה אחת על מספר דגמים.
<חיים אבידור: אותו דבר פה: עובדים על חברה אחת עם מספר דגמים של טלפונים.
מרב מיכאלי: יכולת לבחור בין אייפון לבין אנדרואיד כשנכנסת וקיבלת טלפון.
מרב מיכאלי: חבר הכנסת בן צור, בבקשה.
יואב בן צור: אבל יש את אותה בעיה גם לגבי הנושא של עיתונים נוספים שאתה רוצה מקשר לבוחר.
יואב בן צור: לדידי, הייתה עובדה שהיא מאוד מצערת – זה מנוי שנתי לאיזה עיתון.
יואב בן צור: ואמרו לי: אתה צריך להביא קבלה.
יואב בן צור: אז אני לתומי שילמתי בכרטיס האשראי שלי והבאתי קבלה.
מרב מיכאלי: ככה עושים.
יואב בן צור: ואחרי שהבאתי את הקבלה, הכנסת שילמה ישירות לעיתון.
יואב בן צור: ולקח לי כמעט חודשיים או חודש וחצי לקבל את הכסף חזרה ממערכת העיתון שקיבלה פעמיים כסף.
יואב בן צור: למה באמת - - -?
<חיים אבידור: אתה הפעלת את העובדת שלנו בנושא הזה?
<חיים אבידור: את שירלי?
<חיים אבידור: כן?
יואב בן צור: וזה לקח זמן, לצערי.
<טובי חכימיאן: בדרך כלל, לא אמורים לשלם.
<טובי חכימיאן: בדרך כלל, מביאים אלינו את החשבונית ואנחנו משלמים למערכת העיתון.
<טובי חכימיאן: זה מה שאנחנו מנחים את כולם.
<טובי חכימיאן: אולי ישנה אי הבנה.
<טובי חכימיאן: אולי ישנה אי בהירות - - -
<חיים אבידור: חבר הכנסת יואב בן צור, אני מבקש ממך, בכל ההוצאות שיש לך בקשר עם הציבור או מה שלא יהיה – תן לנו להיות כרטיס האשראי שלך.
יואב בן צור: אין בעיה, אבל אמרו לי.
יואב בן צור: מכם קיבלתי את ההוראה לשלם.
מרב מיכאלי: זה נכון גם לגבי פייסבוק, למשל?
<חיים אבידור: פייסבוק זה לא נכון בגלל פייסבוק.
<חיים אבידור: הם לא - - -
יואל חסון: הם קשים נורא.
<טובי חכימיאן: פייסבוק זה הדבר היחיד שאתם צריכים - - -
יואב בן צור: אבל קווי אינטרנט, למשל.
יואב בן צור: קווים נוספים שאתה צריך לאינטרנט או לאייפד או משהו כזה.
יואב בן צור: גם שם אתה נאלץ לעשות הוראת קבע שלך ולעשות.
יואב בן צור: כל חודש להביא קבלה על 30 שקל ועל 20 שקל ו-50 שקל.
יואב בן צור: למה אי אפשר, למשל, קווי אינטרנט לקבל גם ישירות?
יואב בן צור: שהכנסת תשלם את זה.
יואב בן צור: בפלאפון.
<חיים אבידור: מה בפלאפון?
יואב בן צור: הקו ייצא מפלאפון.
יואב בן צור: מחברת פלאפון.
<חיים אבידור: פלאפון לא נותן שירותים על קווי אינטרנט.
<חיים אבידור: אבל אם אנחנו עוברים עכשיו לחברה חדשה, כן?
<חיים אבידור: חברה אחרת שנותנת לנו שירותים.
<חיים אבידור: בגלל שהחשכ"ל היה; אבל אם האינטרנט שלך יהיה על אותה חברה.
<חיים אבידור: למשל: אם היה על בזק.
<חיים אבידור: אז על קו בזק שהיה עד עכשיו.
<חיים אבידור: אם יש לך קו בזק בבית, ואנחנו לוקחים את עלות קו הבזק.
<חיים אבידור: הרי אנחנו לקחנו את התשלום על קו הבזק שלך, כולל האינטרנט.
יואב בן צור: אני צריך sim לאייפד.
יואב בן צור: נקודה.
יואב בן צור: זה קו נוסף.
יואב בן צור: Sim לאייפד אני צריך.
יואב בן צור: למה את זה אני לא יכול, את הוראת הקבע הזאת, שלא תהיה מהכנסת?
מרב מיכאלי: אני מציעה אולי, חיים, שאתה תשלח מייל לחברי הכנסת, שאם יש להם בעיות מכל סוג, אז שיידעו שהם יכולים לפנות אליכם.
מרב מיכאלי: כי נשמע - - -
<טובי חכימיאן: הם יודעים שהם יכולים לפנות אלינו - - -
<חיים אבידור: לא סתם.
<חיים אבידור: - - - כל חבר כנסת שנכנס לכנסת נפגש איתי, ואני אמרתי לו: אנחנו, שלושתנו, 24/7 - - -
מרב מיכאלי: אבל תזכורת, תזכורת.
מרב מיכאלי: אני מציעה שנעבור לסוגיות העקרוניות.
מרב מיכאלי: ועד היועצים הפרלמנטריים.
<אסף גולדפרב: בוקר טוב.
<אסף גולדפרב: לפרוטוקול – אסף גולדפרב מהוועד.
<אסף גולדפרב: עוזר של חבר הכנסת מיקי רוזנטל.
<אסף גולדפרב: קודם כל, אני מודה על הישיבה.
<אסף גולדפרב: זו ישיבה שחשובה לנו.
<אסף גולדפרב: באמת, גם נערכנו מבעוד מועד.
<אסף גולדפרב: נפגשנו כבר כמה פעמים עם כל היועצים.
<אסף גולדפרב: הביאו לנו רשימה של דברים כבר עוד מהכנס הקודם, מהכנס הזה, ואנחנו אספנו את כל הדברים ועשינו רשימה.
<אסף גולדפרב: גם העברנו ליושב ראש וגם ככה, מיפינו את הדברים לפי צרכים.
<אסף גולדפרב: רק אני חייב להגיד שבאמת הכנסת ה-20 – יש פה הרגשה שבאמת הכנסת עושה הרבה מאמצים שהיועצים יתקדמו במעמד שלהם וגם בתנאים.
<אסף גולדפרב: אבל עדיין יש לנו כברת דרך, ואני אגיד דברים – גם קטנים וגם גדולים.
<אסף גולדפרב: אז דבר אחד זה, ונראה לי החשוב ביותר, זה באמת, מה שמרב אמרה: הוצאת היועצים הפרלמנטריים מתנאי חברי הכנסת.
<אסף גולדפרב: אנחנו לא פקס.
<אסף גולדפרב: ובגלל זה אנחנו לא צריכים להיות בתנאים.
<אסף גולדפרב: יש בזה משהו שיוצר מצב מאוד אבסורדי.
<אסף גולדפרב: סתם – היום יועץ אמר לי: ההסכם הקיבוצי.
<אסף גולדפרב: ואני אומר לו: זה אפילו לא הסכם.
<אסף גולדפרב: זו המלצה, שאנחנו עבדנו עליה חצי שנה עם כל הדרגים הגבוהים בכנסת.
<אסף גולדפרב: בסוף הם המליצו את זה לוועדה הציבורית, והוועדה הציבורית קיבלה את זה ובאמת הייתה בסדר ועוד הוסיפה לנו דברים.
<אסף גולדפרב: אבל יש פה איזו סיטואציה קצת מוזרה, שאנחנו חלק מהתנאים הנלווים, וזה נראה לי לא נכון – לא למעמד שלנו ולא לחברי הכנסת.
<אסף גולדפרב: בסוף אנחנו עובדים.
<אסף גולדפרב: אז זה כן דבר שחשוב לנו.
<ארבל אסטרחן: אז מי אתם רוצים שיקבע את התנאים?
<ארבל אסטרחן: אם לא בפרוצדורה הזאת.
<אסף גולדפרב: חברי הכנסת.
<ארבל אסטרחן: חברי הכנסת בלי הוועדה הציבורית?
<אסף גולדפרב: הרי זה בסוף מה שקורה.
מרב מיכאלי: על השכר שלכם אנחנו לא יכולים להחליט או את הדברים האלה.
<אסף גולדפרב: לא.
<אסף גולדפרב: יש את המנכ"ל.
<אסף גולדפרב: כמו שבמשרד החוץ - - -
<חיים אבידור: הוא ברגע זה ביטל את הוועדה הציבורית, כי הוא אמר - - -
<אסף גולדפרב: אני לא אומר לבטל.
<אסף גולדפרב: חלילה.
<אסף גולדפרב: אני אומר שבעניין של יועצים – כמו שבמשרות אמון, שהשרים קובעים להם, המשרד עצמו, והם לא עובדי מדינה באופן פר-אקסלנס - - -
<חיים אבידור: מה פתאום.
<ארבל אסטרחן: הם עובדי מדינה לכל דבר ועניין.
<חיים אבידור: עובדי מדינה לכל דבר, - -
<אסף גולדפרב: במשרות אמון.
<חיים אבידור: - - ונציבות שירות המדינה קובעת להם את התנאים.
<אסף גולדפרב: בסדר.
<אסף גולדפרב: אז אני רוצה שהמנכ"ל יקבע.
<ארבל אסטרחן: זה מה שאתם רוצים - - -?
<ארבל אסטרחן: עובדי כנסת - - -
<אסף גולדפרב: אנחנו לא עובדי כנסת.
<אסף גולדפרב: אפשר להחריג.
<אסף גולדפרב: אפשר למצוא את.
<אסף גולדפרב: הרי כל הסיפור עם היועצים הפרלמנטריים, שהגיע לבית המשפט, לא הגיע עד הסוף, כי אנחנו לא רוצים לקבוע, וזה בסדר שלא רוצים לקבוע.
<ארבל אסטרחן: רק לא נראה לי שזה הגיע לבית המשפט.
<אסף גולדפרב: שלא רוצים לקבוע את המעמד של היועצים, וזה בסדר.
<אסף גולדפרב: לא רוצים להחליט מי המעסיק שלנו באופן ברור.
<אסף גולדפרב: ואנחנו במעמד קצת מוזר.
<אסף גולדפרב: וזה לגיטימי.
<אסף גולדפרב: אבל התנאים שלנו לא צריכים להיפגע בגלל המעמד, שלא רוצים לקבוע - - -
<ארבל אסטרחן: אבל אמרת שהם לא יהיו חלק מתנאי הכנסת.
<ארבל אסטרחן: אז מה כן?
<ארבל אסטרחן: מי יקבע את התנאים שלהם?
<ארבל אסטרחן: מנכ"ל הכנסת?
<אסף גולדפרב: אפשר.
מרב מיכאלי: למה שזה לא יהיה בפורמט?
מרב מיכאלי: אנחנו חוזרים ושואלים את זה.
מרב מיכאלי: הרי כמו שאמר - - - עכשיו - - -
<ארבל אסטרחן: כן אני לא מצליחה להבין את הכותרת הזאת:
<ארבל אסטרחן: לא חלק - - -.
מרב מיכאלי: משרות אמון.
מרב מיכאלי: כמו משרות אמון בשירות המדינה.
<ארבל אסטרחן: הן משרות.
<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, לעובדי כנסת.
<ארבל אסטרחן: כעובדי כנסת.
מרב מיכאלי: שהם לא נהנים.
מרב מיכאלי: כמו יועצי שר.
<חיים אבידור: הם עובדי מדינה.
מרב מיכאלי: הם הרי לא עובדים קבועים.
מרב מיכאלי: אבל הם לא עובדים קבועים.
מרב מיכאלי: במשרות אמון - - -
<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, מה שאתם מבקשים להיות זה עובדי כנסת במשרת אמון?
יואל חסון: במשרות אמון.
יואל חסון: למה לא מאמצים את המודל הזה?
מרב מיכאלי: אנחנו כל פעם חוזרים לזה.
<ארבל אסטרחן: אני רק רציתי להבין.
<ארבל אסטרחן: כי אמרת איזו כותרת ולא הבנתי מה - - -
<אסף גולדפרב: זו כותרת שהיא חשובה לנו.
<אסף גולדפרב: ועוד פעם: אנחנו מבינים את הסיטואציה.
<אסף גולדפרב: אנחנו לא נקבל את זה, נראה לי, בטווח הקצר או הארוך, אבל חשוב לנו להגיד את זה.
<אסף גולדפרב: כל פעם שאנחנו נדבר, נגיד את זה.
<ארבל אסטרחן: אז להיות עובדי כנסת.
<אסף גולדפרב: כעובדי כנסת - - -
יואל חסון: זה משרות אמון, אבל.
<אסף גולדפרב: כמו עוזרים של יושב ראש הכנסת, שגם מתחלפים כל קדנציה, אם היושב-ראש מתחלף, ויש שם 16 כיום.
<אסף גולדפרב: הם עובדי כנסת, ומתחלפים כל פעם שהכנסת - - - ואף אחד לא - - -
<קריאה: הם לא בוועד שלכם?
<אסף גולדפרב: מה?
<קריאה: הם לא אתכם בוועד?
<אסף גולדפרב: הם לא איתנו כי הם עובדי כנסת.
יואל חסון: לי, לדוגמה, מאוד מפריע שהיועצים לא מקבלים מתנה לחג.
<קריאה: בטח שמקבלים.
<קריאה: - - - שמקבלים.
יואל חסון: איזו מתנה לחג?
<קריאה: מקבלים את התלוש.
יואל חסון: באמת?
<אסף גולדפרב: הם מקבלים 200 שקלים.
<אסף גולדפרב: זה לא - - -
<קסם רוזנבלט: אנחנו מקבלים 200 שקלים תוספת - - -
<חיים אבידור: כתוב שם בהחלטה שמקבלים.
<ארבל אסטרחן: יש להם סעיף בתנאים שלהם: זה, זה, זה - - -
יואל חסון: שמח לשמוע.
יואל חסון: תמיד הרגשתי.
יואל חסון: הייתי נותן להם איזה משהו - - -.
יואל חסון: תמיד הרגשתי לא טוב.
יואל חסון: יכול להיות שהם לא יודעים, אגב, שזה - - -?
<חיים אבידור: אתה יודע מה, זה שזה נכנס לתלוש, אז זה מובן מאליו, כנראה.
<חיים אבידור: אבל זה נכנס לתלוש.
יואל חסון: לדעתי, לא יודעים.
יואל חסון: כי תמיד יש תחושה בחג שהם לא מקבלים.
יואל חסון: זו התחושה.
<אסף גולדפרב: קודם כל, אנחנו מקבלים סכום מאוד-מאוד מזערי.
<קריאה: - - - לא כמו שמקבל עובד - - -
<אסף גולדפרב: זה לא מדויק.
<אסף גולדפרב: כי יש להם מצ'ינג.
<קריאה: כי אני מפריש לוועד והוועד משלם את - - -
<טובי חכימיאן: לא.
<טובי חכימיאן: כי אנחנו משלמים מיסי ועד.
<טובי חכימיאן: סליחה.
<טובי חכימיאן: אתה מקבל בדיוק כמו שאני מקבלת מההנהלה.
<אסף גולדפרב: אז מה.
<אסף גולדפרב: אתם משלמים 600 שקל בשנה.
<חיים אבידור: סליחה.
<חיים אבידור: עובדי הכנסת מקבלים 425 שקלים.
<אסף גולדפרב: ואני רק חייב להגיד לפרוטוקול, יואל: זו מתנה מזערית לעומת מה שהמגזר הציבורי, הסכומים שהם מקבלים.
<אסף גולדפרב: המתנות שהם מקבלים הם בסכומים הרבה יותר גדולים – גם בכנסת ישראל.
<אסף גולדפרב: גם עם ה-600 שקל שהם מקבלים, התשלום, לכל השנה, שעובדי הכנסת משלמים – הדברים שהם מקבלים תמורה, הם בעשרות מונים יותר.
<אסף גולדפרב: כי הכנסת עושה מצ'ינג לכל דבר.
<אסף גולדפרב: לכל דבר שמקבלים.
יואל חסון: מוכחש לחלוטין.
<אסף גולדפרב: אני אסיים.
<אסף גולדפרב: אחר כך תכחישו את כל הדברים.
<אסף גולדפרב: אם יש משהו - - - אז אנחנו נשמח להצטרף לכל דבר, אם זה באמת רק 600 שקל - - -
מרב מיכאלי: כן, אבל לא התחלנו מזה, נכון?
<אסף גולדפרב: נכון.
מרב מיכאלי: התחלנו מהכותרת.
מרב מיכאלי: ארבל, מה שכן, מאוד חשוב.
מרב מיכאלי: זאת אומרת, בכל מקרה, אני חושבת שגם מבחינה ציבורית, לטובת, באמת לטובת אמון הציבור בכנסת ומעמדה של הכנסת ויכולת הפעולה של חברי הכנסת – ברגע שהעוזרים והיועצים מוגדרים כתנאים, יש הבנה ציבורית לא נכונה, גם של העבודה שלנו וגם של העבודה שלהם, וגם באמת של כל המעמד.
מרב מיכאלי: אני לא אמרתי את זה בפתח הדברים, אבל אני אמרתי את זה בכל פעם שהנושא הזה חוזר.
מרב מיכאלי: הכנסת היום היא הרשות המוחלשת ביותר מבין שלוש הרשויות הפורמליות המוגדרות.
מרב מיכאלי: וחלק מזה זה בגלל, אל"ף, באמת התנאים הפחות מספקים שיש בשביל לעשות את העבודה כמו שצריך.
מרב מיכאלי: אם זה בגודל של מרכז המחקר והמידע, אם זה בתנאים הפיזיים, אם זה במספר חברי הצוות שיש לחברי הכנסת.
מרב מיכאלי: אבל גם משום שכל הזמן, כל הזמן יש את הדימוי הציבורי הזה, כאילו תנאי חברי הכנסת הם איזה משהו שהוא פנטסטי.
<ארבל אסטרחן: אני חושבת שהציבור מודע - - -
<חיים אבידור: אבל תנאי חברי הכנסת – זה לא מונח בחוק.
מרב מיכאלי: הציבור מודע למה שהתקשורת מספרת לו.
מרב מיכאלי: וכשהתקשורת מספרת לו - - -
<ארבל אסטרחן: אי פעם התקשורת אמרה דבר כזה?
מרב מיכאלי: כל הזמן.
מרב מיכאלי: המאבק שאנחנו היינו צריכים לעשות – הציבורי, אני מדברת עכשיו – בעניין הלגיטימיות – לא הלגיטימיות.
מרב מיכאלי: על ההחלטה של העוזר הנוסף היה - - -
<ארבל אסטרחן: זו שאלה של עוזר נוסף או לא עוזר נוסף.
<ארבל אסטרחן: זה לא משנה - - -
מרב מיכאלי: אבל כי זה מוגדר כתנאים.
יואל חסון: כמה "שתו" לנו את הדם על התוספת, ובסוף - - - 2,020 שקלים.
מרב מיכאלי: בגלל שזה מוגדר כתנאים.
מרב מיכאלי: לשר - - -
<ארבל אסטרחן: על הגדלת מספר העובדים – זה משנה אם?
<ארבל אסטרחן: הציבור יודע אם הם עובדי כנסת או עובדי חברי כנסת?
<ארבל אסטרחן: לדעתי, חוץ - - - שדיבר על האבחנה הזאת.
מרב מיכאלי: הם לא יודעים.
<חיים אבידור: גברתי היושבת ראש, אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם.
<חיים אבידור: הנושא של תנאי חברי הכנסת זה מונח שקיים אך ורק בתקציב הכנסת.
<חיים אבידור: הוא לא קיים בחוק.
<חיים אבידור: אנחנו ניסינו לקבוע מספר פעמים פגישות על מנת לשנות את המונח ולא הצלחנו.
<חיים אבידור: אולי אפשר לנצל את המקום הזה על מנת לשנות - - -
מרב מיכאלי: בשביל לעשות גם את זה.
<חיים אבידור: לעשות גם את הדבר הזה.
<חיים אבידור: ואנחנו פתוחים לשנות את המינוח בתקציב הכנסת.
<חיים אבידור: אנחנו פתוחים לשנות את המינוח בתקציב הכנסת למינוח שישרת גם את תיאור התפקיד כפי שהוא, וגם ישקף את ההוצאה בתקציב הכנסת.
<חיים אבידור: ואני אפילו הצעתי שבמקום תנאי חברי הכנסת נכתוב שם: הוצאות פעילות חברי הכנסת או משהו כזה.
מרב מיכאלי: או עבודת חברי הכנסת.
<חיים אבידור: או עבודת חברי הכנסת.
<חיים אבידור: אין לי בעיה.
<חיים אבידור: זה באמת אך ורק בתקציב, ואף אחד לא נחשף למונח הזה, פרט - - -
מרב מיכאלי: כולם נחשפים.
מרב מיכאלי: זה שקוף.
מרב מיכאלי: כך צריך להיות גם – שיהיה שקוף.
<אסף גולדפרב: אוקיי.
<אסף גולדפרב: דבר נוסף: בעצם, אנחנו כן קיבלנו בהסכם האחרון הכרה בוותק שיש לנו בעבר.
<אסף גולדפרב: אם אנחנו נכנסים להיות יועצים, אם אנחנו נקלטים במגזר הציבורי – הוותק שלנו לא נחשב, כי אנחנו לא עובדי מדינה.
<אסף גולדפרב: ויש פה איזה מצב שאנחנו עושים משהו שהוא בשירות הציבורי.
<אסף גולדפרב: גם אם אנחנו לא עובדי מדינה פר-אקסלנס, אבל אנחנו לא יכולים לקבל את הוותק הזה.
<אסף גולדפרב: להכיר את זה במשרות.
<טובי חכימיאן: אם אתם יוצאים החוצה?
<אסף גולדפרב: למגזר הציבורי.
<טובי חכימיאן: אם אתם יוצאים החוצה, למגזר הציבורי, לא מכירים בוותק שלכם - - -
<אסף גולדפרב: לא מכירים בוותק, כי אנחנו לא עובדי מדינה.
<אסף גולדפרב: ויש פה איזו סיטואציה, שבסוף אנחנו עושים עבודה ציבורית.
מרב מיכאלי: שזה מופרך.
<אסף גולדפרב: אנחנו לא עובדים במגזר הפרטי.
<אסף גולדפרב: אנחנו עובדים בעבודה ציבורית.
<אסף גולדפרב: על זה אין ויכוח.
<חיים אבידור: גם אם אתה אקדמאי בדירוג המח"ר?
<אסף גולדפרב: אז אתה מקבל את האקדמאי.
<אסף גולדפרב: לא את השנים שעבדנו פה.
<אסף גולדפרב: יש פה בעיה, ויש הרבה חברים שלי שעבדו פה.
יואב בן צור: יש עוד בעיה: כל אלה שנמצאים כעורכי דין.
יואב בן צור: לא מכירים.
יואב בן צור: אפילו שהם עושים עבודת חקיקה ועבודה - - -
מרב מיכאלי: לא מכירים בזה.
יואב בן צור: גם לא מכירים להם בזה, בוותק שלהם.
יואב בן צור: זה אחד.
<חיים אבידור: זה באמת אבסורד, שצריך לשנות את החוק.
מרב מיכאלי: לכן אמרתי: אנחנו נעשה ריכוז של כל הדברים ונראה איך מתקנים אותם.
<אסף גולדפרב: דבר נוסף זה המכרזים הפנימיים של הכנסת ובשירות הציבורי.
<אסף גולדפרב: שבעצם כן נוכל להיקלט לתוך המכרזים.
<אסף גולדפרב: בטח הפנימיים של הכנסת.
<אסף גולדפרב: גם אם אנחנו לא עובדים, אנחנו עובדים פה.
<אסף גולדפרב: יש לנו ניסיון שכן קשור לכנסת.
<נדב כספי: גם משרות אמון לא יכולים להתמודד בפנימיים.
<טובי חכימיאן: נכון.
<טובי חכימיאן: לא יכולים להתמודד על מכרז פנימי.