GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צחי הנגבי: הפתרון היחיד הוא שתצטרף לקואליציה, ואז כל הוויכוחים האלה לא יקרו.
באסל גטאס: אין כללים?
באסל גטאס: אין תרבות מסוימת שכולם מסכימים עליה?
אברהם מיכאלי: השתלט על הממשלה.
אבישי ברוורמן: מדוע המשילות בישראל היא מהגרועות בעולם – לא המערבי, אלא בעולם השלישי?
מירי רגב: אתה רוצה לפתור עכשיו את בעיית המשילות דרך החוק של תאגידי המים?
יצחק וקנין: זאת לא הוועדה שלך, מה קרה?
יצחק וקנין: מה, את חושבת שמותר לך הכול?
אבישי ברוורמן: אני רוצה לסיים את דבריי.
אבישי ברוורמן: את יכולה לתת לי?
מירי רגב: סיים את דבריך.
יצחק וקנין: תני לו לדבר, עם כל הכבוד לך.
יצחק וקנין: אתם קואליציה - תרמסי אותנו בהצבעות, אבל לא גם בדיבור.
אבישי ברוורמן: המשילות הישראלית זה מה שקורה כאן, ואני רוצה להסביר.
אבישי ברוורמן: מדוע ישראל, בזמן רישוי עסק, אישור בנייה ובשחיתות היא בתחתית העולם השלישי?
אבישי ברוורמן: מכיוון שבכל נושא אין כתובת אחת.
אבישי ברוורמן: כל אחד לוקח לו חלק, לא מתאמים אחד עם השני.
אבישי ברוורמן: אין לי שום דבר מול חברי הכנסת רגב או מצנע.
אבישי ברוורמן: מירי רגב בטח תהיה שרה בכירה, מצנע יהיה שר בכיר, הכול נהדר.
אבישי ברוורמן: כללים אין פה.
אבישי ברוורמן: אני על כבודי מוחל, לא משנה, אבל הכנסת הזאת עוברת על כל הכללים.
אבישי ברוורמן: אין לה כללי משחק.
אבישי ברוורמן: ואני רושם את זה בנקודה הזאת.
צחי הנגבי: יושב-ראש הקואליציה, בבקשה.
צחי הנגבי: מה עמדת הקואליציה?
יריב לוין: עמדת הקואליציה היא להעביר לוועדת הפנים, נוכח עמדת שני שרי הממשלה שמבקשים שהנושא ידון שם, והעובדה שהוועדה עוסקת ומטפלת בכל סוגיית התיאגוד.
יריב לוין: אני גם רוצה לומר בסוגריים שכל תאגידי המים הוא נושא כואב וקשה, והדחייה שמתבקשת במסגרת החוק הזה היא דחייה חשובה שצריך לסיים אותה במהירות, בצורה מסודרת.
יריב לוין: לכן אני מבקש להעביר את זה לוועדת הפנים.
איתן כבל: מה אתה אומר, שברוורמן - - -?
יצחק וקנין: מה שהוא אומר לנו - - -
אבישי ברוורמן: יריב, אם יש דבר אחד שלא נעשה אצלי במהירות הגבוהה ביותר בכל דבר?
אבישי ברוורמן: יש דבר אחד?
יריב לוין: ברגע שהשרים מעוניינים שזה יהיה שם אני לא יכול לייצג עמדה אחרת.
אברהם מיכאלי: אפשר לשמוע את עמדת היועצת המשפטית?
צחי הנגבי: עמדת היועצת המשפטית היא שהנושא הזה יכול להיות בוועדת הכלכלה.
<אתי בנדלר: יכול להיות או צריך להיות?
אברהם מיכאלי: אנחנו כנסת פה, לא ממשלה.
אברהם מיכאלי: אין הפרדת רשויות?
צחי הנגבי: הוועדה סוברנית להחליט את עמדתה.
יצחק וקנין: אם הממשלה היא שמנהלת את העניינים, שתנהל את העניינים.
צחי הנגבי: הממשלה היא בוודאי רכיב מאוד חשוב.
יצחק וקנין: אדוני, אנחנו כנסת.
אבישי ברוורמן: יש בעיה במשילות הישראלית.
אבישי ברוורמן: אין הפרדה בין כנסת וממשלה יותר.
<אתי בנדלר: רק משפט אחד אני מבקשת לומר, שהוא אולי משפט קצת מקומם.
<אתי בנדלר: אבל העובדה שוועדה עוסקת בדיונים יזומים בנושא שהוא בתחום ענייניה של ועדה אחרת לא הופכת את אותה ועדה לוועדה האחראית על הנושא.
<אתי בנדלר: אם היום ועדת הכספים עוסקת באגרת רשות השידור, זה לא הופך את הנושא של רשות השידור לנושא של ועדת הכספים.
<אתי בנדלר: לכן לומר שוועדת הפנים קיימה מספר ישיבות יזומות בנושא הזה, זה לא הופך את זה לנושא שבתחום ענייניה של ועדת הפנים.
באסל גטאס: אפשר אולי לחשוב על משהו מחוץ למעגל?
באסל גטאס: אולי לדחות את ההצבעה.
באסל גטאס: למצוא פתרון.
צחי הנגבי: רוב החברים יכולים להחליט לדחות, אם הם יצביעו.
צחי הנגבי: פניית יו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה, חברת הכנסת מירי רגב – יש פה למעשה שתי הצבעות – להעברת חוק תאגידי מים וביוב מוועדת הכלכלה לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.
יצחק וקנין: אנחנו לא מצביעים.
יצחק וקנין: תצביעו לבד, תעשו מה שאתם רוצים.
צחי הנגבי: תודה, הבקשה נתקבלה.
צחי הנגבי: שניה.
צחי הנגבי: אנחנו עוברים להצבעה השניה.
צחי הנגבי: תרשמי בקשה לרביזיה.
צחי הנגבי: קביעת ועדה לדיון בהצעת חוק תאגידי מים – דחיית מועדים, של חברי הכנסת מירי רגב, יעקב אשר, דוד אזולאי ואברהם מיכאלי.
צחי הנגבי: מי בעד שהוועדה שתדון בהצעה הזאת היא ועדת הפנים והגנת הסביבה?
צחי הנגבי: יש בקשה לרביזיה גם בנושא השני?
צחי הנגבי: עוד חמש דקות הצבעה על הרביזיה.
צחי הנגבי: עוד חצי שעה בדיוק הצבעה על הרביזיה, בשעה 10:55.
צחי הנגבי: על סדר יומנו יש הצעה שהפצנו לחברים ועניינה מספר שינויים בתקנון, שנאספו במהלך הזמן על-ידי הלשכה המשפטית וארבל תסביר אותם אחד לאחד.
צחי הנגבי: אם הוועדה תתמוך בהם נשתדל להשלים אותם עוד לפני תום מושב הכנסת הזה.
צחי הנגבי: זה אומר שצריך להניח אותם ל-14 יום, לחזור, לגמור את הדיון ואת ההצבעה במליאה.
<ארבל אסטרחן: יש פה ארבעה תיקונים שונים שאינם קשורים זה לזה.
<ארבל אסטרחן: הם כולם תיקונים די קטנים.
<ארבל אסטרחן: האחרון, יש לי קצת יותר התלבטויות לגביו, אז עליו אני ארחיב קצת יותר.
<ארבל אסטרחן: האחרים הם באמת יותר טכניים ואני אסביר אחד-אחד.
צחי הנגבי: זהבה כאן רק לעניין של ממלא המקום, אז אולי נגמור ונשחרר אותה.
<אתי בן-יוסף: היא כאן גם לתיקון התקנון.
<ארבל אסטרחן: מנהלי הסיעות היו תמיד שותפים פעילים.
<ארבל אסטרחן: הסעיף הראשון מובא בעקבות דברים שנאמרו פה בוועדה לאחרונה.
<ארבל אסטרחן: אם אתם זוכרים, יושב-ראש הכנסת ביקש להזמין את נשיא המדינה לנאום בט"ו בשבט ואז ראינו שבהתאם לתקנון אין בעצם אפשרות לעשות את זה.
<ארבל אסטרחן: לכן נדרשה אז החלטה פה אחד שסוטה מהתקנון.
<ארבל אסטרחן: מה אומר תקנון הכנסת בהקשר של נאומים במליאה?
<ארבל אסטרחן: הוא אומר שמי שרשאי לנאום זה חברי כנסת ושרים וכן נשיא המדינה בהתאם להוראות כל דין, כשיש סעיפים ספציפיים שמתירים לנשיא לנאום – בפתיחת כנסת, אחרי שהוא נבחר וכו'.
<ארבל אסטרחן: ובנוסף, אומר אותו סעיף, יושב-ראש הכנסת, באישור ועדת הכנסת, יכול להזמין לנאום ראשי מדינה.
<ארבל אסטרחן: גם את זה אנחנו מכירים, אבל לגבי הנשיא – רק לפי כל דין.
<ארבל אסטרחן: מוצע כאן שאולי גם לגבי הנשיא יחול אותו דין של ראשי מדינות, שזה הזמנה של יושב-ראש הכנסת ואישור ועדת הכנסת.
<ארבל אסטרחן: זאת ההצעה הראשונה, שיהיה כתוב: וכן נשיא המדינה לפי כל דין, או בהזמנה של יושב-ראש הכנסת ובאישור ועדת הכנסת.
צחי הנגבי: מה, למשל, המעמד של אנשים שאינם ראשי מדינות מוגדרים?
<ארבל אסטרחן: מה שמוגדר בתקנון זה ראש מדינה, ראש ממשלה או ראש פרלמנט זר וראש ארגון בין-לאומי שישראל חברה בו.
צחי הנגבי: מזכ"ל האו"ם, למשל.
<ארבל אסטרחן: רשימה סגורה.
צחי הנגבי: אבו-מאזן יכול לנאום פה?
<ארבל אסטרחן: דיברו על זה גם ב - - - בכנסת הקודמת הסעיף הזה תוקן.
<ארבל אסטרחן: הוא שונה מאוד.
<ארבל אסטרחן: לא היתה הזכרה לעניין הזה פורמלית.
יצחק וקנין: הוא עדיין לא ראש מדינה.
צחי הנגבי: לכן אני שואל.
צחי הנגבי: ואז זה ידרוש החלטה מיוחדת, אם תהיה אופציה כזאת?
<ארבל אסטרחן: אמרנו, ראש מדינה, ראש ממשלה או ראש פרלמנט.
<ארבל אסטרחן: שוב, אני לא רוצה להיכנס לדוגמה זאת או אחרת.
<ארבל אסטרחן: וראש ארגון בין-לאומי.
צחי הנגבי: אם, למשל, יושב-ראש הרשות הפלסטינית - - -
<ארבל אסטרחן: אני לא רוצה להיכנס ספציפית.
<ארבל אסטרחן: אני לא יודעת להגיד לך כרגע אם הוא ראש מדינה.
צחי הנגבי: ברור שהוא לא ראש מדינה.
צחי הנגבי: נניח שיש הסכם ורוצים להביא אותו.
<ארבל אסטרחן: אם זה לא מישהו שנכנס לרשימה הסגורה הזאת, זאת סטייה מהתקנון שיכולה להתקבל על-ידי ועדת הכנסת.
צחי הנגבי: איפה כתוב שהיא צריכה להחליט פה אחד?
<ארבל אסטרחן: זה כתוב במפורש.
<ארבל אסטרחן: בעבר זה באמת היה נוהג, להחליט פה אחד, והיום התקנון מעגן שהכנסת לא תדון בשום עניין בצורת דיון החורגת מהוראות תקנון זה, אלא אם כן דנה ועדת הכנסת והחליטה על כך בהסכמת כל חברי הוועדה שהשתתפו בהצבעה.
צחי הנגבי: כלומר, זה לא פה אחד מספר החברים אלא מספר הנוכחים.
<ארבל אסטרחן: זאת ההצעה הראשונה, היא גם על דעת יושב-ראש הכנסת, כמובן, כמו כל ההצעות כאן.
צחי הנגבי: יש התייחסות לסעיף הזה?
צחי הנגבי: אנחנו נעבור אחד-אחד ונצביע על הכל בסוף.
צחי הנגבי: יש על זה הערה?
<ארבל אסטרחן: הסעיף השני הוא גם לא משהו בעייתי.
<ארבל אסטרחן: אם אתם זוכרים, לאחרונה תיקנו את התקנון ממש בתיקון שנעשה בכנסת הזאת לגבי הוועדה לבחירת דיינים, בעקבות התיקון לחוק שחייבת להיות לפחות אישה.
<ארבל אסטרחן: היה כאן ויכוח איך להבטיח שתהיה לפחות נציגה אחת ובסוף אותו דיון הוחלט על פרוצדורה מסוימת.
<ארבל אסטרחן: כבר נכנס לתקנון שאם לא נבחרה אישה, תיעשה הצבעה חוזרת.
<ארבל אסטרחן: אם אתה זוכר, חבר הכנסת גפני הציע אז את ההצעה הזאת וזה הנוסח שהתקבל.
<ארבל אסטרחן: אחרי שתוקן התקנון תוקן גם חוק בתי המשפט.
<ארבל אסטרחן: גם שם נקבע שגם בוועדה לבחירת שופטים תהיה לפחות אישה אחת.
<ארבל אסטרחן: צריך עכשיו להתאים את התקנון ולהגיד שאותו מנגנון שקבענו לגבי הוועדה לבחירת דיינים צריך גם להחיל על הוועדה לבחירת שופטים.
<ארבל אסטרחן: בדיוק אותו מנגנון.
<ארבל אסטרחן: זאת ההצעה לסעיף 2.
צחי הנגבי: רק נזכיר, חוק בתי המשפט כבר הגדיר את החובה הזאת ואנחנו צריכים להתאים את עצמנו לחוק.
<ארבל אסטרחן: צריך להיות בתקנון כי לכאורה התקנון אומר ששני אלה שקיבלו את המספר הרב ביותר הם הנבחרים וזה לא המצב.
<ארבל אסטרחן: הפרוצדורה שנקבעה היא שאם לא נבחרה אישה יתקיימו בחירות חוזרות שבהן יוכלו להשתתף רק חברות כנסת שהיו מועמדות בסבב הראשון.
צחי הנגבי: כשמדובר על בחירה של אישה זה רק לגבי נציגי הכנסת?
צחי הנגבי: אם יש אישה מקרב בית המשפט העליון או לשכת עורכי הדין או הממשלה?
<ארבל אסטרחן: לא מספיק.
<ארבל אסטרחן: כתוב בחוק: לפחות אחד מנציגי בית המשפט, לפחות אחד מנציגי הממשלה, לפחות אחד מנציגי הכנסת תהיה אישה.
<ארבל אסטרחן: זה לא משנה שכבר יש נשים.
<ארבל אסטרחן: אחת מנציגי הכנסת, מבין השניים, תהיה אישה.
צחי הנגבי: זאת אומרת, לפחות ארבע נשים צריכות להיות.
<ארבל אסטרחן: אני לא זוכרת אם בשני החוקים הפנו לכל הגופים.
<ארבל אסטרחן: נדמה לי שלא.
<ארבל אסטרחן: אני חושבת שבבתי המשפט אמרו לפחות אחד מנציגי זה וזה תהיה אישה.
<ארבל אסטרחן: בדיינים אני לא זוכרת.
<ארבל אסטרחן: אני צריכה לבדוק את זה, אבל יש אמירה מפורשת לגבי נציגי הכנסת.
<ארבל אסטרחן: גם זה תיקון שהדיון עליו כבר נעשה בפעם הקודמת והוא עכשיו בא להתאים את התקנון לתיקון לחוק האחרון.
צחי הנגבי: יש הערה?
<ארבל אסטרחן: הסעיף השלישי בא בעקבות בקשה של מזכירת הכנסת.
<ארבל אסטרחן: זה גם איזושהי הבהרה.
<ארבל אסטרחן: הוא מדבר על מצב שבו יש הצמדת חוקים בקריאה הטרומית.
יצחק וקנין: כדי שנבין את סעיף 2, בדרך כלל בוועדה למינוי דיינים יש שני חברי כנסת.
<ארבל אסטרחן: בחירה חשאית.
יצחק וקנין: כן, אני מכיר.
יצחק וקנין: אחת חייבת להיות אישה, ממה שאני מבין כאן.
יצחק וקנין: אם הממשלה שולחת מטעמה - - -
<ארבל אסטרחן: זה לא משנה.
<ארבל אסטרחן: כתוב "אחת מנציגי חברי הכנסת".
<ארבל אסטרחן: כתוב בחוק.
<ארבל אסטרחן: זה מה ששאל יושב-ראש הוועדה.
<ארבל אסטרחן: הסעיף השלישי הוא סעיף שבא בעקבות בקשת הבהרה של מזכירת הכנסת.
צחי הנגבי: היום בוועדה למינוי דיינים יושבת אישה מהכנסת?
<ארבל אסטרחן: שולי מועלם.
יצחק וקנין: ואלי ישי מטעם שס.
<ארבל אסטרחן: הסעיף השלישי מדבר על הצמדת חוקים.
<ארבל אסטרחן: מזכירת הכנסת ביקשה להבהיר משהו – היום כתוב שאם יש הצעת חוק בדיון מוקדם והצעת חוק שמוצמדת אליה, יש הסדר שאומר מי מדבר, איך מדברים, הממשלה מביעה עמדה וכו', ואז כתוב: "בתום הדיון תחליט הכנסת אם לאשר את הצעת החוק או להסירה מסדר-היום.
<ארבל אסטרחן: הוצמד לדיון המוקדם בהצעת חוק אחרת, תחליט הכנסת לגביה כאמור בהצבעה נפרדת".
<ארבל אסטרחן: אמרה מזכירת הכנסת שהיא מבקשת להבהיר שההצבעה הנפרדת תתקיים מייד.
<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, שלא יהיה מצב שמצביעים על החוק שעל סדר-היום והחוק שנצמד אליו וכל חיותו באה מהחוק שעל סדר-היום, הוא יגיד: לא, אני בהסכמת הממשלה מבקש לדחות את ההצבעה למועד אחר.
<ארבל אסטרחן: אם נצמדת – עד הסוף.
<רונית חייקין: אפשר להפוך את זה להצעה לסדר.
<ארבל אסטרחן: לגבי הצעה לסדר יש הסדרה מפורשת.
<ארבל אסטרחן: שם כתוב שניהם מסכימים מצביעים פעם אחת על שניהם ואם הוא לא מסכים, תחליט הכנסת על הצעה מקורית ולאחר מכן על הצעת החוק המוצמדת בהצבעה נפרדת.
<ארבל אסטרחן: כלומר, שם ברור שזה ביחד.
<ארבל אסטרחן: היא ביקשה להוסיף את המילים "שתתקיים מייד".
יצחק וקנין: אני לא זוכר בכל הזמן שאני מנהל את הדיונים שאנחנו הפרדנו את ההצבעה.
<ארבל אסטרחן: אני אסביר.
<ארבל אסטרחן: אנחנו מדברים על מצב שאין הצעה לסדר.
<ארבל אסטרחן: הראשון מצביע כהצעת חוק והשני מצביע כהצעת חוק.
<ארבל אסטרחן: האמת היא שהיא ביקשה את זה ממני כבר מזמן ופשוט רשמתי את זה לעצמי.
<ארבל אסטרחן: חיכיתי שתהיה הזדמנות.
<ארבל אסטרחן: היה מקרה אחד שבעקבותיו היא הפנתה את תשומת לבי, שהראשון ביקש להצביע על הצעת החוק שלו והשני שנצמד ביקש לדחות את ההצבעה על הצעת החוק שלו.
יצחק וקנין: מה היה האינטרס שלו?
<זהבה אילני: כי באמצע המליאה השר אמר לו: אני הבטחתי לך, שכחתי, לא הייתי באותו דיון, תדחה את זה ונדבר בוועדת השרים הבאה.
יצחק וקנין: אבל זאת אותה הצעת חוק.
<ארבל אסטרחן: זה גם ככה קורה, כמו שאומר סגן היושב-ראש.
<ארבל אסטרחן: היא ביקשה שתהיה הבהרה ואני לא רואה בעיה לעשות את זה.
<ארבל אסטרחן: זה גם באמת עולה בקנה אחד עם מה שמקובל.
<תמי כנפו: אבל אמרת, ארבל, שגם אם ההצעה הופכת להיות הצעה לסדר והשנייה נשארת הצעת חוק, ההצבעה חייבת להיות - - -
<ארבל אסטרחן: מייד.
<רונית חייקין: אם יש הסכמה לדחות – אפשר, נכון?
<ארבל אסטרחן: שתיהן יידחו.
<רונית חייקין: אם הראשונה היא הצעה לסדר שעברה לוועדה.
<ארבל אסטרחן: אם הראשון מסכים להפוך להצעה לסדר אומר התקנון כך: "אם גם השני מסכים להפוך להצעה לסדר, הכנסת תחליט על שתיהן בהצבעה אחת.
<ארבל אסטרחן: אם השני לא מסכים, תחליט הכנסת על הצעת החוק המקורית ולאחר מכן על הצעת החוק המוצמדת בהצבעות נפרדות".
<ארבל אסטרחן: כאשר מצביעים עליהן כשתי הצעות חוק, חסרות המילים שההצבעה השנייה תתקיים מייד ואלה המילים שמזכירת הכנסת מבקשת להוסיף.
<ארבל אסטרחן: פשוט להגיד: "הוצמד לדיון מוקדם דיון מוקדם בהצעת חוק אחרת, תחליט הכנסת לגביה כאמור בהצבעה נפרדת".
<ארבל אסטרחן: מוצע להוסיף את המילים "שתתקיים מייד".
<ארבל אסטרחן: זאת התוספת.
<ארבל אסטרחן: וזה גם עולה בקנה אחד עם מה שקיים היום במליאה.
<ארבל אסטרחן: אני חושבת שהדברם די ברורים אבל זאת באמת הבהרה.
צחי הנגבי: יש לתיקון הזה הערות?
<ארבל אסטרחן: הסעיף הרביעי הוא לא משהו מאד משמעותי בחיי הכנסת ולגביו יש גם לי קצת יותר התלבטויות.
<ארבל אסטרחן: אני רוצה להציג אותו קצת יותר באריכות.
<ארבל אסטרחן: מדובר בנושא של חסיון פרוטוקולים של ועדות.
<ארבל אסטרחן: היום יש ישיבות שהן חסויות – חוץ וביטחון.
<ארבל אסטרחן: יש פרוטוקולים שברירת המחדל שלהם היא שהם חסויים, שזה חוץ וביטחון, המשותפת לתקציב הביטחון, ועדות המשנה של חוץ וביטחון.
<ארבל אסטרחן: שם, בשביל שזה לא יהיה חסוי, צריך להגיד משהו.
<ארבל אסטרחן: הכלל הוא שזה חסוי וכולם יודעים שזה חסוי ואין בעיה.
<ארבל אסטרחן: יש אפשרות לכל ועדה וועדת משנה להפוך את הפרוטוקול שלה לחסוי.
<ארבל אסטרחן: איך עושים את זה?
<ארבל אסטרחן: יושב-ראש הוועדה מודיע שהפרוטוקול יהיה חסוי.
<ארבל אסטרחן: כתוב שזה יהיה, בין היתר, מעילות מסוימות שקבועות בתקנון, שהן: שמירה על ביטחון המדינה, אינטרסים חיוניים של המדינה או שלום הציבור וביטחונו.
<ארבל אסטרחן: עילה שנייה: הגנה על עניינו של קטין או חסר ישע.
<ארבל אסטרחן: עילה שלישית: לבקשת מי שהשתתף בישיבה, העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום נזק לו או לזולתו.
<רונית חייקין: אבל אם הוא מודיע מראש.
<ארבל אסטרחן: זאת הנקודה.
<ארבל אסטרחן: יושב-ראש הוועדה יכול להודיע שהפרוטוקול יהיה חסוי לגבי הפרוטוקול כולו או לגבי קטע.
דב ליפמן: הוא מחליט לבד?
<ארבל אסטרחן: הוא מודיע לוועדה והוועדה יכולה להפוך את החלטתו.
צחי הנגבי: הוא לא צריך אישור ועדה, אבל אם יש מישהו בוועדה שמתנגד, הוא יכול לבקש שיצביעו.
<ארבל אסטרחן: כמובן, תמיד העקרון הוא של פומביות.
<ארבל אסטרחן: לא נעשה הרבה שימוש בדבר הזה, כמובן, והרעיון הוא שהישיבות הן פומביות.
<ארבל אסטרחן: הישיבות גם משודרות.
<ארבל אסטרחן: לפעמים הופכים פרוטוקול לחסוי והשידור עדיין נמצא.
<ארבל אסטרחן: אנחנו יודעים את זה והפרוטוקול לא מדבר על שידור.
<ארבל אסטרחן: הוא מדבר על הנייר.
צחי הנגבי: זה אומר גם שהיושב-ראש יכול לבקש ששם, למשל, של מישהו יהיה אנונימי.
<ארבל אסטרחן: שם, זהות, מקום מגורים.
<ארבל אסטרחן: נכון, לחסות פרוטוקול או חלק ממנו, כולל גם משפט, מילה או זהות.
<ארבל אסטרחן: כתוב שיושב-ראש הוועדה יכול להחליט על זה, בין היתר מהעילות שאמרתי.
<ארבל אסטרחן: מתי הוא עושה את זה?
<ארבל אסטרחן: כתוב שהוא יודיע על זה ככל האפשר לפני ישיבת הוועדה והוא רשאי להודיע גם במהלכה.
<ארבל אסטרחן: כתוב לנו שהוא רשאי לשנות את קביעתו.
<ארבל אסטרחן: נניח, הוא הודיע מראש שהישיבה תהיה חסויה, הישיבה התחילה ורואים שאין בה שום דבר חסוי.
<ארבל אסטרחן: הוא אומר: אתם יודעים מה?
<ארבל אסטרחן: אנחנו הופכים את הישיבה הזאת ללא חסויה.
<ארבל אסטרחן: במצב כזה אפשר להפוך ישיבה חסויה ללא חסויה רק אם כל מי שדיבר וחשב שהישיבה חסויה – מסכים.
<ארבל אסטרחן: אם כך, אמרנו שיושב-ראש ועדה מודיע לוועדה שהפרוטוקול או חלק ממנו יהיה חסוי, בין היתר מהעילות האלה, לפני או במהלך הישיבה.
<ארבל אסטרחן: קרו מקרים, לא רבים מאד אבל זה התעורר כמה פעמים – לכן ביקשתי ממנהלת מחלקת הפרוטוקולים לבוא.
<ארבל אסטרחן: היא מכירה טוב ממני את הפרטים האלה – שאחרי שנגמרה ישיבת הוועדה והפרוטוקול כבר לפעמים פורסם, פונה מישהו לוועדה, למשל הורה לילד מוגבל, ואומר: תשמעו, אני אמרתי בוועדה את השם של הילד שלי, את השם של המורה שלו, את בית הספר, את העיר.
<ארבל אסטרחן: כל אחד שעושה היום גוגל – לפעמים הוא אומר את זה כמה שנים אחרי – עולה על הפרטים שהילד שלי הוא ככה וככה.
<ארבל אסטרחן: ואני מבקש שתורידו את זה מהפרוטוקול.
<ארבל אסטרחן: לפי התקנון היום אין אפשרות להוריד פרטים מהפרוטוקול אחרי שהסתיימה ישיבת הוועדה.
<ארבל אסטרחן: ניסינו לחשוב איך לעשות את זה.
<ארבל אסטרחן: כמובן שבמקרה כזה העקרון של הפומביות עוד יותר חזק.
<ארבל אסטרחן: הישיבה הסתיימה, כל מי שדיבר ידע שהוא מדבר לפרוטוקול, הפרוטוקול לפעמים כבר פורסם.
<זהבה אילני: האייטם הזה שודר, מה עכשיו?
<ארבל אסטרחן: העניין הוא שחיפוש בגוגל לא מגיע לשידור, אבל הוא כן מגיע לפרוטוקול.
<ארבל אסטרחן: ויש לפעמים כן רצון למחוק את הדברים האלה.
<ארבל אסטרחן: כשפנו אליי יועצים משפטיים או מנהלי ועדות זה בעיקר היה לגבי פרטים של אדם – או רק שם, או שם ועוד כמה פרטים, קהילה שלו, מקום מגורים ודברים כאלה.
<ארבל אסטרחן: ניסינו לחשוב איך לצמצם את זה.
<ארבל אסטרחן: מצד אחד לאפשר את זה, מצד שני לעשות את זה מצומצם.
<ארבל אסטרחן: הנוסח שמונח בפניכם, אבל אני אשמח גם להצעות אחרות – שוב, הוא על דעת יושב-ראש הכנסת – להגיד שאחרי שהסתיימה ישיבת הוועדה, האפשרות לחסות פרוטוקול שלם או חלק ממנו תהיה החלטה של יושב-ראש הוועדה, רק מהעילות שמניתי שזה ביטחון המדינה, הגנה על קטין או חסר ישע או לבקשת מי שהשתתף, אם זה עשוי לפגוע בו, רק מהעילות האלה ובאישור בכתב של יושב-ראש הכנסת.
<רונית חייקין: אבל זה כבר פורסם.
צחי הנגבי: רבותי, זה לא פורסם.
צחי הנגבי: אתם עושים הגדרה גורפת מדי.
צחי הנגבי: רבותי, צריך להבין מה אומר הביטוי "פורסם".
צחי הנגבי: אם היה שידור זה כבר היה, זה יצא לאוויר אבל לא בהכרח חלה הפגיעה שאותה רוצים למנוע כי לא כל העם יושב ומאזין ברוב קשב לשידור.
צחי הנגבי: עיקר העניין הוא שהפרוטוקולים האלה מופיעים באתר של הכנסת.
<ארבל אסטרחן: וגוגל מגיע אליהם.
צחי הנגבי: גם גוגל וגם בכל דרך אחרת.
צחי הנגבי: זה דבר שהוא למעשה עומד לעיון הציבור מכאן ולנצח נצחים.
צחי הנגבי: אלא אם כן באמת היה מקרה שיש בקשה או בקשה מבססת איזשהו הגיון.
צחי הנגבי: אפילו לא אדם שמדבר על עצמו, אלא מישהו אחר הזכיר מישהו אחר במהלך דיון וזה פוגע בפרטיות שלו, בצנעת הפרט או בהקשר כזה או אחר.
צחי הנגבי: אנחנו רוצים לאפשר את המחיקה בדיעבד מתוך פרסום שעדיין תקף.
צחי הנגבי: באינטרנט, כשאדם ייכנס לאתר הכנסת, או דרך גוגל או בכל דרך חיפוש אחרת, ומנועי החיפוש הולכים ומשתכללים ואנחנו מדברים במבט צופה פני העתיד, לא רק לשנה או לחודש, שתהיה אפשרות וארבל תכף תסביר את הטכניקה.
צחי הנגבי: הטכניקה מאד לא פשוטה כי אנחנו מדברים פה על עקרון-על – פומביות הדיון – וחריג שבחריגים שהיום לא אפשרי.
<ארבל אסטרחן: לא יכולתי לתאר את זה טוב יותר.
<רונית חייקין: חברת הכנסת מירי רגב מקיימת המון ישיבות חסויות.
<רונית חייקין: היא פתאום מחליטה - - -
<ארבל אסטרחן: במהלך הישיבה היא מחליטה.
<רונית חייקין: לא, בסוף הישיבה היא מחליטה פתאום שאת הנקודה הזאת – פרוטוקול חסוי.
<ארבל אסטרחן: אחרי הישיבה אין היום אפשרות לעשות.
<ארבל אסטרחן: זה חייב להיות במהלך הישיבה.
<ארבל אסטרחן: "מהלך" הישיבה יכול להיות גם בסוף הישיבה, אבל זה חייב להיות כל עוד הישיבה לא הסתיימה לפי התקנון דהיום.
<ארבל אסטרחן: בשינוי שלי, אחרי הישיבה, בין אם זה דקה אחרי ובין אם זה חצי שעה אחרי, היא תוכל מהעילות האלה ובאישור בכתב של יושב-ראש הכנסת, להוריד פרוטוקול מהאתר או למחוק קטעים בפרוטוקול.
צחי הנגבי: פה נכנסה עוד ערכאה – יושב-ראש הכנסת, שחזקה עליו שתוגש לו בקשה - - -
אורי מקלב: לא היתה אפשרות.
אורי מקלב: גם לא היתה אפשרות ליושב-ראש הוועדה לעשות את זה.
אורי מקלב: שמים עוד חסם.
צחי הנגבי: לא חסם.
צחי הנגבי: עוד אפשרות לעשות במקרים חריגים.
צחי הנגבי: זאת לא החלטה של היושב-ראש.
<זהבה אילני: כל ועדה יכולה?
<זהבה אילני: זה נראה לי יותר מדי גורף לכל הוועדות.
<רונית חייקין: לא מדברים על כל הוועדות.
אורי מקלב: כל הוועדות.
אורי מקלב: גם בוועדה לפניות הציבור זה יכול להיות.
צחי הנגבי: הייתי מבקש ממנהלת מחלקת הפרוטוקולים לחבור אלינו לשולחן.
<שושנה מקובר: שמי שושנה ואני אזכיר את המקום שהיינו בו לפני התיקון האחרון בתקנון.
<שושנה מקובר: באופן כללי אנחנו מאד שבעי רצון מהמצב הנוכחי.
<שושנה מקובר: בפרקטיקה מה שקורה הוא שנחסמה האפשרות בתיקון האחרון לומר דברים שלא לפרוטוקול.
<שושנה מקובר: בדיוני המליאה כולם יודעים שאין אפשרות למחוק מהפרוטוקול.
<שושנה מקובר: המקסימום הוא שחבר כנסת אומר:
<שושנה מקובר: אני מבקש למחוק את הדברים שלי מהפרוטוקול, ואנחנו פשוט רושמים את הבקשה שלו, אבל לא נעשה שום שינוי בתוכן הפרוטוקול.
צחי הנגבי: הוא מבקש אבל זה לא נמחק.
<שושנה מקובר: נכון.
<שושנה מקובר: הבקשה שלו נרשמת.
צחי הנגבי: שם הבקשות הן לא בענייני צנעת הפרט או ביטחון המדינה בדרך כלל, אלא סתם שהוא מתנצל על דברים קשים שהוא אמר.
צחי הנגבי: האם הוא יכול להפעיל האקר שייכנס למחשבים שלכם וימחק את זה?
צחי הנגבי: את לא חייבת להגיב.
אורי מקלב: למה את אומרת דווקא מליאת הכנסת?
אורי מקלב: ואם זה בתוך ועדה?
<שושנה מקובר: אני רוצה להתייחס לזה.
<שושנה מקובר: אני קצת מקדימה ונותנת איזשהו רקע.
<שושנה מקובר: אנחנו נמצאים במקום שגם מבחינה ציבורית אפשר להיות רגועים שמה שנאמר זה מה שנכתב והמסמך שאנחנו רואים, לא נעשו בו תיקונים.
<שושנה מקובר: תגיד ארבל אם זה עדיין קיים – בדרך כלל על הפרוטוקולים צריך להיות כתוב "נוסח לא מתוקן".
<שושנה מקובר: מה זה "לא מתוקן"?
<שושנה מקובר: שלא תוקן בידי אחד הדוברים.
<שושנה מקובר: זו המשמעות.
צחי הנגבי: לא נעשתה הגהה.
<שושנה מקובר: כן.
<שושנה מקובר: אתם רואים את הפרוטוקול.
<שושנה מקובר: הוא אמין, הוא מדויק, הוא משקף בדיוק את מה שנאמר.
<שושנה מקובר: אף אחד לא היה רוצה שפרוטוקולי הכנסת יהיו – אוקיי, לכו תדעו מה היה לפני, באיזו גרסה אני עכשיו ומי ביקש למחוק ולהשמיט.
צחי הנגבי: לפני עשר, עשרים, חמש-עשרה שנה הייתי מקבל אחרי כל דברים שהייתי אומר - - -
<רונית חייקין: בקומה שלוש היית מקבל את זה.
<רונית חייקין: אתה זוכר?
<שושנה מקובר: זה עדיין - - -
צחי הנגבי: זה לא מגיע.
<תמי כנפו: אבל אז אפשר היה לתקן.
<שושנה מקובר: אנחנו מדברים על דיוני המליאה כרגע.
<שושנה מקובר: דיוני המליאה עוברים עריכה נוספת על-ידי מערכת דברי הכנסת.
<שושנה מקובר: לעורך דברי הכנסת יש אפשרות – חבר כנסת יכול לפנות אליו, וזה מופיע בתקנון, במידה והוא סבור שהדברים שלו שובשו או שנפלו בהם שגיאות.
<שושנה מקובר: אבל בשום מצב אין אפשרות לתקן.
צחי הנגבי: לא שולחים אוטומטית לכל חברי הכנסת?
<שושנה מקובר: יש מנגנון טכנולוגי שנקרא "הפצה" או "הסתעפות".
<שושנה מקובר: למטב ידיעתי זה עובד.
<שושנה מקובר: יכול להיות שיש איזושהי תקלה, אבל זה לא במחלקה שלנו.
צחי הנגבי: הם שולחים אוטומטית?
יצחק וקנין: אני הייתי מקבל.
יצחק וקנין: בתקופה האחרונה אני לא מקבל.
<שושנה מקובר: יש הפצה של הקטע הספציפי.
צחי הנגבי: אני הייתי משנה בדיעבד לחלוטין את מה שאמרתי.
צחי הנגבי: הייתי רואה מה בסוף היה הרוב ולפי זה הייתי משנה.
<ארבל אסטרחן: אבל אפשר לתקן את הרישום.
<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, לא את הדברים שאמרת, כמובן.
<זהבה אילני: זה לא שינה את רוח הדברים, אם זאת כוונתכם.
<שושנה מקובר: אני לא יודעת לגבי הדברים האלה.
אורי מקלב: אבל אז יופיעו המילים "פרוטוקול מתוקן", כמו שאומרת גב' מקובר.
<שושנה מקובר: אני מדברת על פרוטוקולי מליאה.
אורי מקלב: נניח ואני תיקנתי איזה הסבר.
צחי הנגבי: כתבת "חמור" ועשית את זה "חמוד".
<ארבל אסטרחן: רק אם רשמו לא נכון את מה שאמרת.
אורי מקלב: ואז יהיה כתוב: פרוטוקול מתוקן.
<שושנה מקובר: סליחה, לגבי השאלה של חבר הכנסת מקלב, כיוון שבדיוני המליאה, במה שנקרא "דברי הכנסת" – הפרוטוקול הרי עובר תהליכים.
<שושנה מקובר: יש פרוטוקול, יוצאת סטנוגרמה ואחרי שזה עובר עריכה והופך למסמך הרשמי של הכנסת, פרוטוקולי המליאה נקראים "דברי הכנסת".
<שושנה מקובר: כשחבר כנסת רוצה לתקן משהו, הוא צריך לפנות רק לעורכת דברי הכנסת.
<שושנה מקובר: זה כתוב בתקנון.
<שושנה מקובר: לשאלתך מה בדיוק ואיך נעשה התהליך הפרוצדורלי של תיקון המליאה, זה משהו שאני לא רוצה להשיב עליו כדי להשיב תשובה מדויקת.
<שושנה מקובר: זה לא בפרקטיקה שלנו.
<שושנה מקובר: אנחנו מדברים כרגע על פרוטוקולי הוועדות.
<שושנה מקובר: גם פרוטוקולי הוועדות, אנחנו יודעים שעברו תהליכים מבחינת הפומביות שלהם.
<שושנה מקובר: בתחילה, בשנים עברו, הם בכלל לא היו פומביים.
<שושנה מקובר: לאחר מכן הפכו פומביים וגם ההגדרה בתקנון הכנסת למה שאנחנו רושמים, גם זה עבר שינוי.
<שושנה מקובר: אם במליאה הכלל היה שצריך לרשום את כל מהלך הדברים, בעבר בפרוטוקולי הוועדות היה צריך לרשום את עיקרי הדברים.
<שושנה מקובר: גם את העניין הזה אנחנו שינינו כי ככל שהציבור הופך להיות מעורב יותר בדיונים של הוועדות - - -
צחי הנגבי: פשוט חייבים להתקדם כי היינו צריכים לסיים עד השעה 10.
צחי הנגבי: מה עמדתך בעניין התיקון?
<שושנה מקובר: אנחנו היינו רוצים לשמר את המצב הקיים, שבו היכולת לשנות פרוטוקול היא המינימום שבמינימום.
<שושנה מקובר: יש יותר מדי גורמים עם כל מיני אינטרסים שמעוניינים לשנות את מה שנאמר בדיון בדיעבד.
<שושנה מקובר: את הפרצה הזאת סגרנו ואנחנו לא רוצים לפתוח אתה.
<שושנה מקובר: אני מציעה מהפרקטיקה שהיכולת לשנות משהו תהיה לא רק מינימליסטית, אני אגיד יותר מזה – רק פרטים שיש בהם כדי לזהות לפי העילות שנאמרו:
<שושנה מקובר: קטין או חסר ישע או מי שיעול להיגרם לו נזק.
<שושנה מקובר: אני לא רוצה להתמודד עם בקשות כגון: תשמיטו את המשפט הזה, זה גורם לי נזק.
<שושנה מקובר: אדוני, היית בדיון של הכנסת, דיון פומבי, ישבו פה שבעים איש ואתה אמרת את זה.
<שושנה מקובר: יש משמעות לדברים שאמרת.
<שושנה מקובר: אנחנו לא יכולים לשנות אותם.
<שושנה מקובר: אם אתה בכל אופן מוכיח לוועדה שיש נזק נרשום את האות הראשונה של שמך.
<שושנה מקובר: נרשום את האות הראשונה של בית הספר של ילדיך.
צחי הנגבי: זאת אומרת, את רוצה להכניס בתיקון כפי שמוצע כרגע עוד הגדרה מגבילה לעניין הנושא שבו ניתן יהיה לעשות.
<ארבל אסטרחן: היא אומרת, לא מכל העילות אלא רק פרטים.
<שושנה מקובר: דיברנו על זה לפני הדיון.
<שושנה מקובר: אני מאד מאד חוששת מפרצה.
צחי הנגבי: לכן הטקסט הזה נראה לך רחב מדי ואת רוצה להגביל.
<שושנה מקובר: אני רוצה שאפשר יהיה לשנות בדיעבד רק את האות הראשונה ולא פרטים אחרים.
<ארבל אסטרחן: אני גם חושבת שצריך לצמצם.
<ארבל אסטרחן: אין לי התנגדות לזה.
<ארבל אסטרחן: זה לא יכול להיות רק שם של בן-אדם.
<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, זה צריך להיות שם ופרטים מזהים.
צחי הנגבי: כל מה שמאפשר זיהויו של אדם.
<ארבל אסטרחן: משהו כזה.