GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איל ינון: מענה לפניות מתחייב אף מכללי הנימוס המקובלים, ותורם לשיפור מעמדה של הכנסת בעיני הציבור.
איל ינון: מאידך, אין לצפות מחבר הכנסת להשיב בכתב לכל פניה המגיעה למשרדו, לעתים בנושאים שבהם הוא כלל אינו עוסק, או כאשר הפניה נשלחה בתפוצה רחבה, לרבות לגורמים האחראים לנושא.
איל ינון: לאור כל האמור, ועדת האתיקה ממליצה כי יושב ראש הכנסת או יושב ראש ועדה מוועדות הכנסת, המקבל פניה הקשורה למילוי תפקידו האמור, ישיב לפניה, תוך פרק זמן סביר.
איל ינון: לענין כלל חברי הכנסת, הקובעים בעצמם את דרך עבודתם ואת התחומים שבהם הם מבקשים לעסוק, אין ועדת האתיקה מוצאת לנכון להמליץ בנושא זה.
איל ינון: עם זאת, מפנה ועדת האתיקה את תשומת לב חברי הכנסת לסעיף" – כך וכך – " לכללי האתיקה - - - שבו נקבע, בין היתר, כי "חבר הכנסת יעשה לטיפוח אמון הציבור בכנסת".
איל ינון: נראה שסיוע לאזרחים ומתן מענה לפניותיהם יכול להועיל לתדמית הכנסת כולה, ולטיפוח אמון הציבור בה.
דב חנין: אני חושב שהניסוח של ועדת האתיקה מ-2004 הוא ניסוח מאוד-מאוד שקול.
דב חנין: מיקי, אני אומר לך באהבה גדולה, כמי שחסיד גדול לענות לכל פנייה, תאמין לי.
מיקי רוזנטל: אני אתן לאחרים להגיב, ואחר-כך אני אנסה להגן על הסעיף הזה.
אורי מקלב: לא ירדתי לסוף דעתך.
אורי מקלב: איזו לקונה מצאת שאתה רוצה לשנות את זה?
אורי מקלב: אני מניח שיכול להיות שיש חברי כנסת שלא מתייחסים בכלל.
אורי מקלב: יכול להיות שהם לא מתייחסים בכלל, אבל הם יכולים לפטור את עצמם מהבעיה הזאת – קיבלתי את פנייתך – כמו שמשרדי ממשלה עונים לנו, ואתה לא זוכה לעוד מענה, כמו בחברות אחרות.
אורי מקלב: העוזר שלי עונה על רוב הפניות: התקבל, אנחנו נטפל בעניין הזה.
אורי מקלב: אתה צריך להבין מהעמדה שלי שאני מקבל פניות רבות בעניינים של השקפת עולם מפלגתיות ואני לא מעוניין להתייחס אליהן, אני לא מעוניין להתייחס, וגם מאנשים מסוימים שפונים אלי בשאלה מה דעתי על נישואים בין בני אותו מין למשל ועוד דברים כאלה ואחרים.
אורי מקלב: יש הרבה נושאים שאני לא מעוניין להביע את העמדה שלי.
אורי מקלב: לתשובה שלי יש משמעות ואני יכול להיות אחרי זה מבוקר עליה מאוד.
אורי מקלב: הפניות אלי לא מעט בעניינים פנים-מפלגתיים רגישים – מדוע אני לא מתראיין לכאן וכאן, למה לא עניתי לאדם על הדברים.
אורי מקלב: אני לא עושה את זה בגלל השקפת עולם, לא בגלל עצלנות או בגלל שאני לא רוצה לעשות את תפקידי.
אורי מקלב: יש פניות שמנסים להכשיל אותי, ואם אני אגיד את העמדה, אחרי זה ישתמשו בה.
אורי מקלב: אני לא מעוניין עכשיו להתעמת ואני לא רוצה להעצים את העניין.
אורי מקלב: בחלק הזה אני צריך לענות לכולם.
אורי מקלב: אם אני מבין אותך נכון, יכול להיות שיש אלה שמתעלמים מבעיה צרכנית.
אורי מקלב: אתה מטפל בזה, אתה לא עונה - - -
איל ינון: גם זה לגיטימי, כי הרי אין הגדרת תפקיד לחבר הכנסת.
איל ינון: חבר הכנסת יכול להגיד מה שדב ייצג פה, את הסיעה ש"חושבת" כך, שזה לא תפקידו להיות נציב תלונות הציבור או שאתה לשכת - - -
אורי מקלב: מה קורה כשקיבלת מכתב מאדם על עוול שעשו לו בחברה סלולרית או דברים כאלה?
איל ינון: יש חברי כנסת שחושבים שהם לא צריכים לטפל בזה.
אורי מקלב: אני מרגיש צורך.
אורי מקלב: מה קורה כשאדם כותב על עוול ששופט עושה לו?
אורי מקלב: הוא שולח לי 400 עמודים על עוול של שופט בפקס.
אורי מקלב: יש לי טלפונים מבית חולים למשוגעים, טלפונים קבועים ללשכה, כל הזמן.
אורי מקלב: אתה לא יודע מה אנחנו עוברים בלשכה - - -
דב חנין: זו מצוקה גדולה מאוד - - -
אורי מקלב: שמים אותם על השתק והם עובדים הלאה וממשיכים.
אורי מקלב: יש כל מיני תובענות וכל מיני רעיונות, אל תשאל מה אנחנו עוברים בעניין הזה.
מיקי רוזנטל: גם אני מקבל לא מעט מכתבים.
מיקי רוזנטל: אני רוצה לומר לכם את הדברים כדלקמן: 1.
מיקי רוזנטל: כל מה שאמרתם אלה דברי חוכמה; 2.
מיקי רוזנטל: מצופה מכל אדם, על אחת כמה וכמה מחברי הכנסת, להשיב לפונים אליו, גם אם הפנייה איננה רלוונטית למעשיו; 3.
מיקי רוזנטל: וזה הדבר המשמעותי ביותר בעיני בסעיף הזה, אנחנו מנסחים את זה על דרך פוזיטיבית, אבל כל הטעמים שאמרת מדוע אתה לא רוצה לענות הם טעמים סבירים, וכתוב שאתה רשאי לבחור מטעמים סבירים שלא לענות, וזה בדיוק העניין.
מיקי רוזנטל: אתה קובע נורמה פוזיטיבית, שראוי שיענו, אבל אתה יכול לבחור שלא לענות.
דב חנין: הנחת העבודה שלך היא, והיא הנחת עבודה מאוד אופטימית, אני מאוד משתדל לעמוד בה, אני רק לא בטוח במאה אחוז שאני מצליח לעמוד בה, שאני באמת מצליח לראות את כל הפניות האלה כדי להחליט באופן סביר או לא סביר אם אני רוצה לענות או לא לענות.
דב חנין: זו הצפה אדירה.
דב חנין: לי כחבר כנסת לפעמים יש תחושה – זו אמירה מאוד-מאוד קשה – שהמערכת לא מתפקדת, והמון אנשים, שנתקלים בחומות או בחלונות סגורים בכל מיני מקומות, בדם לבם כותבים לחבר הכנסת כי הם כבר לא יודעים מה לעשות, ואני לא עומד בזה.
מיקי רוזנטל: דב, בוא נדבר בפרקטיקה, מה אתה עושה ורוב חברי הכנסת עושים.
מיקי רוזנטל: מה אתה עושה?
מיקי רוזנטל: כשזה נוגע לפניות בעניינך או בדברים שמעניינים אותך או שרלוונטיים אליך או שאתה בוחר לטפל בהם, אתה עונה.
מיקי רוזנטל: בעניינים שהם לא בתחום סמכותך, תלונה על משרד אנונימי או גוף ממשלתי, אתה כן טורח לענות – אדוני הנכבד, פנייתך נתקבלה, אבל היא לא בתחום סמכותי.
מיקי רוזנטל: משהו מעין זה, רק בשביל הנימוס.
מיקי רוזנטל: אתה משתדל, גם היום אתה משתדל, וראוי שזו תהיה נורמה.
אורי מקלב: זה נקרא תשובה?
אורי מקלב: זו לא תשובה, זו מריחה.
אורי מקלב: זה לא נקרא תשובה.
אורי מקלב: אתה מסתפק ב"קיבלתי את מכתבך ואני אטפל בעניין"?
מיקי רוזנטל: זו תשובה שאני עונה כשאנשים מתלוננים אלי על פסק-דין בבית משפט.
מיקי רוזנטל: זה חלק מהעניין האזרחי להסביר שאנחנו לא אלה ששופטים, יש בתי משפט במדינת ישראל.
מיקי רוזנטל: ראוי לענות באופן מנומס תשובה קצרה כזאת.
מיקי רוזנטל: אני חושב שזה מה שמתבקש מאתנו, גם אם זה כרוך במאות - - -
אורי מקלב: הוא מצפה ממך שתלך לשופט ותעמיד למשפט את השופט עצמו.
אורי מקלב: אתה רק מרים לו לאנחתה.
אורי מקלב: מה עשית בעניין הזה?
אורי מקלב: לא ביקשתי ממך להגיד שאתה לא מטפל בזה, אני פונה אליך ואני מצפה ממך שתפנה ותראה את העוול הזה.
מיקי רוזנטל: אתה צריך להסביר שאתה חבר כנסת וזה לא בסמכותך בכלל לפנות לשופט ולשנות פסק-דין, יש בשביל זה מערכת ערעור.
מיקי רוזנטל: אם אנחנו לא קובעים את זה ככלל, אנחנו אומרים שחבר הכנסת לא צריך לענות לציבור.
מיקי רוזנטל: בעיני יש בזה טעם לפגם.
דב חנין: אנחנו לא קובעים את זה.
דב חנין: אני חושב שהקו של ועדת האתיקה בהחלטה מ-2004, כך אני מבין אותה, הוא קו שבסופו של דבר יש בו המלצה לחבר הכנסת כחלק מתפקידו לפעול בנושא הזה.
דב חנין: במאבק בין הסיעות בכנסת, בין אלה שאומרים שזה לא תפקידם לבין אלה שאומרים שהם יענו לכל פנייה, הגישה של ועדת האתיקה אומרת:
דב חנין: אנחנו ממליצים כן - - -
איל ינון: ממליצה לענות ולא מחייבת.
דב חנין: ממליצה לענות, בהחלט.
דב חנין: אתה שואל איך זה עובד ברמה המעשית?
דב חנין: אני אגיד לך איך זה עובד ברמה המעשית.
דב חנין: ברמה המעשית ביום שבת – סליחה, חבר הכנסת מקלב - -
אורי מקלב: מוצאי שבת.
אורי מקלב: מוצאי שבת זה גם שבת.
דב חנין: - - אני מקדיש כמה שעות כדי להסתכל על המיילים שלי ולראות את כל הדברים שהתפלקו לנו במהלך השבוע, ואלה המון דברים.
דב חנין: העוזרים שלי הם עוזרים נפלאים, הם אנשים מדהימים, אבל אי-אפשר.
מיקי רוזנטל: אני מבין את המצוקה, אבל ניסיתי להגביל את זה לתחום הפעילות של חברי הכנסת.
מיקי רוזנטל: אני אומר שאתה צריך לענות על דברים שאתה עושה.
מיקי רוזנטל: אתה מחוקק חוק, אנשים שואלים אותך בקשר לחוק הזה, למשמעויות שלו, או שאתה מתבטא בנושא מסוים או פועל בנושא מסוים.
מיקי רוזנטל: אתה לא צריך לענות בקשר לבתי משפט, אתה לא מחויב לענות על מה שעושה ראש הממשלה, רק בקשר לפעילות שלך עצמך.
אורי מקלב: השקפת עולם.
מיקי רוזנטל: אתה יכול לפטור את עצמך.
מיקי רוזנטל: הסעיף הזה פוטר אותך מלענות אם זה טעם שבגינו בחרת שלא לענות.
מיקי רוזנטל: אתה לא רוצה לענות על השקפת עולמך, זכותך.
איל ינון: זה לא פשוט כל-כך, מיקי.
איל ינון: מה פירוש שהוא לא רוצה לענות על השקפת עולמו?
איל ינון: הוא לא נמצא פה כאדם פרטי, הוא נמצא פה כאדם שיש לו השקפת עולם שהוא בא לייצג אותה.
איל ינון: אם הוא לא מוכן לענות על השקפת עולמו, זה לא דבר פשוט.
מיקי רוזנטל: הוא לא מחויב.
איל ינון: הוא לא מחויב, זה בדיוק העניין.
איל ינון: השאלה אם זה טעם סביר שחבר הכנסת אומר: זה השקפת עולם, אני לא עונה בעניינים של השקפת עולם.
דב חנין: מיקי, כאמירה יותר כללית, אתה בצדק אמרת לנו, ואני לגמרי מקבל את הקו הזה כקו הבחנה נכון, שהמטרה של הדבר הזה להיות גם מדריך לנו, חברי הכנסת, אבל גם מדריך לציבור לדעת מה הציפיות הסבירות.
דב חנין: יכול להיות, אני זורק פה כאתגר לייעוץ המשפטי של הכנסת, שצריך לחשוב על ניסוח שאולי יתרגם את הקו הכללי של החלטת ועדת האתיקה, לתרגם אותה לסעיפים אופרטיביים שיעבירו את המסר הזה של ההמלצה ושל הרצון שלנו.
דב חנין: ומצד שני, לא יעמידו בפנינו אתגר שאנחנו לא תמיד נצליח לעמוד בו וגם לציבור יהיו ציפיות בלתי אפשריות.
דב חנין: היתרון הגדול בקודקס הזה שאתה מקדם, שאם נצליח לסיים אותו ולהעביר אותו, יהיה משהו, אני מקווה, שכולנו נתייחס אליו מאוד ברצינות והוא יהיה מאוד-מאוד מחייב.
דב חנין: ככל שיהיו בו דברים שקשה לעמוד בהם, התוצאה תהיה דווקא החלשה של הקודקס הזה.
מיקי רוזנטל: קודם כול, ההצעה מבורכת.
מיקי רוזנטל: אם אפשר לנסח את זה בצורה אחרת, אני לא אתנגד, אבל נשמע קודם כול את ההערות.
<דניאל מילוא: אם אני מנקה את הפניות הקנטרניות – אני מניח שקיימות – ואני מדבר על הפניות הענייניות, אזי האזרח שפונה לכאן, יש לו תחושה שמסביב נחסמו בפניו האפשרויות, והוא פונה בצר לו אל נבחר ציבור: תעזור לי, אני צריך את העזרה שלך.
<דניאל מילוא: נבחר ציבור שלא הגיב, יש בזה, מצד שני, תבינו, פגיעה בדימוי של הבית הזה שאני נושא את עיני אליו.
<דניאל מילוא: לכן אני חושב מה שחבר הכנסת רוזנטל אמר.
<דניאל מילוא: יש פה איזה סייג שאומר: אתה יכול לא לענות, אם כי מאוד הייתי מעדיף שחבר הכנסת מקלב, כשאני פונה אליו, יענה גם על השקפת עולמו, כי אתה יושב פה לא רק בשם מגזר, אתה יושב פה כנבחר בכלל של העם הזה.
<דניאל מילוא: אבל אני לא נכנס לעבודה הזאת, חלילה לי.
<דניאל מילוא: אני חושב שצריך לענות.
<דניאל מילוא: אם פנו בתלונה על שופטים, אף אחד לא מבקש ממך שתלך לשופט ותשנה את פסק-הדין.
<דניאל מילוא: אתה יכול לכתוב לו: תודה על מכתבך, אני מאוד מבין –תגלה אמפתיה – אבל אנא פנה לנציב התלונות על השופטים.
דב חנין: יש הבדל בין ראוי לבין דרוש.
<דניאל מילוא: הנושא שהעלית, נושא של אילוצים פרקטיים, אני מאוד מבין את זה – 500 פניות בשבוע זה לא מתקבל על הדעת, אזי לא הייתי רוצה שאילוצים פרקטיים, שאפשר למצוא להם טכניקות ומתודולוגיות, ישפיעו.
דב חנין: תפנה את דבריך לגברת אסטרחן ולוועדה לסיוע בתחום העוזרים.
<דניאל מילוא: אולי אתה צריך שישה עוזרים.
<דניאל מילוא: אני לא רוצה להיכנס לעניין של תקנים.
דב חנין: זה אתה אמרת.
איל ינון: קודם ניתן לדב שישה עוזרים ואחרי זה נחייב אותו לענות.
<דניאל מילוא: איל, אני לא רוצה שטכנולוגיות ופרקטיקות ישפיעו על מהויות אתיות וערכיות, זאת אומרת, לא נעשה את הסעיף הזה, כי חבר הכנסת חנין לא יכול לענות על 500 פניות.
יפעת קריב: 120 חברי הכנסת לא יכולים לענות, לא רק חבר הכנסת חנין, אף-על-פי שהוא מצטיין, אנחנו חייבים לציין.
יפעת קריב: הוא שם לנו רף גבוה, אבל 120 חברי הכנסת לא יכולים.
<דניאל מילוא: נכון, אבל את לא יכולה להוריד סעיף כל-כך מהותי בקשר עם הציבור, כי טכנית את לא יכולה לעשות את זה.
יפעת קריב: מה לגבי הפייסבוק לדוגמה ומה לגבי ה-אס.
יפעת קריב: אמ.
יפעת קריב: אסים?
יפעת קריב: צריך להתייחס לכול.
יפעת קריב: בפייסבוק אני לא חייבת לענות וב-אס.
יפעת קריב: אסים אני לא חייבת לענות ופניות שמגיעות אלי דרך - - -
מיקי רוזנטל: נכנסת בטרם אמרתי שצמצמנו רק לשני האלמנטים האלה, וגם הם מעוררים קושי, כפי שאת שומעת.
דב חנין: היום אנחנו מקבלים פניות גם בווטסאפ.
מיקי רוזנטל: אני חושב שהפריבילגיה של חבר הכנסת שהפנייה לא תגיע אליו באופן ישיר ובלתי אמצעי.
מיקי רוזנטל: זאת אומרת, היא תגיע אל לשכתו והמערך שאמור לענות ואמון לסנן את הדברים האלה, יסנן אותם, כי זה חלק מהיכולת שלנו לתפקד, שלא נצטרך לענות גם לכל ווטסאפ או לכל אס.
מיקי רוזנטל: אס, ולכן היתה בחירה, והיא לא היתה אקראית, רק בשני האמצעים המקובלים הללו.
<בני שדה: אני רוצה להציע חבר כנסת שקיבל מכתב ופנייה הקשורים למילוי תפקידו ולא פנייה אישית.
<בני שדה: עם זה אפשר יהיה לחיות, וזה גם מתחבר לוועדת האתיקה.
<בני שדה: להוריד את הקטע האישי.
<בני שדה: ואכן מצופה, כאן לא אומרים בדיוק מה לעשות ולא כעבור 14 יום, זה לא לפי התקשי"ר – מצופה מחברי הכנסת – שוב הוויכוח יהיה מהו התפקיד של חבר הכנסת, כדי שאני אדע לבדוק את זה ולראות את זה – בדרך שכל אחד מכם הגדיר.
<בני שדה: כל חבר כנסת הגדיר לעצמו את הדרך שבה הוא ממלא את תפקידו וכל אחד עושה את זה בדרך שונה ואחרת ועל סמך זה הוא גם ייבחר לכנסת הבאה, אני חושב שחבר כנסת שקיבל פנייה – אנחנו לא מעוניינים להפוך אתכם ללשכה לפניות הציבור, אתם לא פנ"צ - - -
יפעת קריב: כרגע כן.
יפעת קריב: חד משמעית - - -
דב חנין: כרגע כן.
מיקי רוזנטל: זו חלק מהבעיה שנוצרה פה.
<בני שדה: יש כאן קטע שהוא קצת מבלבל, כי הפייסבוק נהדר.
<בני שדה: מי שיוצר עניין דרך הפייסבוק, שידע שהוא גם מעמיס על עצמו.
<בני שדה: מי שרוצה לתקשר דרך הפייסבוק ועושה לעצמו מקום לתקשר, שידע שזה המקום שמתקשרים.
<בני שדה: אני לא יכול לשלוח לך ווטסאפ אם אין לך ווטסאפ.
דב חנין: אני מודה בפניך באופן מאוד ישיר והוגן, על השולחן אני אומר את זה, אני משתמש בפייסבוק, אבל השימוש שלי בפייסבוק הוא הפוך לגמרי למה שאתה מציע.
דב חנין: בכל יום בממוצע אני מקדיש לפייסבוק שלי לא יותר מארבע דקות.
דב חנין: אני כותב משהו, שולח לעולם ומקווה שיהיה טוב.
דב חנין: אין לי זמן להתעסק בזה יותר.
דב חנין: אני אאבד את דרכי לגמרי כחבר כנסת אם אני אכנס לפייסבוק ואראה מה קרה לזה אחר-כך.
דב חנין: האם אתה יודע כמה תגובות יש על כל דבר שאנחנו כותבים, והן כולן ענייניות?
דב חנין: יש כאלה שבעד ויש כאלה שנגד.
<בני שדה: אני אומר שזה מה שאנחנו יוצרים.
<בני שדה: בפייסבוק אנחנו משתמשים ויוצרים אותו.
מיקי רוזנטל: אתה לא מצפה שנכלול גם בפנייה בפייסבוק לחייב תשובה בפייסבוק.
<בני שדה: לא.
<בני שדה: אני רוצה להציע במקום פנייה אישית, פנייה הקשורה במילוי תפקידו.
מיקי רוזנטל: זה לא מסייע לנו בדבר, כי הוויכוח הוא מה קשור במילוי תפקידו.
מיקי רוזנטל: אני רוצה לעורר מינימום אנטגוניזם.
מיקי רוזנטל: עצם העובדה שאנשים פונים ולא זוכים לתשובה וזה מעורר ביקורת על חברי הכנסת, המצב לא טוב בעיני.
מיקי רוזנטל: שמעת עכשיו גם את הצד השני, שזה נהיה כמעט בלתי אפשרי.
מיקי רוזנטל: בזה שנכתוב סעיפים יפים ואחר-כך לא נוכל לעמוד בהם, נעשה רק נזק.
<בני שדה: לכן להוריד את הפנייה האישית, ותהיה פנייה שקשורה למילוי תפקידיך.
<בני שדה: אם פונים אליך כיושב-ראש ועדה - - -
מיקי רוזנטל: איך אני אסביר לציבור מהו תפקידי?
מיקי רוזנטל: תפיסת תפקידי כחבר כנסת היא לא כמו תפיסת חבר הכנסת מקלב.
מיקי רוזנטל: לחבר הכנסת מקלב יש תפיסה שונה מהתפיסה שלי, אז מה נכון?
יפעת קריב: 100,000 איש לפחות הצביעו בעדך, ל-100,000 איש יש 200,000 דברים שהם צריכים.
אורי מקלב: גם לא לזה הוא התכוון.
אורי מקלב: ב"תפקידו" הוא התכוון לדבר שהוא מתעסק בו.
יפעת קריב: כנראה נכנסתי באמצע דיון סוער.
יפעת קריב: יושבים פה היועצים המשפטיים ואני חושבת שאנחנו צריכים לעצור, לאו דווקא בדיון הזה, ולהתייחס לכל הנושא של פניות ציבור.
יפעת קריב: אנחנו עושים כללי אתיקה לחברי הכנסת ואני חושבת שבכל המגזר הציבורי יש בעיה בנושא של פניות ציבור.
יפעת קריב: הלוא מרבית הפניות שלי הן לאחר שהמוסד לביטוח לאומי לא ענה להם, לאחר שהקרן לניצולי שואה לא ענתה להם, לאחר שמשרד החינוך לא ענה להם.
יפעת קריב: אם מדברים על כללי אתיקה, כולנו צריכים רגע אחד לעצור ולדבר על הנושא של פניות ציבור.
יפעת קריב: דרך אגב, גם האזרחים – אזרח לא יכול לפנות ל-120 חברי הכנסת ולשבעה משרדי ממשלה תוך כדי שהוא מנהל תיק בבית משפט.
יפעת קריב: משהו בנושא של פניות ציבור איבד פרופורציות במדינת ישראל, גם מהצד של הלקוחות והפונים וגם מהצד שלנו.
יפעת קריב: חברי הכנסת הפכו להיות לשכות לפניות ציבור, ולדעתי זאת לא המטרה של חברי הכנסת.
יפעת קריב: אני רק אומרת את זה בסוגריים.
מיקי רוזנטל: לא בסוגריים, זה לב העניין או לב הוויכוח פה.
מיקי רוזנטל: אני מציע שננסה לאמץ את הרעיון של דב, ושרוח הדברים תצטמצם לפנייה מינימלית שעוסקת בעניינים של חבר הכנסת.
מיקי רוזנטל: אני לא יודע איך לנסח את זה.
איל ינון: השאלה, האם אתם לא רוצים שננסח את זה כ-good practice, אבל לא כחובה אתית?
מיקי רוזנטל: אנחנו חלוקים פה.
מיקי רוזנטל: אני חושב שכן צריך חובה, אבל שלחבר הכנסת יהיה בעניין הזה שיקול דעת נרחב מאוד להחליט למה הוא עונה ולמה לא.
דב חנין: תכתבו שתי גרסאות.
יפעת קריב: חבר הכנסת הוא מחוקק, יש לו עבודה פרלמנטרית.
יפעת קריב: פניות הציבור שקשורות לחקיקה ולעבודה פרלמנטרית, חובתנו לענות, לפניות ציבור שקשורות למקצועיות של עובדים סוציאלים לא חובה.
יפעת קריב: אל תשים הכול, תגדיר את התפקיד שלו.
יפעת קריב: מתוך הגדרת התפקיד - - -
איל ינון: הבעיה שאין הגדרת תפקיד לחבר הכנסת.
איל ינון: זה חלק מהוויכוח.
יפעת קריב: אנחנו מחוקקים.
יפעת קריב: בינינו, אם נלך על הקו של חברי הכנסת, תפקידנו הוא לחוקק.
יפעת קריב: יש עבודה פרלמנטרית - - -
איל ינון: יש גם הכובע שלכם בתפקיד פיקוח על הממשלה, על משרדי הממשלה.
איל ינון: זה מורכב יותר.
איל ינון: יש דיונים אין-סופיים גם בתיאוריה באקדמיה וגם פה בחיים המעשיים, מה תפקידו של חבר הכנסת.
איל ינון: הוא מעולם לא הוגדר בשום מקום.
יפעת קריב: על זה צריך ללכת.
איל ינון: יכול להיות שזה היה צריך להקדים את כללי האתיקה.
יפעת קריב: יחד עם חוקה לישראל.
מיקי רוזנטל: הנימוס האלמנטרי הבסיסי ביחסים שבינינו לבין הציבור מחייבים שתהיה אמירה שראוי לענות.
<דניאל מילוא: מה שאיל אמר, שזה היה צריך להקדים את כללי האתיקה.
<דניאל מילוא: כשעושים קוד אתי או כללי אתיקה לארגון או למקצוע או לפרופסיה, השאלה הראשונה זה מה שהגשש אמר – מי אני, מה אני.
<דניאל מילוא: מה.
<דניאל מילוא: בתהליך אנחנו שואלים מיהו חבר הכנסת האידיאלי, מה תפקידו.
יפעת קריב: זה יוצר את הפער ולכן הציבור כל כך מאוכזב, כי אין הגדרת ציפיות.
אורי מקלב: מה שאמרת זה בדיוק הפוך מהמשמעות של הסעיף.
אורי מקלב: הרי דיברת על הדימוי של חבר הכנסת וכאן אתה מדבר על החובה של חבר הכנסת.
אורי מקלב: והסעיף הזה בא להטיל חובה על חבר הכנסת, ובאמת חבר הכנסת רוזנטל רוצה להביא את זה כחובה, אבל גם הוא לא התכוון לכל רוחב הדברים, הוא התכוון בתפקידים שאתה מתעסק.
אורי מקלב: כשאתה מחוקק חוק ואתה לא עונה למי שפונה אליך בעניין הזה, אתה פוגע בו.
מיקי רוזנטל: אני רוצה שזה יהיה מאוד בהיר וברור גם לציבור, לא לעורר ציפיות יתר של הציבור, שהיום הוא מצפה מאתנו לענות לכל מכתב.
מיקי רוזנטל: רציתי דווקא לצמצם את הדבר הזה, אבל כן לקיים איזו חובה.
מיקי רוזנטל: אני חושב שזה די ברור.
אורי מקלב: התחנכתי באסכולה שלפעמים כשלא עונים, זו גם תשובה.
אורי מקלב: בחיי היום-יום, בתורה שבעל-פה, אני לא עונה.
אורי מקלב: אדם יכול לפנות אלי או להתקיף אותי, ואני לא עונה, וזה גם חלק מדרך חיים.
אורי מקלב: בעבודתנו יש רגישות יתר.
אורי מקלב: אני מבין שבעקבות הדיון הזה התבטל החוק שלך על נושא חניה של נכים - - -
מיקי רוזנטל: לא, לא, זה לא שייך.
מיקי רוזנטל: חברת הכנסת קארין אלהרר לא הצליחה להגיע - - -
אורי מקלב: נדמה לי שגם אתה - - -
מיקי רוזנטל: אני מיוזמי החוק הזה.
אורי מקלב: אני רוצה לקחת את זה לנקודות הכי רגישות.
אורי מקלב: למשל בחוק הזה שנותן זכויות לנכים על מקומות חניה של פריקה וטעינה, רציתי לעשות הגבלה בחוק הזה, דהיינו, שלא יכול להיות שכל החניה של פריקה וטעינה תתמלא על-ידי רכבים של נכים, משום שבסוף איבדנו את כל המהות של פריקה וטעינה ונכים יחנו שם.
אורי מקלב: אני מחר מקבל פנייה או התקפה מנכה שמרגיש נפגע מההערה שלי שאמרתי שם.
אורי מקלב: יכול להיות שאני צריך להסביר לו, ולעתים מנוסח המכתב אני לא חושב שאני צריך להסביר.
אורי מקלב: אני יכול לכתוב – קיבלתי את פנייתך.
אורי מקלב: הוא כתב את זה ברוגז, אני חושב שאני לא יכול להתבטא בכתב, להסביר לו את כל הסיבות שהביאו אותי להתנגד וכאילו פגעתי בנכים.
אורי מקלב: לא סתם אמרתי את זה, זו דוגמה שהיתה היום, ונכים לפעמים יודעים לענות, ולפעמים אני לא רוצה לענות.
אורי מקלב: אני צריך לבוא לוועדת האתיקה ולהסביר אפילו שזה במסגרת תפקידי ולאור ההערה שלי בוועדה?
אורי מקלב: זה חלק מהטקטיקות שלנו בעניין הזה.
מיקי רוזנטל: ננסה לראות אם אנחנו יכולים לפתור את הבעיה בניסוח אחר, את הבעיה שהעלית פה, את הדיכוטומיה בין הראוי, שחברי הכנסת יענו, לבין - - -
דב חנין: עוד שיקול אחד שצריך להביא בחשבון – אני מתנצל שאני מוסיף פה עוד דבר לקראת הסיום – זה לא לסתום את ועדת האתיקה.
דב חנין: פניות ציבור זה הממשק הכי רגיש, צודק חבר הכנסת רוזנטל, זו באמת הדרך שבה אותו אזרח רואה אותנו.
דב חנין: עזוב אותו מהטלוויזיה, הוא כתב מכתב, זה הדבר המעניין, אבל הממשק הזה הוא ממשק מאוד-מאוד מסיבי.
דב חנין: אנחנו מדברים על מאות פניות בשבוע.
דב חנין: מאות פניות בשבוע זה מאות אנשים שיכול להיות מצב שלא קיבלו תשובות.
דב חנין: אני לא אומר לגבי כל חברי הכנסת, אבל יכולים להיות מצבים, ואז אנשים יציפו את ועדת האתיקה וחברי כנסת יצטרכו לבוא ולהסביר האם הם שקלו ומה השיקול והאם זה סביר או לא סביר.
דב חנין: אנחנו מייצרים פה רמת ציפיות מאוד-מאוד קשה לביצוע, במיוחד כשלדעתי הקודקס החדש הזה, המקיף, כן יוצר יותר עבודה לוועדת האתיקה.
מיקי רוזנטל: נראה את הנוסח ואז נחליט.
מיקי רוזנטל: הבנו שאנחנו מתקשים להגיע פה להסכמות, וגם הבעייתיות מובנת.
מיקי רוזנטל: נראה אם אנחנו יכולים להתגבר על זה.
אורי מקלב: הסעיף בפרק ה', האם בסוף התקבל מה שכתוב בחוברת או התיקון?
<ארבל אסטרחן: איזה סעיף?
אורי מקלב: סעיף 19(ב).
<ארבל אסטרחן: מה שבדף.
אורי מקלב: דהיינו, שחבר הכנסת יסתייע בעוזרים.
אורי מקלב: כשחבר הכנסת רוזנטל קרא, לא שמעתי שהוא קרא את הסעיף.
<ארבל אסטרחן: הוא קרא את זה בישיבה הקודמת.
מיקי רוזנטל: קראנו את זה בישיבה הקודמת.
<ארבל אסטרחן: זה סוכם בישיבה הקודמת.
אורי מקלב: זאת אומרת, זה רק "לצורך מילוי תפקידו".
אורי מקלב: זה הנוסח שהתקבל.
מיקי רוזנטל: אם אין הערה חשובה בעניין הזה, אני רוצה להמשיך, כי הרי הנושא נשאר פתוח.
<גליה שגיא: לא לנוסח.
<גליה שגיא: אני רוצה שוב להדגיש מה שאנחנו מדגישים בכל ישיבה, שהכללים חייבים להיות מגובים בחוברת.
<גליה שגיא: מועד סביר, טעמים סבירים – אתם רואים את הדיון המרתק הזה, כמה כל אחד לוקח את זה לכיוון שלו, ואנחנו אומרים מההתחלה: הטמעה, הטמעה, הטמעה.
<גליה שגיא: הטמעה חייבת להיות בכללים או בצורת חוברת, דילמות, כי 120 חברי הכנסת, כל אחד יפרש את זה אחרת.
<גליה שגיא: זאת הבעיה.
מיקי רוזנטל: ברור.
מיקי רוזנטל: אנחנו ב"נייר מכתבים".
מיקי רוזנטל: "25(א) חבר הכנסת רשאי להשתמש בנייר מכתבים הנושא את תוארו כחבר הכנסת, או את כותרת הכנסת או מוסד של הכנסת, או בסמל המדינה או בסמל הכנסת, רק לצורך מילוי תפקידיו כחבר הכנסת.
איל ינון: הסעיף הזה נראה לי נכון וראוי, אני רק לא בטוח שהוא נמצא בפרק הנכון, כי הפרק עוסק בקשר עם הציבור, ודווקא פה, המכתבים המדוברים, הם דווקא לא מול הציבור, אלא בענייניו האישיים של חבר הכנסת.
איל ינון: לכן אני רוצה ברשותך שארבל ואני נמצא את המקום הנכון לשבץ את הסעיף הזה.
<ארבל אסטרחן: אין מקום אחר, יכול להיות שצריך לשנות את הכותרת של הפרק.
מיקי רוזנטל: "(ב) חבר הכנסת רשאי לציין בנייר המכתבים שלו תואר שניתן לו כדין לרבות תואר הנוגע להשכלה גבוהה, לסמיכה לרבנות או לתפקיד בכיר בצבא.
<דניאל מילוא: יש לי הערה קטנה.
<דניאל מילוא: אני מציע, על רקע מקרים שהיו בעבר, להוסיף שהתואר הוענק על-ידי מוסד מוכר.
איל ינון: כתוב "ניתן לו כדין".
מיקי רוזנטל: תסבר את זה בדוגמה בבקשה.
מיקי רוזנטל: אולי לא ירדתי לסוף דעתך.
<בני שדה: לא ד"ר מאוניברסיטת לטביה.
<דניאל מילוא: יש מל"ג, יש במדינת ישראל גופים – אולי זה לא המל"ג ואני טועה – שמכירים במוסדות שכן יכולים לתת תארים ולא יכולים לתת תארים.
מיקי רוזנטל: לכן כתבנו "כדין".
איל ינון: זו הכוונה ב"כדין".
<דניאל מילוא: זה עונה על זה, איל?
מיקי רוזנטל: לדעתי כן.
אורי מקלב: אם כבר יכולה להיות בעיה זה בתואר רב.
איל ינון: היום אנשים מכונים "רב" בלי שיש להם בהכרח סמיכה.
אורי מקלב: יש להם סמיכה, אבל לא ממוסד מוכר.
<קריאה: פונים אליו "כבוד הרב", אבל הוא לא כותב את זה במכתב.
איל ינון: אנשים גם כותבים במכתב.
אורי מקלב: שר החינוך קורא לעצמו "הרב שי פירון".
אורי מקלב: אני לא יודע, יכול להיות שהוא מוסמך.
איל ינון: הנושא הזה עלה.
מיקי רוזנטל: היתה על זה תלונה, לדעתי.
איל ינון: הנושא הזה עלה, והוא טוען שיש לו סמיכה לרבנות.
<דניאל מילוא: יש לא מעט פרופסורים, שהם לא פרופסורים, הם דוקטורים, והם מחזיקים בתואר פרופסור, כי הם לימדו איזה סמסטר או שניים בארצות-הברית, ששם כל אחד נקרא my professor.
<דניאל מילוא: זה עלה ברפואה בהר"י.
<דניאל מילוא: בהסתדרות הרפואית זה עלה חזק מאוד.
איל ינון: זה עולה גם במשפטים.
איל ינון: אני חושב ש"ניתן לו כדין" זה מספיק.
אורי מקלב: אם כבר נייר מכתבים, נייר מכתבים זה בסדר, אבל איפה כתוב שהוא לא רשאי להשתמש בתארים שאין לו?
אורי מקלב: דווקא הייתי מציין בחלק מכללי האתיקה - - -
איל ינון: לא לסייג את זה רק לנייר מכתבים אלא בכלל?
אורי מקלב: שלא יעשה שימוש בתואר שאין לו.
אורי מקלב: נניח הוא כותב על עצמו שהוא פרופסור והוא לא פרופסור, או שיש בדפי הפייסבוק שלו.
אורי מקלב: כאן האתיקה יותר חשובה.
מיקי רוזנטל: זו הערה משמעותית.
מיקי רוזנטל: יכול להיות שצריך לשנות את שם הפרק הזה, ואז זה גם יכלול את ההערה הנכונה.
אורי מקלב: כשנכנסתי לכנסת שאלו אותי מה ההשכלה שלי.
אורי מקלב: לא כתבתי שאני רב, אבל כתבתי שלמדתי סמיכה לרבנות ובסוף לא עברתי את המבחנים.
מיקי רוזנטל: הערה מאוד נכונה.
איל ינון: אני אביא דוגמה מדברים שעלו.
איל ינון: הכנסת מבקשת מחברי הכנסת את קורות החיים שלהם, על מנת להכניס את זה לאתר הכנסת, והיו מקרים בעבר שקורות החיים לא תאמו ל"שניתן כדין"- -
אורי מקלב: בוגר תואר ראשון ואין לא תואר ראשון.
איל ינון: - - והיו עם זה מבוכות ובעיות, ולכן טוב להרחיב באמת לא רק לנייר המכתבים אלא באופן כללי.
מיקי רוזנטל: הערה מאוד נבונה.
<גליה שגיא: זה צריך להיכנס להתנהגות הולמת.
<ארבל אסטרחן: זה ייכנס להתנהגות הולמת.
<בני שדה: זה מצג שווא.
מיקי רוזנטל: יכול להיות שצריך לשנות את כל שם הפרק.
מיקי רוזנטל: העיקרון מקובל על כולם.
מיקי רוזנטל: שימוש בתואר "26.
מיקי רוזנטל: חבר הכנסת לא ישתמש במכתביו או באופן אחר בתואר תפקידו, בקשר לעניין פרטי או לעיסוק כלשהו, אלא רק בקשר למילוי תפקידיו כחבר הכנסת.
איל ינון: רצינו להוסיף פה, בעקבות כל מיני מקרים ותלונות, "ולפעילותו הציבורית והפוליטית".
מיקי רוזנטל: שמותר לו.
איל ינון: שמותר לו בפעילות הציבורית והפוליטית.
איל ינון: כלומר, עוד יותר לאבחן בין העניין האישי לבין העניין שהוא אפילו יותר מחבר כנסת.
איל ינון: כאיש ציבור הוא יכול להשתמש.
אורי מקלב: היתה לי פנייה מקופות הגמל שהכנסת מפרישה אליהן, רצו פרטים.
אורי מקלב: אמרתי למי שפנה שישלח כפרטי שלי, אומנם זה קשור לקופת גמל של הכנסת, אבל אני לא יודע אם הוא שולח לא רק עם המעטפה, אפילו לא בתוך הדואר.
אורי מקלב: זה כבר טעם אישי של זהירות של כל אחד.
אורי מקלב: כאן הכוונה בעיקר לא להשתמש בדברים פרטיים שלך, גם בקופת החולים שלך - - -
איל ינון: כן, זאת הכוונה.
מיקי רוזנטל: זאת בדיוק הכוונה, ועל זה יש לא מעט תלונות.
אורי מקלב: גם אם אתה לא שם את הסמל, אפילו בבול של הכנסת אתה לא יכול להשתמש - - -
<ארבל אסטרחן: זה הסעיף הבא, סעיף 27.
מיקי רוזנטל: הערות לדבר הזה?
מיקי רוזנטל: אין.
יפעת קריב: מה שאמרת תוסיף, את הפוליטי ציבורי.
איל ינון: להרחיב שאפשר להשתמש בדבר הזה לפעילות ציבורית פוליטית.
יפעת קריב: לא אפשר, חייבים.
יפעת קריב: אחרת, אתה מטעה את הציבור אם אתה עושה פעילות פוליטית או ציבורית ואתה לא רושם שאתה חבר כנסת.
מיקי רוזנטל: ההערה מקובלת על כולם.
מיקי רוזנטל: שימוש בדואר "27.