GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם מיכאלי: לא רוצים שבית המשפט יעלה - - -
צחי הנגבי: היו כבר ערעורים לבית-המשפט על החלטות של ועדת הכנסת.
אורי מקלב: מבחינתנו, זה לא קיים.
אורי מקלב: מבחינתנו, זה לא הליך תקין.
<ארבל אסטרחן: היה למשל שם שלא אושר בוועדת הכנסת: "הציונות הדתית".
<ארבל אסטרחן: אם אני לא טועה, כשאפי איתם ויצחק לוי התפלגו מהמפד"ל, הם רצו להיקרא "הציונות הדתית" או משהו כזה.
ירדנה מלר-הורוביץ: היה ולא אישרו.
<ארבל אסטרחן: היתה לזה הרבה התנגדות.
<ארבל אסטרחן: אמרו שהם לוקחים שם שמייצג פלג שלם.
<ארבל אסטרחן: ועדת הכנסת לא אישרה, ובסוף הם נתנו שם אחר: "ציונות לאומית דתית".
אברהם מיכאלי: זו האינסטנציה האחרונה בקביעה.
צחי הנגבי: בכנסת.
<ארבל אסטרחן: גם היום הסמכות היא של ועדת הכנסת לקבוע שם.
מאיר שטרית: מצד שני, נניח שעכשיו סיעת ש"ס – וזה סתם.
מאיר שטרית: חלילה אני לא אומר - - -
אורי מקלב: מעניין שכל אחד מביא מעולם הדמיון- - -
רוברט אילטוב: "התנועה" היא דוגמא טובה יותר.
<קריאה: כל הדוגמאות תיאורטיות.
מאיר שטרית: סיעת ש"ס.
צחי הנגבי: תדבר על "התנועה".
מאיר שטרית: נניח שב"התנועה" ארבעה חברים רוצים להתפצל מהתנועה – אני אומר את זה כדי שלא יחשדו בכשרים – ארבעת החברים האלה רוצים לשמור על שם התנועה.
מאיר שטרית: אז למה - - -?
<ארבל אסטרחן: איזה מפלגה הם ייצגו?
מאיר שטרית: "התנועה".
<ארבל אסטרחן: הם לא יכולים.
<ארבל אסטרחן: הם אלה שעוזבים.
<ארבל אסטרחן: הם צריכים עכשיו להקים מפלגה.
<ארבל אסטרחן: הם לא יכולים להגיד לשניים שנשארים "אין לכם מפלגה".
מאיר שטרית: היום אפשר.
צחי הנגבי: אי-אפשר.
<ארבל אסטרחן: הם לא לוקחים אתם את המפלגה.
מאיר שטרית: לא את המפלגה – את השם.
יריב לוין: לא תוכל, כי ועדת הכנסת לא תאשר לך את זה.
מאיר שטרית: אבל היום אפשר.
<ארבל אסטרחן: היום, כן.
מאיר שטרית: לפני התיקון, אפשר.
אורי מקלב: עד היום היית יכול לקרוא "סיעת התנועה" ולא "מפלגת התנועה".
מאיר שטרית: לפני התיקון, היה מותר לעשות את זה.
אורי מקלב: לא תוכל לקרוא לזה "מפלגת התנועה".
יריב לוין: המצב היום הוא שבלי התיקון אין איסור מפורש, --
יריב לוין: --אבל יש איסור הלכה למעשה, כי כשזה יבוא לפה יגידו שתהיה הטעייה; הרי מה יקרה?
יריב לוין: אם נניח מחר מבקר המדינה מפרסם דו"ח על המפלגה, אז אתה נקרא "סיעת התנועה" עם ארבעה אבל הדו"ח על המפלגה הוא על המפלגה של השניים וכן הלאה כשיש להם אותו שם.
<ארבל אסטרחן: זה ממש נועד למנוע בלבול.
יריב לוין: זה ברור שזה מצב בלתי-אפשרי.
צחי הנגבי: אבל מה שמעלה מאיר זה מצב מעניין.
צחי הנגבי: בהקשר של מפלגת ה"תנועה", ככל הידוע לי, מפלגת התנועה - - -
<ארבל אסטרחן: אין מפלגה כזו.
<ארבל אסטרחן: יש מפלגת "חץ".
צחי הנגבי: אין מפלגה?
צחי הנגבי: לא נרשמה מפלגה?
מאיר שטרית: עוד לא.
<ארבל אסטרחן: מפלגת "חץ" היא שהגישה את הרשימה שנקראה "התנועה" שהפכה לסיעת "התנועה".
מאיר שטרית: אני עכשיו חתום ובא כוח "חץ".
צחי הנגבי: מעניין.
צחי הנגבי: אז אני לא אשאל את השאלה כי חשבתי שזו מפלגה שרשומה.
צחי הנגבי: אין לה מוסדות.
מאיר שטרית: בדרך.
ירדנה מלר-הורוביץ: מפלגת מדף.
צחי הנגבי: בהנחה שלא יהיו לה מוסדות, כי יש הרבה מפלגות בלי מוסדות, --
צחי הנגבי: --גם אם החברים בה הם רוב הסיעה הם תקועים ולא יכולים להתפלג מהמפלגה ולקבל את השם.
מאיר שטרית: יכולים ורק לא יכולים לקחת את השם.
צחי הנגבי: אם היה מוסד, המוסד יכול להחליט על פילוג.
יריב לוין: המייסדים יכולים לקבל החלטה כזאת.
יריב לוין: יש לך מייסדים שרשומים.
מאיר שטרית: ברשם המפלגות.
מאיר שטרית: הם היחידים שיכולים.
צחי הנגבי: מי זכאי להחליף את זהותם של המייסדים האלה?
מאיר שטרית: בתקנון המפלגה כתוב.
צחי הנגבי: כל מפלגה על-פי התקנון שלה.
צחי הנגבי: זה לא תקנון אחיד?
יריב לוין: לא, זה לא אחיד.
יריב לוין: זה תלוי בתקנון.
<ארבל אסטרחן: אגב, אני רק רוצה להבהיר שזה חל רק על התפלגות שהיא של שליש ולא על התפלגות של סיעה שמלכתחילה הוגשה על-ידי כמה מפלגות כמו "דגל" ו"אגודה" למשל ששם אין שאלה בכלל מה השם.
אורי מקלב: כן קיים מה השם.
אורי מקלב: נניח שהרוב ב"דגל התורה" ירצו לפרוש ולקחת את "דגל התורה".
יריב לוין: זה חל גם עליכם.
אורי מקלב: כדוגמא: שתי סיעות ומפלגה אחת, "דגל התורה" ו"אגודת ישראל".
אורי מקלב: ל"דגל התורה" יש שלושה חברים ושניים מהם מתפלגים.
<ארבל אסטרחן: הם לא יכולים, כי שניים משבעה זה לא שליש.
<ארבל אסטרחן: שניים לא יכולים.
<ארבל אסטרחן: השבעה של "יהדות התורה" יכולים להתפלג או ברגע שיש שליש, זאת אומרת לפחות שלושה, או לפי המפלגות.
<ארבל אסטרחן: לא יכול לעשות זאת חלק מהמפלגה.
אורי מקלב: אז נניח שיש מפלגה שיש בה שתי סיעות – שתי סיעות שמקימות מפלגה אחת, ורוב מסיעה אחת מתפלג.
<ארבל אסטרחן: רק אם הוא שליש מהסיעה כולה.
אורי מקלב: ואז, חל עליהם אותה - - -
<ארבל אסטרחן: צריך להקים מפלגה ולמצוא שם.
אורי מקלב: זה חל גם אם הוא לא מפלגה וגם אם הוא סיעה לבד.
צחי הנגבי: זה חידוד חשוב.
יריב לוין: לא יכולה להיות דרך אחרת.
צחי הנגבי: לעניין הסעיף הזה, לפני שנאשר אותו, האם יש הסתייגויות?
<ארבל אסטרחן: סליחה.
<ארבל אסטרחן: יש כאן עוד תיקון אחד.
<ארבל אסטרחן: היום כתוב ש"תקבע ועדת הכנסת את שם הסיעות החדשות" – מתווסף לזה: "את שם הסיעות החדשות, לפי הצעתן", זאת אומרת הן יתנו את הצעת השם, וזה קשור גם למה שחבר-הכנסת מיכאלי שאל, ואז יש את המגבלה שלא יאשרו שם שהוא מטעה או פוגע בכו', וזה באותו מינוח שקיים גם בחוק המפלגות.
<ארבל אסטרחן: אלה שני התיקונים לסעיף 8.
צחי הנגבי: ליתר ביטחון אקרא שוב את הנוסח של תיקון סעיף 8.
צחי הנגבי: (קורא סעיף 2 להצעה לתיקון תקנון הכנסת.
צחי הנגבי: ) זה מה שארבל עכשיו הסבירה.
אורי מקלב: אני באמת החלטתי לתמוך.
אורי מקלב: אבל לפני שתהיה הצבעה אני רוצה לומר שיש כאן מפלגות שאין להן כרגע ייצוג.
צחי הנגבי: כל חברי-הכנסת קיבלו ימים רבים מראש.
רוברט אילטוב: הוזמנו.
<זהבה אילני: תיקוני תקנון הם בהסכמה בדרך-כלל.
<זהבה אילני: אז - - -
צחי הנגבי: אני כבר מודיע לפרוטוקול שאם כל סיעה כלשהי תרצה להעלות את הנושא או כל נושא מהסעיפים שנדונים היום כי היא לא נמצא פה, נעלה את זה לדיון מחודש.
<ארבל אסטרחן: בכל מקרה, אם אנחנו נחליט להניח את זה, זה מונח לשבועיים, אם תהיה השגה.
צחי הנגבי: זה מונח לשבועיים על שולחן כל חברי הכנסת.
אורי מקלב: יש לכם את האפשרות להחזיר חזרה.
<זהבה אילני: לא.
<זהבה אילני: אנחנו יודעים.
<זהבה אילני: את הסעיף הזה – להחריג.
<ארבל אסטרחן: אבל תדברו אתי, כי זה לא סעיף שאמור להיות בעייתי בכלל.
אורי מקלב: הן לא רוצות לקחת אחריות.
<ארבל אסטרחן: בסדר.
<זהבה אילני: אני רוצה להיות זהירה.
צחי הנגבי: אני מודיע שוב: שלחתי את זה לכולם בהנחה שאם יהיו הערות, יהיו.
צחי הנגבי: אני מתייחס לעובדה שאנשים לא נמצאו כאן לא כהסכמה אלא כדבר שיוכלו להעלות מחדש.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, שאלה אחת לארבל: אם שתי הסיעות המפולגות נלחמות על אותו שם.
<ארבל אסטרחן: ועדת הכנסת היא זו שמחליטה.
אברהם מיכאלי: אז אין עדיפות אחת על פני השנייה.
<ארבל אסטרחן: יש.
אברהם מיכאלי: לרוב.
<ארבל אסטרחן: לסיעה שיש בה רוב יש עדיפות לשם המקורי, ובלבד שאין בו כדי להטעות.
צחי הנגבי: האם החלטת ועדת הכנסת בעניין העתידי של שם כזה או אחר דורשת הצבעה במליאה, דיון במליאה או כלום?
<ארבל אסטרחן: זה נסגר בוועדת הכנסת.
צחי הנגבי: פה נגמר העניין.
אברהם מיכאלי: כדאי להישאר יושב-ראש ועדת הכנסת.
צחי הנגבי: אנחנו עוברים לסעיף לגבי תיקון סעיף 21.
<ארבל אסטרחן: זה משהו באמת טכני מאד.
<ארבל אסטרחן: היום קובע חוק הכנסת את הדרך שבה הכנסת מתכנסת בפגרה, וכתוב שזה או לפי דרישת הממשלה או לפי בקשת 25 חברי כנסת.
<ארבל אסטרחן: מוצע פה להוסיף הבהרה לגבי דרישת הממשלה ולומר: "דרישת הממשלה לכינוס הכנסת בתקופת הפגרה.
<ארבל אסטרחן: תימסר בהודעה בכתב של מזכיר הממשלה למזכיר הכנסת".
<ארבל אסטרחן: זה מינוח שהשתמשנו בו בתקנון הרבה פעמים כדי להבהיר את הדרך, כך שזו לא איזו בקשה בעל-פה או בקשה של שר או של ראש הממשלה, אלא יש דרך מסודרת לעשות את זה.
<ארבל אסטרחן: אני חושבת שכך זה גם נעשה בפועל.
<קריאה: זה לא היה כתוב.
צחי הנגבי: אני אקרא את הסעיף לפני הצבעה.
צחי הנגבי: (קורא סעיף 3 להצעה לתיקון תקנון הכנסת.
צחי הנגבי: ) מי בעד?
צחי הנגבי: בעד סעיף 3 – פה אחד
צחי הנגבי: עתה, סעיף 41.
<ארבל אסטרחן: אגב, כמו שאתם רואים ליד כל סעיף יש גם דברי הסבר.
<ארבל אסטרחן: אמנם זה בפונט קטן, אבל זה מסביר את הכל.
<ארבל אסטרחן: סעיף 41 הוא גם סעיף טכני שעוסק בהתנהגות חברי הכנסת במליאה.
צחי הנגבי: גם בוועדות.
<ארבל אסטרחן: ההשלמה שלו הוא סעיף 16 האחרון שלפניכם – אותו דבר חל גם בוועדות.
<ארבל אסטרחן: זהו סעיף שלמרות שבתקנון החדש כבר השתמשנו באותו נוסח שהיה בתקנון הישן, כתוב היום: "חבר כנסת לא ישוחח במליאת הכנסת בטלפון ויקפיד שמכשיר הטלפון או הזימונית שברשותו לא ירעיש".
אברהם מיכאלי: היום קיים זימונית?
צחי הנגבי: היום קיימים זימונים וגם אייפד ולפטופ.
<ארבל אסטרחן: יש שפע של דברים.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהחברה פשטה את הרגל כי הזימוניות שלהם כבר בוטלו.
<ארבל אסטרחן: לכן מוצע לקבוע שייאמר "מכשיר הטלפון או מכשיר אחר שברשותו לא ירעיש", ולהוציא מפה את ה"זימונית".
מאיר שטרית: אבל את הרי יודעת שתכל'ס חברי כנסת לא עומדים בתקנה הזאת.
אברהם מיכאלי: הוא לא מרעיש.
מאיר שטרית: לא מרעיש – בסדר.
מאיר שטרית: אני מציע לבטל את המלים "לא ישוחח", מכיון שאנשים משוחחים.
אורי מקלב: לא כתוב "לא ישוחח".
אורי מקלב: כתוב "לא ירעיש".
צחי הנגבי: נקרא את כל הסעיף הקיים.
<ארבל אסטרחן: בסעיף הקיים כתוב: "(ח) חבר כנסת לא ישוחח במליאת הכנסת בטלפון ויקפיד שמכשיר הטלפון או הזימונית שברשותו" – ועכשיו ייכתב "שמכשיר הטלפון או מכשיר אחר שברשותו" – "לא ירעיש".
מאיר שטרית: אף אחד לא עומד בחלק הראשון.
מאיר שטרית: אולי צריך לכתוב: "ישתדל לא לשוחח".
צחי הנגבי: אפשר להשאיר את זה.
צחי הנגבי: הוא יכול לצאת ולדבר או לשלוח SMS.
אורי מקלב: הזימונית עוד קיימת.
<ארבל אסטרחן: כל מכשיר שברשותו.
אברהם מיכאלי: גם אס.
אברהם מיכאלי: אסים אוסרים עלינו לשלוח.
אברהם מיכאלי: מצלמים אותנו ושמים אותנו אצל אייכלר שאנחנו גם שולחים אס.
צחי הנגבי: זה רק התקשורת.
צחי הנגבי: לא נורא.
צחי הנגבי: זה חלק מחובתנו לתקשר עם הציבור.
מאיר שטרית: מותר לשלוח אס.
מאיר שטרית: אם.
מאיר שטרית: אסים.
מאיר שטרית: לא כתוב שאסור.
אורי מקלב: ארבל, אם כבר מתקנים, המכשיר הוא "פלאפון" ולא "טלפון".
<ארבל אסטרחן: לא, מה פתאום?
<ארבל אסטרחן: המכשיר הוא טלפון נייד.
<ארבל אסטרחן: "פלאפון" זה שם של חברה.
<ארבל אסטרחן: זה "מכשיר הטלפון או מכשיר אחר שברשותו לא ירעיש".
אורי מקלב: אז זה: "טלפון נייד".
צחי הנגבי: למה נייד דווקא?
מאיר שטרית: לא חשוב.
<ארבל אסטרחן: טלפון.
אורי מקלב: זה מונח אחר לגמרי.
צחי הנגבי: מה אם אתה שם אייפד ואתה בסקייפ?
אורי מקלב: אם עד כדי כך מקפידים אז...
<קריאה: אז מה זה?
<קריאה: נייח?
<ארבל אסטרחן: זה התיקון.
<ארבל אסטרחן: אותו תיקון בדיוק מוצע לסעיף 121 שמדבר על ישיבות הוועדה, וזה בסעיף 16 כאן.
צחי הנגבי: נצביע על שניהם אחד אחרי השני.
<ארבל אסטרחן: אותו דבר בסוף – בסעיף 16.
צחי הנגבי: נצביע על זה, ואז נעשה את השני.
צחי הנגבי: בעד סעיף 4 – פה אחד
צחי הנגבי: זה עוסק בנושא הוועדות.
צחי הנגבי: בעד סעיף 16 – פה אחד
<ארבל אסטרחן: עכשיו יש לנו כמה דברים שהם קצת פחות טכניים.
<ארבל אסטרחן: סעיף 5 מתקן את סעיף 57 שעניינו הדיון בוועדה בהצעות לסדר-יום, ואותו תיקון בדיוק מוצע גם לגבי דיון בוועדות בחקיקה.
<ארבל אסטרחן: לפי התקנון היום, כמו שאתם יודעים המליאה מעבירה, בין אם זה הצעת חוק ובין אם זה הצעה לסדר, לאחת הוועדות.
יפעת קריב: את אומרת שכל ההצעות האלה, כל התיקונים, הן רק מהכנסת הקודמת, ושום דבר לא מהכנסת הנוכחית?
<ארבל אסטרחן: חלק עלו גם בכנסת הנוכחית.
יפעת קריב: יש גם תיקונים מהכנסת הנוכחית?
<ארבל אסטרחן: יש גם דברים מהכנסת הנוכחית.
<ארבל אסטרחן: יש פה למשל השלמה לתיקון לחוק שנעשה בכנסת הזאת שחייבת להיות אישה נציגה בוועדה לבחירת דיינים.
<ארבל אסטרחן: צריך לעשות לזה השלמה בתקנון, וזה כאן.
אברהם מיכאלי: בקדנציה הקודמת עשינו רפורמה שלמה בתקנון, וממש ישבנו פה.
אברהם מיכאלי: יריב ישב פה ישיבות שלמות.
יפעת קריב: יכול להיות שהיו רפורמות שהלכו לכיוונים מאד מסוימים, אבל צריך לבחון אותם.
אברהם מיכאלי: את תמיד יכולה - - -
<ארבל אסטרחן: זה איזה שהם השלמות.
<ארבל אסטרחן: כמו שאמרתי, אין פה איזה מהפכים.
אברהם מיכאלי: שום דבר לא לוקח.
אברהם מיכאלי: הכל אפשר ליזום חזרה.
צחי הנגבי: אפשר להתווכח על הטקסט.
אברהם מיכאלי: ש"ס לא שלטו פה.
אברהם מיכאלי: תהיי רגועה.
<ארבל אסטרחן: זה פשוט אוסף של דברים שחברי-כנסת ביקשו או שבאו מהלשכה המשפטית או מיו"ר הכנסת.
<ארבל אסטרחן: כמו שאמרתי, המצב הרגיל הוא שהמליאה מעבירה הצעה לסדר או הצעת חוק לאחת הוועדות.
<ארבל אסטרחן: ברגע שבמליאה מישהו צועק ועדה אחרת, זה עובר לוועדת הכנסת, ואז היא קובעת ורק מודיעה במליאה.
<ארבל אסטרחן: אלה שתי הדרכים לקבוע ועדה: או במליאה או ועדת הכנסת.
<ארבל אסטרחן: התקנון קובע שאחרי שנקבעה ועדה, בין אם במליאה ובין אם פה, יכול יוזם של הצעה או יו"ר הוועדה שאליה עברו הנושא או הצעת החוק או יו"ר ועדה אחרת או אם זו הצעת חוק ממשלתית אז הממשלה – כל אחד מאלה יכול לפנות לוועדת הכנסת ולבקש להעביר מוועדה לוועדה.
<ארבל אסטרחן: זה קורה מעת לעת.
<ארבל אסטרחן: אתם רואים את זה.
מאיר שטרית: זה רע מאד.
צחי הנגבי: לפני שהחל הדיון או בכל שלב?
<ארבל אסטרחן: מה קובע התקנון?
<ארבל אסטרחן: הוא קובע שוועדת הכנסת תדון בבקשה כזו ובלבד שהוועדה שנקבעה לא החלה את דיוניה אלא אם היו"ר שלה הסכים.
<ארבל אסטרחן: לפעמים הוא מבין שזה נכון שזה יעבור.
<ארבל אסטרחן: אבל, עוד דבר שנקבע בתקנון, וזו הוראה חדשה מהכנסת הקודמת, הוא: ברגע שהוגשה בקשה לוועדת הכנסת להעביר מוועדה לוועדה, הוועדה שנקבעה לא תדון.
מאיר שטרית: ניתקו.
מאיר שטרית: שיתקו את היכולת של יושב-ראש ועדה להתחיל את הדיונים.
מאיר שטרית: זה לא בסדר.
<ארבל אסטרחן: אבל ועדת הכנסת תדון באחת משתי ישיבותיה הקרובות.
<ארבל אסטרחן: אמרו: הוועדה שנקבעה לא תדון, וועדת הכנסת מהר תחליט לאן זה צריך ללכת.
אורי מקלב: לא נקבעה בגלל שהייתה דעה אחרת.
אורי מקלב: אז לא נקבעה ועדה.
מאיר שטרית: נקבעה במליאה.
<ארבל אסטרחן: או שנקבעה במליאה כי היו"ר אמר "זה עובר לוועדת הכלכלה" ולא הייתה דעה אחרת, או שהיו כמה דעות וזה עבר לפה וועדת הכנסת החליטה וזה עבר לאחת הוועדות.
<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, אנחנו במצב אחרי שנקבעה כבר וועדה בין אם במליאה ובין אם פה.
צחי הנגבי: אבל לא התחיל הדיון.
<ארבל אסטרחן: לא התחיל הדיון.
<ארבל אסטרחן: יו"ר ועדה אחרת או המציע מבקש להעביר מוועדה לוועדה.
<ארבל אסטרחן: לפי התקנון, במצב כזה ועדת הכנסת חייבת להחליט באחת משתי ישיבותיה הקרובות, ואם זה בפגרה תוך שבועיים, והוועדה ההיא שנקבעה לא יכולה להתחיל לדון.
<ארבל אסטרחן: מה קרה?
<ארבל אסטרחן: בכנסת הזאת קרה לנו כבר יותר מפעם אחת שהיו"ר האחר, שמבקש להעביר את ההצעה אליו, בין אם זה ענייני ובין אם זה סתם 'למשוך', מתי הוא הגיש את הבקשה?
<ארבל אסטרחן: בערב לפני הדיון או בבוקר הדיון כשכל המוזמנים כבר בדרך, ולפי התקנון במצב כזה עכשיו הוועדה, שיש לה דיון עוד שעתיים או מחר בבוקר, לא יכולה לדון, והיא עכשיו צריכה לחכות שוועדת הכנסת תתכנס.
<ארבל אסטרחן: היו טענות בעניין הזה, ולכן יש כאן איזו שהיא הצעה.
<ארבל אסטרחן: תכף תראו שיש פה גם דברים בסוגריים כי צריך בדיוק להחליט עליהם.
<ארבל אסטרחן: מוצע להגביל את הזמן שבו אפשר לבקש להעביר מוועדה לוועדה.
<ארבל אסטרחן: כאמור, אנחנו במצב שוועדה כבר נקבעה, בין אם במליאה ובין אם בוועדת הכנסת, והיוזם או יו"ר ועדה שזה עבר אליה או יו"ר ועדה אחר או הממשלה אם זו הצעה ממשלתית רוצים להעביר לוועדה אחרת.
<ארבל אסטרחן: מוצע כאן שבקשה כזו להעביר תוגש תוך – פה אני כתבתי בסוגריים "[חמישה/שישה]" והיום גם דיבורים על "ארבעה" – כך וכך ימים מיום שנקבעה וועדה.
<ארבל אסטרחן: אז יגידו: בסדר, אפשר להגיד שאפשר לבקש בקשה כזו רק תוך חמישה ימים.
<ארבל אסטרחן: אבל אז מה קורה אם יו"ר הוועדה שנקבעה שם את הישיבה אחרי יומיים?
<קריאה: מהיום למחר.
<קריאה: מירי רגב עשתה - - -
<ארבל אסטרחן: פה מוצע לקבוע: אם כונסה הוועדה לדיון בנושא בתוך התקופה הזאת – עד שעתיים לפני תחילת הישיבה, והכל אלא אם כן הסכים יו"ר הוועדה שהבקשה תוגש במועד מאוחר יותר.
<ארבל אסטרחן: זאת אומרת, יכול להיות שהוא הסכים.
<ארבל אסטרחן: זה מה שמוצע.
<ארבל אסטרחן: מה שאין לי פה פתרון זה מה קורה אם היו"ר קובע את הישיבה תוך פחות משעתיים מרגע שזה נמסר במליאה, אבל אני מקווה שאלה דברים שלא יקרו וזה גם לא דבר שהוא מקובל זאת אומרת שהישיבה תתקיים תוך שעתיים מרגע הקביעה במליאה.
צחי הנגבי: יש איזו מגבלה בתקנון על זימון מהרגע להרגע?
מאיר שטרית: אין מגבלה, אבל מצד שני - - -
<ארבל אסטרחן: דיברנו על זה בכנסת הקודמת.
<ארבל אסטרחן: יש הוראה שבדרך כלל ישתדלו להוציא זימונים בשבוע שלפני – יש הוראה כזו – ככל האפשר ביום רביעי.
ירדנה מלר-הורוביץ: קובעים את מכסות הישיבות בפגרות.
ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו הדגשנו שסדר-יום יפורסם: לא יהיה פחות מארבעה ימים בפגרה.
<ארבל אסטרחן: בשוטף ככל האפשר עושים את זה עד יום רביעי בשבוע שלפני, אבל לא תמיד מצליחים.
אורי מקלב: נראה לי שזה צריך להיות בדיוק הפוך, כלומר שיהיה שאפשר להגיש תוך כמה זמן מאז שהתפרסם מועד הישיבה.
אורי מקלב: דהיינו, אם התפרסם שהישיבה שהיא בעוד שבוע – אז הוא יכול אחרי יום, ואם התפרסם שזה עוד שעתיים – הוא יכול מידית.
אורי מקלב: זאת אומרת המגבלה צריכה להיות לגבי מתי אפשר להגיש את הערעור לבקש מוועדה אחרת.
אורי מקלב: את מדברת על כמה אופנים.
אורי מקלב: זה יכול להיות פעם שעתיים ופעם שבוע, ואז הוא יחכה ליום האחרון.
אורי מקלב: אנחנו אומרים שלפעמים היושב-ראש מתעורר או מישהו אחר מתעורר בעקבות פרסום שהולכים לדון בוועדה.
אורי מקלב: מתי זה קורה?
אורי מקלב: אם זה סתם – זה סתם, אבל אם זה אמתי – הוא לא חבר ועדת הכנסת והוא לא עקב איפה דנים בישיבה, ואז פתאום הוא רואה שוועדה אחת מתכוננת לדון בזה.
אורי מקלב: בעצם, המניע והדבר הסביר הוא: אחרי שהתפרסם, אחרי שהוועדה פרסמה, שהיא עומדת לדון בנושא.
אורי מקלב: כאן צריך לתת זמן סביר מסוים עד מתי אותו יושב-ראש ועדה או מי שרוצה יכול לבקש לדון בוועדה אחרת, ואז ועדת הכנסת תדון.
אורי מקלב: זה נראה לי הסביר, ואז זה ימנע גם אם זה שבוע קודם וגם אם זה שעתיים קודם.
אורי מקלב: ברגע שהוא מתפרסם, הוא מיד יכול לבקש.
אורי מקלב: זו נראית הצעה שהיא הכי סבירה, אם אדוני היושב-ראש הבין אותי.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לתת את הזמן לגבי תוך כמה זמן לאחר שהתפרסם מועד הישיבה.
מאיר שטרית: לי יש ספקות בכלל בכל הסעיף הזה.
מאיר שטרית: אני מוכרח לומר, ואני חושב גם בעיניים של קואליציה ואופוזיציה, שהמשחק הפרלמנטרי הוא באמת כזה שאם המליאה מחליטה להעביר לוועדה מסוימת ואף אחד לא מערער על ההחלטה לדעתי אין שום סיבה לשנות את זה, ולא משנה אם ליושב-ראש הוועדה התחשק כי הוא תופס בטריטוריה שלו והוא אומר "אני לא אזוז".
מאיר שטרית: אגב, אני יכול להביא מהכנסת שעברה דוגמא.
מאיר שטרית: בכנסת שעברה הכנסת העבירה הצעת חוק בנושא טלפונים סלולאריים – אגב מה שכחלון עשה, אחר כך והפילו אותי לצערי, היה לבטל את העניין של הנעילה של הטלפונים למשל או התכנית לילדים.
מאיר שטרית: המליאה העבירה את זה לוועדת המדע שאני הייתי יושב-הראש שלה על-פי בקשתי.
מאיר שטרית: שר התקשורת דאז, כחלון, ביקש להעביר לוועדת המדע.
מאיר שטרית: הוא ידע שכשזה יבוא לוועדת המדע, אני אחתוך את זה אחת-שתיים.
מאיר שטרית: זה עבר לוועדת המדע.
מאיר שטרית: הלך יושב-ראש ועדת הכלכלה, הדובר שלי לשעבר, לוועדת הכנסת וביקש ואמר: מה פתאום?
מאיר שטרית: זו הצעה של ועדת הכלכלה – תעבירו לוועדת הכלכלה.
מאיר שטרית: ניסיתי להילחם בוועדת הכנסת, ולא עזר לי.
מאיר שטרית: הייתי באופוזיציה והיה רוב נגדי, וזה נפל.
מאיר שטרית: שנה חיכיתי, וועדת הכלכלה לא כינסה אף ישיבה אחת.
מאיר שטרית: הגשתי בקשה לוועדת הכנסת וביקשתי להעביר את ההצעה לוועדת המדע מכיון שעל-פי התקנון אם חצי שנה הוועדה לא דנה זכותי לבקש להעביר החלטה.
מאיר שטרית: אז פתאום כינסו ישיבה אחת, עשו רבע שעה ואמרו "נדון בפעם הבאה" – ועוד שנה לא עשו כלום.
מאיר שטרית: זאת אומרת, יש שימוש לרעה במכשיר הזה.
מאיר שטרית: לדעתי, המשחק הפרלמנטרי הוא הרבה יותר חי.
מאיר שטרית: אם דיון בחוק שנופל לוועדה של יושב-שראש ועדה עובר לוועדה אחרת, מה האסון הגדול?
מאיר שטרית: למה צריך להכניס את המרוץ הזה?
מאיר שטרית: אם המליאה החליטה על העברה לוועדה ואף אחד לא התנגד, נקודה.
מאיר שטרית: זה סוף הדרך.
מאיר שטרית: המליאה יותר חזקה מוועדת הכנסת.
מאיר שטרית: לדעתי, מי שרוצה שיהיה ראש ועדה בכנסת בזמן הדיון על החוק ויגיד "אני מבקש להעביר לוועדה שלי" או שחבר שלו יגיד "אני מבקש להעביר להעביר לוועדה שלו".
מאיר שטרית: זה בסדר.
מאיר שטרית: כל עוד יש ערעור במליאה, ועדת הכנסת צריכה לדון.
מאיר שטרית: אחרת, אנחנו מתעסקים וכל היום יש מלחמות סרק.
מאיר שטרית: יושב-ראש ועדה יידע שזה עבר לוועדה – נגמר.
מאיר שטרית: גם אם זה עבר לוועדה אחרת, מה האסון?
מאיר שטרית: מה, חברי הוועדה פחות טובים מאחרים?
מאיר שטרית: לכן, לדעתי, צריך לבטל את הסעיף הזה בכלל ולהגיד: "העבירה המליאה לוועדה, וקיבלה המליאה ללא ערעור, הוא יישאר בוועדה הזאת".
מאיר שטרית: יושב-ראש הוועדה האחראי או שהוא חושב שהוא אחראי לא יכול לערער.
מאיר שטרית: רק אם יש ויכוח, ועדת הכנסת תחליט.
מאיר שטרית: זה הכי הגיוני.
משה זלמן פייגלין: אני חייב לומר שאני מסכים.
משה זלמן פייגלין: חשבתי על הדברים תוך כדי, ולקחת לי את המלים מהפה.
מאיר שטרית: סימן שכיוונתי לדעת גדולים.
משה זלמן פייגלין: אם צריך לעשות תיקון, התיקון הוא אחורנית.
משה זלמן פייגלין: אני רק מחזק את מה שמאיר אמר.
משה זלמן פייגלין: המצב עכשיו הוא מצב בעייתי.
משה זלמן פייגלין: דבר שהוחלט במליאה והוחלט בוועדה אמור להיות סופי.
משה זלמן פייגלין: איזה מין דבר זה שאחרי זה מתחילים לשחק עם זה.
צחי הנגבי: אלא אם כן מציעים ועדה אחרת.
ירדנה מלר-הורוביץ: זה בא לוועדת כנסת, ואז אתה מודיע את זה במליאה.
מאיר שטרית: ועדת הכנסת מחליטה.
צחי הנגבי: אבל זה לא נושא שעומד במוקד ההצעה.
צחי הנגבי: זה חלק מהתפיסה.
צחי הנגבי: אפשר ללכת לעניין הזה, אבל זה לא פותר לנו את הבעיה שבמסגרתה היתה כבר החלטה.
צחי הנגבי: אני רק אגדיר: בהנחה שקרה מה שקרה, בין אם היה ערעור או לא היה ערעור, ועדת הכנסת קיבלה כבר החלטה, ועדיין יש, לפחות היום בתקנון, אפשרות של ערעור נוסף.
צחי הנגבי: השאלה היא מה מסגרת הזמן שבו הערעור הנוסף הזה תקף.
<ארבל אסטרחן: זה בסיבוב הראשון כי לפעמים זה עבר מהמליאה לְוועדה.
מאיר שטרית: אבל אם מקבלים את התיקון שאני מציע, לא צריך את זה.
אורי מקלב: כן צריך את זה.
אורי מקלב: אומר היושב-ראש שצריך את זה בכל מקרה.
אורי מקלב: אומר היושב-ראש שיכול להיות שהיו שתי הצעות וזה הגיע לוועדת הכנסת, ואז גם החלטה אחת.
מאיר שטרית: זה מגיע לוועדת הכנסת – נגמר.
צחי הנגבי: אני רק רוצה לומר שאת הנושא הזה נעביר לישיבה הבאה שבה יהיו דברים שלא נספיק היום.
צחי הנגבי: רוברט, בבקשה.
רוברט אילטוב: אני חושב שהדינמיקה שקיימת היום היא דינמיקה נכונה.
רוברט אילטוב: יכול להיות שיש צורך בשינויים גם מעבר למה שקורה במליאת הכנסת, אם זה לצרכים פוליטיים ואם זה לצרכים ענייניים וגם אם זה צרכים לא ענייניים.
רוברט אילטוב: גם לאופוזיציה צריך לתת את האפשרות להעלות את הנושא הזה, וזו גם זכות האופוזיציה לבוא ולהגיד שהם רוצים להעביר את זה מוועדה לוועדה גם כשבמליאה הוחלט.
רוברט אילטוב: אני חושב שהדינמיקה היום היא דינמיקה היא הכי נכונה.
רוברט אילטוב: לבוא ולהגביל כרגע את חופש הפעולה של יושבי-ראש מול יושבי-ראש אחרים או יוזמים או ממשלה אני חושב שזה לא נכון.
אורי מקלב: מה שמאיר העלה זה לא הנושא שאפשר לדון עוד פעם.
אורי מקלב: הוא העלה שיושב-ראש ועדת הכלכלה לוקח את החוק ולא דן בו.
אורי מקלב: באותה מידה אם הוא היה, מה יקרה?
אורי מקלב: עכשיו הוא מאד-מאד ישתדל, והוא ישלח מישהו שיעקוב אחרי הדיונים.
מאיר שטרית: טוב מאד.
אורי מקלב: הוא יבקש את ועדת הכלכלה, ואז הסיפור היה דרך ועדת הכלכלה.
אורי מקלב: לא הרווחת שום דבר מהעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו עשינו את הדבר הזה, שבכל אופן אנחנו חיים בתוך עמנו, --
מאיר שטרית: מי רוצה להרוויח?
אורי מקלב: --ואנחנו יודעים שאי-אפשר לעקוב כל זמן ולהיות בתוך המליאה.
אורי מקלב: אתה יכול להיות בחוץ ובשנייה הוא ידון ואתה לא אמרת את זה.
אורי מקלב: לכן זה נתן עוד אפשרות לדון, והדבר הזה חשוב ולא משנה מאיזה צד אתה נמצא.
מאיר שטרית: זה מה שגורם לזילות של הדיונים בכנסת.
אורי מקלב: זו זילות, אבל זה קיים.
אורי מקלב: מצד אחד זו זילות, ומצד שני זה מקום שאין מחטפים ולא החלטות - - -
מאיר שטרית: זה לא מחטף.
מאיר שטרית: מה המחטף?
מאיר שטרית: יושבים חברי מפלגות בכנסת ומצביעים על חוק.
מאיר שטרית: באותו רגע כל חברי הכנסת - - -
יריב לוין: סכסוכים מיותרים וכל מיני.
מאיר שטרית: זה סתם מלחמות עולם בין המפלגות.
יריב לוין: סתם.
אורי מקלב: הרבה פעמים זה לא סתם.
אורי מקלב: זה בוודאי לא מגיע לתכלית שאתה רצית להגיע אליה בזה שאני אומר שיושב-ראש ועדה מעכב את זה איך שלא יהיה.
אורי מקלב: אם היה סיפור כזה, יושב-ראש ועדת הכלכלה – לא שהוא עצמו – היה אומר "כלכלה" והכל - - -
מאיר שטרית: מקלב, אני יכול לתת לא סיפור אחד אלא עשרה סיפורים.
מאיר שטרית: זה יוצר סכסוכים סתם בין ראשי ועדות.
צחי הנגבי: רבותי, אנחנו צריכים להתקדם.
צחי הנגבי: אנחנו לא הולכים להצביע על זה.
אורי מקלב: בשבוע הבא - - -
צחי הנגבי: נחשוב על זה.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מה שאני הצעתי בעניין הזה הוא בכל אופן לתת את הזמן: מאז שנקבעה הוועדה.
אורי מקלב: זה פותר את כל הבעיה.
צחי הנגבי: נדון בזה ונסכם בפעם הבאה.
צחי הנגבי: אני רק אומר שמה שמוצא בעיניי בגישה של מאיר: שינוי גדול זה לא יעשה, אבל זה יחייב אנשים להיות יותר עם היד על הדופק, --
צחי הנגבי: --ולהבין מה קורה במליאה.
צחי הנגבי: ראש ועדה שרוצה להיאבק על הזכות שלו לדון בנושא אז הפעולה שנדרשת ממנו לא דרמטית.
צחי הנגבי: אם הוא לא יכול להיות, הוא יכול לבקש ממישהו.
צחי הנגבי: תמיד יש אנשים, קואליציה ואופוזיציה.
צחי הנגבי: אבל, נדון בזה ונסכם בשבוע הבא על אחד הכיוונים.
צחי הנגבי: נתקדם לסעיף הבא.
<ארבל אסטרחן: סעיף 5 הוא ביחד עם סעיפים 11 ו-12.
<ארבל אסטרחן: זה ביחד כי זה על הצעות חוק.
<ארבל אסטרחן: שני הסעיפים הבאים, סעיפים 6 ו-7, על תיקון סעיפים 60 ו-61, עניינם דיון מהיר.
<ארבל אסטרחן: זה נושא שעלה בכנסת הנוכחית בישיבות נשיאות הכנסת.
<ארבל אסטרחן: כידוע, הצעה דחופה לסדר יכול להגיש רק ח"כ אחד מסיעה באותו נושא, ואם מגיע ח"כ שני מאותה סיעה עם הצעה באותו נושא שכבר הגיש ח"כ מהסיעה שלו – אומרים לו: אתה לא יכול.
<ארבל אסטרחן: לעומת זאת, על דיון מהיר אין הוראה דומה.
<ארבל אסטרחן: יו"ר הכנסת העלה, בישיבות הנשיאות, את העניין הזה, כשהוא ראה שיש כמה ח"כים מאותה סיעה שהגישו הצעות לדיון מהיר באותו נושא.
<ארבל אסטרחן: הוא הציע לתקן את העניין הזה, וזה התיקון שמוצע כעת.
<ארבל אסטרחן: יש פה כמה דברים שלובים, ואסביר אותם.
<ארבל אסטרחן: קודם כל, התיקון לסעיף 60: היום כתוב עד מתי תוגש הצעה לדיון מהיר – "הצעה שהוגשה עד שעה 13:00 ביום ראשון, תידון על-ידי הנשיאות באותו שבוע, ולא תובא לאישור הנשיאות יותר מהצעה אחת בשבוע של אותו ח"כ".
<ארבל אסטרחן: זה מה שקיים היום: ח"כ אחד יכול להגיש הצעה אחת לשבוע לדיון מהיר.
<ארבל אסטרחן: עכשיו מוצע להוסיף: "לא תובא לאישור הנשיאות: (1) יותר מהצעה אחת בשבוע של אותו ח"כ" – וזה קיים היום – או "(2) הצעה של מציע שח"כ מסיעתו הגיש באותו שבוע הצעה לדיו מהיר בנושא דומה".
אברהם מיכאלי: איך יודעים מי הגיש לפני מי?
<ארבל אסטרחן: הנשיאות יודעת.
<רונית חייקין-יעקבי: יש מספור.
צחי הנגבי: זה כמו בקופת-חולים.
ירדנה מלר-הורוביץ: אם יש צורך, יש גם שעה.
<ארבל אסטרחן: ההשלמה לזה מופיעה בסעיף 7.
<ארבל אסטרחן: אני שמה לשנייה בצד את פסקה (2) כי היא עניין אחר.
<ארבל אסטרחן: סעיף 61 לתקנון אומר מה קורה כאשר יש הצעה לדיון מהיר והצעה דחופה באותו נושא.
<ארבל אסטרחן: זה איזה שהוא חידוש שנעשה בכנסת הקודמת, ואז נאמר שאם יש הנשיאות הצעה לדיון מהיר והצעה דחופה באותו נושא, היא תחליט לגבי שתי ההצעות כאחת, אם לדחות את זה, אם לאשר את שתיהן כדיון מהיר או אם לאשר את שתיהן כהצעה דחופה.