GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: מאז שהוא הלאים את הביטוח הלאומי ושֹם שם חשב שלו, הוא פשוט לוקח את כסף הביטוח הלאומי, את הדבר הבסיסי של מדינה שבאמת דואגת לחלשים שבקרבה, שדואגת לאלה שבאמת צריך לדאוג להם, והביא את הכורת על הכול.
משה גפני: באמת הזדמנות נדירה שלפקי
משה גפני: די משרד האוצר לא הייתה עד היום.
משה גפני: זה לקחת את ליבת העניין של המדינה הסוציאליסטית.
משה גפני: אני לא יודע באילו מילים להשתמש, אין לי מילים בעברית.
משה גפני: תראה מה הם עושים.
משה גפני: קודם כול, פוגעים בקצבאות הילדים.
משה גפני: יש מדינות שלא נותנות קצבאות ילדים, יש מדינות שבהן לילדים נותנים דברים אחרים.
משה גפני: אבל במדינות שנותנות קצבאות ילדים, שזה לפי דעתי חלק גדול מן העולם המערבי, אנחנו גם עכשיו כבר נמצאים בתחתית הסולם.
משה גפני: אנחנו במדרג הנמוך ביותר, או מהנמוכים ביותר.
משה גפני: מה שהולכים לעשות עכשיו, בעצם לא יהיו קצבאות ילדים.
משה גפני: אני מודה שזה חל על כל המשפחות בישראל.
משה גפני: היום המשפחה הממוצעת, שפעם היו לה 1-2 ילדים, היום מונה כבר 3-4 ילדים.
משה גפני: זה לפגוע במשפחות של זוגות צעירים, זה לפגוע בילדים ללא אבחנה, ללא רחם.
פנינה תמנו: לא לטשטש את העובדות, לא להגיד שלא תהיה קצבת ילדים.
פנינה תמנו: פשוט זה יהיה מעודכן ל-140 שקלים פר ילד.
יצחק וקנין: לא אמרתי כלום, כי לך יש, ולי יש.
פנינה תמנו: אבל להגיד שלא תהיה קצבת ילדים?
יצחק וקנין: תיקחי ממני כמה שאת רוצה.
יצחק וקנין: אל תבלבלי את המוח.
יצחק וקנין: אני מטפל בהם יום-יום.
פנינה תמנו: - - - תעשה לי טובה.
יצחק וקנין: אני מטפל בהם יום-יום, לא את.
פנינה תמנו: אתה היחיד שמכיר מה זה משפחות עניות?
יצחק וקנין: אני חייב להגיד לך משהו.
יצחק וקנין: אם את חושבת שזאת הפעם הראשונה, את טועה.
פנינה תמנו: אל תלמד אותי.
פנינה תמנו: אתם מנציחים את מעגל העוני.
פנינה תמנו: אתם הייתם בבית הזה יותר מדי פעמים.
יצחק וקנין: אני אצרח ואצעק ולא אפסיק.
פנינה תמנו: 30 שנים אתם פה ולא שיניתם.
יצחק וקנין: תוציא אותי.
יצחק וקנין: האמן לי, תוציא אותי.
יצחק וקנין: אני אומר לך, כדאי לי לצאת.
יצחק וקנין: כדאי לי לא להיות בבית הזה אם אני צריך לחוקק חוקים כאלה.
יצחק וקנין: אני לא צריך להיות בבית הזה.
יצחק וקנין: חבר'ה, אין לנו רחמנות, אין לנו כלום.
יצחק וקנין: אנחנו עם דמגוגיה, זה מה שאנחנו עושים פה, כולנו, כל המפלגות.
יצחק וקנין: אני אומר לכם, הפגיעה הזאת תעלה לכם ביוקר.
יצחק וקנין: ואני לא משחק משחקים, מי שמכיר אותי יודע שאני מדבר מדם ליבי.
צחי הנגבי: בבקשה בואו נמשיך.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת וקנין צודק לגמרי, מה אני אגיד לך.
משה גפני: לוקחים את הדבר הבסיסי, שהוא ביטחון סוציאלי מסוים, והופכים את זה ללעג לרש.
משה גפני: לא תהיה שום בעיה בעוד תקופה להגיד: בואו נבטל את זה.
משה גפני: זה בלאו הכי כבר לא מוסיף שום דבר, זה כבר לא סכום שאפשר לחיות אתו או לעשות אתו משהו.
משה גפני: ולכן המשמעות של העניין היא סגירת קצבאות הילדים.
משה גפני: לא הסתפק משרד האוצר בעניין הזה והוא אומר: נחייב את עקרת הבית לשלם את דמי הביטוח הלאומי.
משה גפני: גם זה ניסיון שנעשה בעבר והם נזרקו מכל המדרגות.
משה גפני: אין חבר כנסת אחד שהסכים לתמוך במהלך כזה.
משה גפני: המשמעות של העניין, שאישה שהיא עקרת בית, שניסתה לצאת לעבוד ולא מצאה עבודה, שיש לה ילדים בבית והשכר שהיא מקבלת בחוץ לא שווה את החזקת המטפלת ונאנקת בחלק גדול מן המקרים בשל המצב הכלכלי.
משה גפני: אומרים לה: עכשיו יושת עליך קנס חדש.
משה גפני: את לא מרוויחה, את לא משתכרת, אבל את תשלמי את דמי הביטוח הלאומי.
משה גפני: זה מתחת לגיל 50.
משה גפני: אחרי גיל 50, כשהיא מגיעה כבר לזקנה וצריכה סיעוד, אז אומרים לה בסעיף הבא: את תשלמי עכשיו כמו מעסיק לעובד הזר.
משה גפני: זאת אומרת, מתי שהיא ילדה – היא לא תקבל קצבת ילדים, או שהיא תקבל סכום זעום שבלאו הכי לא יהיה מזה שום דבר; כשהיא מנסה לגדל את המשפחה שלה אז אומרים לה: את תשלמי את דמי עקרות הבית, מה שעד היום בכלל לא נכלל; ואחרי זה כשתהיי אישה מבוגרת ותצטרכי סיעוד את תהפכי גם להיות מעסיקה, את תצטרכי לשלם את האגרות ואת כל מה שנלווה לעניין הזה בסעיף הבא.
משה גפני: בסעיף 92 אומר משרד האוצר: אני הולך להפחית את התשלומים מאוצר המדינה למוסד לביטוח לאומי.
משה גפני: כל המוסד לביטוח לאומי, שכולו מחזיק את האנשים בביטחון הסוציאלי, הולכים לפגוע גם במוסד עצמו.
משה גפני: לא רק בקשיש ובקשישה, לא רק בילד ובילדה, לא רק בעקרת הבית, הולכים לפגוע במוסד עצמו.
משה גפני: התחייבתי לא להגיד את המילה "רשעות".
משה גפני: אין לב.
מיקי רוזנטל: מעשה נבלה.
משה גפני: אין לב לאנשים.
משה גפני: הם לא מבינים שכל התהליך הזה יביא למרד של האזרחים?
משה גפני: הם יקיאו את השלטון הזה, הם פשוט לא יוכלו לחיות עם דבר כזה.
משה גפני: המחאה החברתית, מה שהיה בקיץ לפני שנתיים יהיה כאין וכאפס לעומת זה שאנשי שלטון יגיעו לשכונות מצוקה ואנשים לא יהיה להם לחם לאכול, לא יקבלו קצבת ילדים, יצטרכו לשלם על סיעוד, עקרת הבית תצטרך לשלם כסף.
משה גפני: יהיה מרד של אזרחים.
משה גפני: הדבר הזה לא יכול להימשך.
משה גפני: אני אומר לכם, חבר הכנסת וקנין צודק.
משה גפני: אתם לא מבינים לאן אתם הולכים.
משה גפני: ועוד יושבים אנשים ממפלגה שמפחדים בה מן הבוס ומתחילים גם להסביר את זה.
משה גפני: לפחות שישתקו, שימלאו את ראשיהם בושה.
משה גפני: בושה, לא היה דבר כזה בכנסת.
משה גפני: יושבים פקידי האוצר ושותים שמפניה.
אורי מקלב: אני דווקא רוצה להתחיל בדברי ההסבר לפני מהות החוק.
אורי מקלב: מה שמדאיג אותי ביותר בדברי ההסבר, ובתשובות שנלוות לקיצוץ הזה, ובשתיקה של הקואליציה – לא זכור עוד קיצוץ כזה דרמטי ודרסטי כאשר רק האופוזיציה נלחמת וכשהאנשים שנושאים דגל חברתי לא מדברים על זה בכלל, זה עובר ככה.
אורי מקלב: התשובה לטענה שזה יגרום לעוד עשרות אלפי ילדים להיכנס למעגל העוני, לחיות חיי רעב, התשובה היא: שהאבא ידאג להם, מי שהביא אותם לעולם ידאג להם.
אורי מקלב: זאת התשובה שאנחנו נותנים לעשרות אלפי ילדים.
אורי מקלב: כל השיח בכל התשובות והניכור שיש סביב הדבר הזה – זה מה שצריך להדאיג אותנו.
אורי מקלב: קצבאות הילדים הו לא רק כקצבה, ככסף, אלא הן גם כל המסר שיש סביב העניין הזה, כל הערכיות שיש סביב העניין הזה, כל דבר חברתי.
אורי מקלב: אנחנו כחברה, ודאי כחברה בכל מדינה – אין מדינה היום שלא רואה את זה, בוודאי מדינה נאורה שרואה את קצבאות הילדים כחלק שנותנים למשפחות כעידוד וכהשתתפות בהוצאה שיש לילד.
אורי מקלב: גם במדינות בהן כל ההורים עובדים ומרוויחים נותנים את הדברים האלה.
אורי מקלב: המסר שיש סביב לדבר הזה, המסר כמדינה, ומסר במיוחד כעם היהודי, גם עם בעיות העבר שלנו וגם עם הבעיות הדמוגרפיות שיש לנו היום, כאן יש מסר הרבה יותר, מעבר לניכור, לחוסר ההתחשבות, לחוסר ההרגשה.
אורי מקלב: לא ידעתי עד כמה אפשר להגיע לדרגה שהשבע לא מרגיש את הרעב.
אורי מקלב: והמסחר החברתי שיש סביב לדבר הזה.
אורי מקלב: צריך לדעת גם שכל נושא קצבאות הילדים לא בא כתמיכה.
אורי מקלב: זה בא בעקבות כך שביטלו את נקודות הזיכוי.
אורי מקלב: זה היסוד בכלל של כל קצבאות הילדים.
אורי מקלב: למה נתנו את זה אוניברסלית לכולם?
יצחק הרצוג: רפורמת בן שחר.
אורי מקלב: זה היה במקום נקודת זיכוי.
אורי מקלב: היה ברור שהכנסה של 10,000 שקל שמתחלקת לשתי נפשות, או שמתחלקת ל-4 נפשות – מס הכנסה צריך להיות אחרת.
אורי מקלב: ביטלנו את כל מדרגות המס, אמרנו: לא נחלק את זה בשיטה הזאת, אלא ניתן משהו לילדים, בדרך הזאת או בצורה אחרת.
אורי מקלב: יש מדינות אחרות שנותנות הנחות בשירותים ובדברים אחרים, ויש מדינות שנותנות באמצעות קצבאות ילדים.
אורי מקלב: וכי 170 שקל או 80 שקל הם שמגדלים את הילד?
אורי מקלב: וכי זה לוקח את הנטל לגידול הילדים מן האבא?
אורי מקלב: כמה הוצאות יש לו סביב הדבר הזה?
אורי מקלב: זה לא 40 או 80 שקל.
אורי מקלב: זה לא מחליף לו את הכסף לחינוך, להזנה, ללבוש, לתרופות ולבריאות.
אורי מקלב: זה חלק קטן מאוד מן ההוצאות סביב הילדים.
אורי מקלב: אבל אנחנו מעבר לזה.
אורי מקלב: בוודאי יש משפחות רבות שאנחנו יודעים שכל שקל חשוב להן והן צריכות להתמודד עם כל ההוצאות.
אורי מקלב: להציג כאן שזה מה שיחסוך את הכסף בגלל שיש משפחות עם הכנסות גבוהות שמקבלות שלא כדין?
אורי מקלב: זה הצגה בכלל לא נכונה.
אורי מקלב: אנחנו מחויבים לדבר הזה כמו כל חברה אנושית, בצורה הבסיסית שלנו כחברה, כמשהו ערכי שיש לנו, לקחת את זה כדגל שיש לילדים, בוודאי לאומה היהודית, בוודאי למדינת ישראל שקמה אחרי מה שהיא עברה.
אורי מקלב: והדברים שהולכים מסביב לדבר הזה, לא רק המהות של הכסף הזה – זה דבר גרוע ביותר.
אורי מקלב: והשתיקה שיש מסביב לדבר הזה, של כל הבניין הזה, פרט לדוברים בודדים מן האופוזיציה.
אורי מקלב: איפה כל הקואליציה בעניין הזה?
אורי מקלב: איפה הבית היהודי?
אורי מקלב: רק אנחנו צריכים לדבר על זה?
צחי הנגבי: חבר הכנסת מיכאלי.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשמוע ממשרד האוצר את התיאוריה שלהם לגבי הקטנת קצבאות ילדים מול הגדלת העוני.
אברהם מיכאלי: הרי כולם מדברים כבר על עשרות אלפים שייפגעו, שהעוני יגדל.
אברהם מיכאלי: אנחנו בעצם מובילים היום בעולם בדירוג העוני אז אולי, כנראה העוני כבר לא חשוב.
אברהם מיכאלי: חשוב המצב הפיסקלי, חשוב כמה כסף חוסכים.
אברהם מיכאלי: בסוף אותן משפחות שאנחנו פוגעים בהן הן משפחות שבוודאי הכסף הקטן הזה, שקוראים לזה כסף קטן, יחסר להן בשביל לכלכל את ביתן.
אברהם מיכאלי: אנחנו שומעים את הכלכלנים הכי דגולים, במובן של מקרו כלכלה, שאומרים: בכל המדינות המפותחות כולם תומכים היום במתן קצבאות ילדים, ואפילו בשיעור הרבה יותר גבוה מאשר בארץ.
אברהם מיכאלי: אז אנחנו כל הזמן מנסים "להרוויח" את אותו כסף קטן על חשבון אותן משפחות, שאם הן היום על גבול העוני בוודאי ייכנסו לעוני.
אברהם מיכאלי: ובסוף מה עשינו?
אברהם מיכאלי: אני מצפה פה שראש הממשלה ייקח את המושכות לידיים.
אברהם מיכאלי: הליכוד שילם ביוקר ב-2003 על הקטנת קצבאות.
אברהם מיכאלי: הליכוד האמין אז שכתוצאה מהקטנת הקצבאות יוציאו אנשים לשוק העבודה, ועובדתית זה הוכח כלא נכון, העוני גדל ושוק העבודה לא גדל.
אברהם מיכאלי: אני לא יודע, אני מצפה כרגע, אולי מפלגה חדשה לא מבינה את המשמעויות של זה, אך היא תבין את זה.
אברהם מיכאלי: אבל איפה הליכוד?
אברהם מיכאלי: איפה הניסיון המר שהליכוד למד בירידה ל-12 מנדטים בשל הקטנת קצבאות הילדים?
צחי הנגבי: אני שוב מזכיר לחברים, הדיון הזה הוא לא הצגה גנרלית אלא דיון בוועדת הכנסת.
יצחק הרצוג: הנושא כואב מאוד.
צחי הנגבי: לכן כל אחד חייב לזעוק את נהמת לבו.
יצחק וקנין: הייתי רוצה לקחת את כל הוועדה- - -
צחי הנגבי: לא קיבלת רשות דיבור.
צחי הנגבי: ולכן מה שאני עושה אתכם כל הזמן, מהבוקר ובהמשך, אני מכבד את זה שאי אפשר לדון רק על הדברים הפורמליים, על הפיצול, אבל אתם תכבדו גם את לוחות הזמנים כי אנחנו רוצים להתקדם.
מיקי רוזנטל: אני מבקש לומר את הדבר הבא.
מיקי רוזנטל: אני לא רוצה להיכנס לדיון המהותי, כפי שאתה אומר, אלא לדיון הפרוצדורלי, אבל יש ממנו זיקות מהותיות.
מיקי רוזנטל: בעשור האחרון מתנהלת התקפה על המבנה הסולידרי של החברה הישראלית.
מיקי רוזנטל: בצעדי ענק אנחנו מתקרבים למספרים מפחידים.
מיקי רוזנטל: אם נאפשר את הצעדים הללו נגיע ל-2 מיליון עניים, זאת המשמעות האמיתית.
מיקי רוזנטל: זה לא תיאוריות, זה לא תזה.
מיקי רוזנטל: אנחנו מתקרבים לשם בצעדים מאוד-מאוד גדולים.
מיקי רוזנטל: מדובר פה בשינוי מהותי של ההגנה הסוציאלית, רשת הביטחון הסוציאלית האחרונה שנותרה.
מיקי רוזנטל: זה שינוי כל-כך מהותי שאני באמת – יש שינויים פיסקליים, ומס הכנסה, ותרדפו אחרי הון שחור.
מיקי רוזנטל: אפשר להתווכח על סעיפים כאלה ואחרים, אבל פה, בגלל שנאת חרדים, ותו לא, מנסה שר האוצר – הוא יקבור סופית גם את הסיכוי לשקם את מה שנהרס בעשור האחרון, במובן זה שאנחנו פוגעים במרקם הבסיסי של החברה הישראלית.
מיקי רוזנטל: אנחנו לא יכולים לאפשר את הדבר הזה בדיון מהיר.
מיקי רוזנטל: מדובר פה בדיון אולי המהותי ביותר היום שמתקיים על עתידה של החברה הישראלית.
מיקי רוזנטל: את הטעויות שיעשו כאן אי אפשר יהיה לשקם יותר.
מיקי רוזנטל: לכן אני קורא לוועדה, ולך, צחי הנגבי, באופן אישי, לא לאפשר להכניס תיקונים מהותיים בכל הסוגיה של הביטוח הלאומי.
מיקי רוזנטל: כי גם הביטוח הלאומי, שהוא גוף מקצועי, הוא לא גוף פוליטי, אמר את דברו בעניין הזה.
צחי הנגבי: לפי ההסכמות לאן זה יעבור?
מיקי רוזנטל: לכן אנחנו לא יכולים לאפשר את הדבר הזה במין דיון "חאפ-לאפ".
מיקי רוזנטל: אי אפשר, אי אפשר.
מיקי רוזנטל: במיוחד כאשר הסיבות לא ענייניות.
מיקי רוזנטל: יש מקומות אחרים לקחת מהם את הכסף.
מיקי רוזנטל: לבוא ולפורר את כל המבנה הסוציאלי המפואר שנבנה פה עשרות שנים באיזו מין גחמה, בגלל שנאת חרדים?
מיקי רוזנטל: אנחנו לא יכולים לאפשר את הדבר הזה.
צחי הנגבי: אני שואל את משרד האוצר, לאן זה אמור לעבור?
אברהם מיכאלי: לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
משה גפני: על-פי התקנון זה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
מיקי רוזנטל: גם אי אפשר לפצל את זה.
אברהם מיכאלי: כל שקל – בוועדת הכספים, אנחנו יודעים את זה כבר.
יצחק הרצוג: אנחנו עומדים על כך שזה יהיה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
צחי הנגבי: אבל זה לא קשור לעבודה ורווחה.
יצחק הרצוג: ביקשנו לפצל.
צחי הנגבי: היו הסכמות בעניין הזה והתשובה היא שכרגע זה עומד על ועדת הכספים.
מיקי רוזנטל: אם חלילה לא נפצל אז זה חייב לעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, אבל אני אומר לכם מעבר לזה, זה לא עוד סעיף, זה לא עוד פקודת מס הכנסה.
מיקי רוזנטל: אנחנו נוגעים פה באמת בבשר החי.
מיקי רוזנטל: זה טירוף.
צחי הנגבי: רבותי, אני רוצה לשמוע את יואל בריס.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, שאלה טכנית.
משה גפני: אתה מתכוון לסיים את זה?
צחי הנגבי: אני רוצה לסיים את פרק ח' על המים עד שעה 14:00, ללכת להצבעות ולאחר מכן לחדש את הדיון רק בנושא הבריאות.
משה גפני: אבל אחרי המים-?
צחי הנגבי: המים זה פרק ח' ואחרי זה יש את פרק ט'.
יצחק הרצוג: יש לנו שני נושאים גדולים מאוד-מאוד בפרק ביטוח לאומי עכשיו.
צחי הנגבי: לפרק ט' לא נספיק להגיע עד שעה 14:00.
אברהם מיכאלי: אז נעשה את זה בערב.
יצחק הרצוג: צריך לדבר על נושא הביטוח הלאומי, כי אני לא אהיה בערב.
יצחק הרצוג: אני רוצה לדבר על הביטוח הלאומי.
יצחק הרצוג: אנחנו בתוך הפרק.
משה גפני: יש לי שאלה טכנית, תעזור לי בעניין הזה.
משה גפני: אני חייב ללכת, אני צריך לנהל את ישיבת ועדת המדע בנושא ה"גוגל", מגיע נציג מארצות-הברית.
משה גפני: אם אתה מתכוון לסיים הכול עכשיו- - -
צחי הנגבי: מה זה לסיים?
משה גפני: לסיים – הכוונה גם לפרקים אחרי המים.
יצחק הרצוג: אתה רוצה לסיים את כל החוברת?
צחי הנגבי: מה שאני אוכל.
יצחק הרצוג: מה שלא נספיק, אם ההצבעות הן בשעה 14:00 בערך, יש עוד שני נושאים ענקיים בתוך נושא הביטוח הלאומי.
יצחק הרצוג: יש את נושא עקרות בית וסיעוד, שעל זה צריך לדבר עוד, נכון?
יצחק הרצוג: ויש עוד כמה נושאים בביטוח הלאומי.
צחי הנגבי: בשעה 14:00 נצביע על כל מה שדנו עד עכשיו, כולל הביטוח הלאומי.
יצחק הרצוג: ואז פרק הבריאות ונושאים שונים אחרים, כולל מים, יישארו לך לערב.
אורי מקלב: גם על המים צריך לדון הערב, אדוני היושב-ראש.
צחי הנגבי: כל מה שנדון עד שעה 14:00 יגיע להצבעה עד 14:00.
אורי מקלב: אבל אתה מאיץ בנו מאוד.
צחי הנגבי: אני לגמרי לא מאיץ בכם.
משה גפני: בשונות יש כמה סעיפים שהייתי רוצה לדבר עליהם.
משה גפני: לשונות אתה לא מגיע כעת?
צחי הנגבי: עד שעה 14:00 לא נסיים את פרק שונות.
יצחק הרצוג: אנחנו נוגעים כרגע בפרק ז'.
צחי הנגבי: בואו נשמע הערות נוספות לדברים, בבקשה.
יצחק הרצוג: אתה רוצה שיואל בריס יענה על קצבאות הילדים.
צחי הנגבי: הוא יענה על הכול ביחד.
יצחק הרצוג: אנחנו עוברים לנושא עקרות בית, שאתמול דיברה עליו חברת הכנסת יחימוביץ'.
יצחק הרצוג: אני רוצה לדבר על עקרות הבית.
יצחק הרצוג: זה גזלת כבשת הרש, בהמשך לדברים שנאמרו פה על קצבאות הילדים.
יצחק הרצוג: אני לא מבין איך אפשר בכלל להשית מיסוי על עקרת בית.
יצחק הרצוג: זה לא עקרת בית.
יצחק הרצוג: אתם יודעים מה?
יצחק הרצוג: "מושיבי עקרת הבית" – אין הכוונה למה שנאמר כאן, זה לא הכוונה.
יצחק הרצוג: הכוונה היא באמת- - -
מיקי רוזנטל: "אם הבנים שמחה" היא כבר לא תהיה.
יצחק הרצוג: אנחנו מדברים על הרבה מאוד משפחות שזכאיות להבטחת הכנסה בגלל מצוקה מובנית ומוגדרת – מחלה, מוגבלות, לקות, לקות של הילד, לקות של קרוב משפחה אחר, טיפול בהורה חולה, טיפול בבעל חולה או בבן זוג חולה, טיפול במקרים טרגיים שמתרחשים סביבנו כל הזמן, אנשים עם מקרים על הסף של החיים, ואני אומר את זה ברצינות.
יצחק הרצוג: אז עכשיו משיתים עליהם מס?
יצחק הרצוג: כל שנה אותו סיפור חוזר, אותה "עז".
יצחק הרצוג: באמת, הרצחת וגם ירשת?
יצחק הרצוג: לקחת מעקרות הבית, להשית עליהן מיסוי, ועוד לבטל את הפטור מתשלום דמי ביטוח בריאות, במיוחד שזה חל על בני זוג הזכאים לגמלה לפי חוק הבטחת הכנסה.
יצחק הרצוג: אתם מבינים?
יצחק הרצוג: חוק הבטחת הכנסה זה העוני הגדול ביותר בחברה הישראלית.
יצחק הרצוג: אז מה נעשה כאן?
יצחק הרצוג: אני לא יודע להתנהג כמו חבר הכנסת וקנין ולהתפרץ בצורה הזאת, אבל אני לא יכול לבטא את עומק התסכול והכעס מהסעיף הזה, כמו מהסעיף הקודם, מהמשמעויות האסוניות שיחולו על משפחות שאני רואה אותן מתדפקות על דלתות לשכות הרווחה.
פנינה תמנו: ומה עם המשמעות שזה מגדיל להן את הקצבה כשהן יוצאות לפנסיה?
יצחק הרצוג: אני אומר לך, פנינה היקרה, אין לזה שום קשר.
יצחק הרצוג: אני לא מכיר בכלל את הסיפור הזה ש"מכר" אתמול שר האוצר.
פנינה תמנו: אז אולי כדאי שתבחן.
יצחק הרצוג: אני לא מכיר מה הקשר בין זה ובין הגדלת קצבאות הזקנה.
<מיכל ברין: איפה זה כתוב?
פנינה תמנו: את מוזמנת לחקור.
יצחק הרצוג: ממתי הדברים קשורים זה לזה?
יצחק הרצוג: אני קצת מכיר את חוק ביטוח לאומי, האמיני לי, פנינה, ואני אומר לך בשיא החברות.
פנינה תמנו: אני בטוחה שהשר- - -
יצחק הרצוג: פנינה תמנו-שטה, בהכירי אותך, תני לי רק לדבר.
יצחק הרצוג: הגיע הזמן שתדברי גם.
יצחק הרצוג: בהכירי אותך, ואני מכבד אותך, ואני יודע שאת כן יודעת מה זה עוני, אני אומר לך שיש כאן דברים שעל פי צו מצפונך את צריכה להפוך שולחן בתוך הסיעה שלך.
יצחק הרצוג: לא נכון שיש איזו תוספת לביטוח הלאומי.
יצחק הרצוג: אני לא מכיר, אני לא יודע על מה אתם מדברים בכלל.
יצחק הרצוג: אתמול שר האוצר דיבר על עניין עקרות הבית ואמר שבכלל נותנים תוספת.
יצחק וקנין: אז בואו תגידו תודה.
יצחק הרצוג: מה זה?
יצחק הרצוג: איזה מין דבר זה?
יצחק הרצוג: לכן אני גורס, כמו כל מה שגרסנו עד כה, לפצל, ואם לא לפצל – להעביר את זה בכל מקרה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שם המקום של הדבר הזה, חד-משמעית.
צחי הנגבי: יש עוד הערות?
יצחק הרצוג: אני חושב שחשוב שנשמע את פנינה תמנו-שטה, נשמע מה היא רצתה לומר.
פנינה תמנו: אתה אומר שאני מדברת יותר מדי.
יצחק הרצוג: לא, אמרתי שלא שמעתי אותך מדברת.
יצחק הרצוג: רק הפרעת לי לדבר.
צחי הנגבי: אני שואל את חברי הכנסת.
<מיכל ברין: דבר ראשון, פנינה תמנו-שטה, את יודעת שאני מעריכה אותך מאוד, אבל תסתכלי מסביב.
<מיכל ברין: את פה לבד, אף אחד מן הקואליציה לא רוצה לבוא ולגונן על הדבר הזה.
<מיכל ברין: רק תחשבי על זה.
צחי הנגבי: יריב לוין יושב פה ומייצג את הקואליציה.
<מיכל ברין: אין לו ברירה.
<מיכל ברין: גם לו אין ברירה.
יריב לוין: גם אני וגם היושב-ראש.
פנינה תמנו: איך אפשר כך לפספס את יריב לוין?
פנינה תמנו: תרשום, כך היא פספסה אותך, כשהיא תצטרך קיזוזים.
<מיכל ברין: גם ליריב לוין וגם לצחי הנגבי אין ברירה.
<מיכל ברין: בקיצור, לא בכדִי אנשים לא פה.
<מיכל ברין: הם לא רוצים שיהיה בפרוטוקול שהם מסנגרים על הדברים החמורים האלה.
<מיכל ברין: אז סתם, זה נראה לי טיפ ששווה לחשוב עליו.
<מיכל ברין: נגזלה ממני זכות הדיבור גם בעניין קצבאות הילדים אז אגיד על זה גם מילה.
<מיכל ברין: אין ספק שמה שמתואר כאן- - -
צחי הנגבי: לא נגזלה.
צחי הנגבי: נשכחה.
<מיכל ברין: אולי אתה שכחת, אבל אני מדברת.
<מיכל ברין: בכל זאת אדבר על זה.
צחי הנגבי: אני לא גזלתי.
צחי הנגבי: אני שכחתי.
<מיכל ברין: אני מקבלת את התיקון.
<מיכל ברין: גם מה שהיה לנו כאן
<מיכל ברין: בנוגע לקצבאות הילדים – אין ספק שזאת ההתחלה של הסוף.
<מיכל ברין: ברגע שהופכים את הקצבאות מקצבאות אוניברסליות שמגיעות לכל אדם למשהו שבהתחלה העשירים ביותר לא יקבלו, אז אומרים: בסדר, לשם מה שרי אריסון צריכה קצבת ילדים?
<מיכל ברין: היא לא צריכה קצבת ילדים.
<מיכל ברין: אבל אז, ברגע שפורמים את העניין העקרוני הזה זה רק ילך ויגדל, ילך ויגדל.
<מיכל ברין: ברגע שמעמד הביניים- - -
פנינה תמנו: גם כשלוקחים מהם את ההטבה הזאת את מלינה, אחרי שאת כל הזמן צועקת שלא לוקחים מהעשירים.
פנינה תמנו: אז גם זה לא בסדר?
פנינה תמנו: זה פיצול אישיות כלשהו.
<מיכל ברין: לא, אין לי פיצול אישיות.
<מיכל ברין: יש לי אידיאולוגיה.
<מיכל ברין: אני אשלח לך אחר-כך את החומר בעניין.
פנינה תמנו: האידיאולוגיה סותרת את עצמה.
<מיכל ברין: לא.
<מיכל ברין: האידיאולוגיה לא סותרת את עצמה.
<מיכל ברין: קוראים לזה אידיאולוגיה סוציאל-דמוקרטית.
<מיכל ברין: היא אומרת שכאשר מגיע חלקך לתרום, התרומה נעשית באופן פרוגרסיבי; וכשמגיע חלקך לקבל, המדינה עושה את זה בצורה אוניברסלית, בלי סימנים של החתמה.
<מיכל ברין: זה ההבדל בין מדינת רווחה, שטוב לחיות בה והמדינה נותנת שירותים לכולם, לבין מדינת סעד, שרק העניים ביותר מקבלים נדבות וחשים שעושים להם טובה.
<מיכל ברין: אני חושבת שהעניין הזה תקף גם בנוגע לקצבאות הילדים ולפגיעה באוניברסליות שלהן, וגם במה שאנחנו רואים כאן, בהיטפלות לעקרות הבית.
<מיכל ברין: לקרוא לזה עקרות בית – שלי יחימוביץ', יושבת-ראש האופוזיציה, אמרה את זה היטב.
<מיכל ברין: הם לא החליטו לקחת שנה חופש ולעשות בינתיים פדיקור ומניקור.
<מיכל ברין: זה כולל גם נשים שיצאו לחופשת לידה והאריכו אותה וקיבלו על זה אישור, ובינתיים לא רק שאין להן הכנסות, לא רק שהמדינה מקצצת להן את קצבאות הילדים, שזאת אמורה להיות עזרה של המדינה למי שכן בחר לגדל ילדים.
<מיכל ברין: במקום זה גם משיתים עליהן עוד תשלומים.
<מיכל ברין: וכל העניין הזה, שכבר שמעתי מאנשי יש עתיד, הקימו קרן שתעשה הזנה.
<מיכל ברין: עדיף שאנשים יאכלו בבית שלהם.
<מיכל ברין: אתם לוקחים כסף מאנשים בקצבאות הילדים, אתם משיתים מס על עקרות הבית, אתם לוקחים מהמשפחה הבריאה.
פנינה תמנו: את רוצה להנציח את העוני.
<מיכל ברין: לא, להיפך.
<מיכל ברין: את רוצה שאנשים יבואו לקבל אוכל במקום של נזקקים.
<מיכל ברין: אני רוצה שהמשפחות יוכלו להתקיים בכבוד ושאנשים ילכו הביתה, לבית תקין ומתפקד, ויוכלו לאכול ארוחת צהרים בבית שלהם.
<מיכל ברין: זה פשוט ההבדל באופן איך מדמיינים מדינה, ואת מדמיינת אותה – שוב, אני לא חושבת שזה אישי, אני מעריכה באמת שאת וחברת הכנסת קריב היחידות שהסכמתן לבוא לכאן ולספוג את האש, אני מעריכה את זה ומכבדת אתכן באופן אישי.
<מיכל ברין: אבל באופן עקרוני, אתם הופכים את המדינה הזאת למדינה שפשוט אי אפשר יהיה לחיות בה.
<מיכל ברין: תודה.
אורי מקלב: אם יש נושאים שצריך לדבר עליהם אז זה הנושא של הסעיף הקודם ושל הסעיף הזה.
אורי מקלב: זה עוד סעיף כמו הסעיף הקודם.
אורי מקלב: לא סתם יש ביניהם הצמדה ויש ביניהם המשכיות.
אורי מקלב: כפי שקודם אמרנו שהמסר הוא שהילדים הם נטל, גם בסעיף הזה המסר הוא שעקרות הבית הן עוד נטל, הן אנשים שלא מתפקדים, אנשים שצריך להטיל עליהם עכשיו מס.
אורי מקלב: אפשר לחשוב איזו המצאה גאונית זאת להגדיל את הכנסות המדינה, שמצאו עכשיו איזה סעיף מאוד-מאוד יצירתי, ששר האוצר ומשרד האוצר מצאו איך להגדיל את ההכנסות.
אורי מקלב: זה דבר שלא היה אף פעם על השולחן, ועכשיו אנחנו מביאים את זה בתקציב 2013-2014, זה הפתרון שלנו וזה המסר שלנו, זה עכשיו התקציב החדש שאנחנו באים אתו לחברה.
אורי מקלב: הסעיף הזה לא היה בתקציב המדינה שנים רבות, על אף שהוא היה מאוד זמין, מאוד קל, מאוד ברור, תמיד היה שם, אבל לא הייתה לו היתכנות, אף אחד לא חשב שיש לו הסתברות.
אורי מקלב: לצערנו בסעיף ובעוד סעיף, וגם בסעיף הזה, דברים שהיו נחשבים כהזויים, שאף אחד לא חשב שהם יכולים להתקבל, מתקבלים, ובאיזה שקט, באיזו טבעיות, כאילו הכול בסדר.
אורי מקלב: זה נקרא ביטוח לאומי?
אורי מקלב: זה נקרא ביטוח שכל אחד צריך לשלם עליו.
אורי מקלב: אין כאן שום הסתכלות על ביטוח לאומי, על נשים שלא עובדות.
אורי מקלב: מי הן עקרות הבית שלא עובדות?
אורי מקלב: רובן לא מרצון, או כפי שאמר חבר הכנסת הרצוג, הן עבדו והפסיקו לעבוד, כאלה שמפוטרות, כאלה שהן מובטלות, כאלה שיש להן הכרח.
אורי מקלב: בסופו של דבר רובן של עקרות הבית האלה הן בעלות הכנסה מועטה, ועכשיו אנחנו מטילים גם על אלה, על בעלות הכנסה מועטה בסך הכול בהכנסה המשפחתית, היום מטילים עליהם עוד נטל לא קטן, גם בחלק הביטוח הלאומי וגם בחלק של מס הכנסה.
אורי מקלב: עוד חצי משפט.
אורי מקלב: אי אפשר לקחת גם את הסעיף הזה וגם את הסעיף הקודם, כל סעיף בפני עצמו.
אורי מקלב: יש איזה רצף לסעיפים האלה.
אורי מקלב: זה עוד נטל על נטל, זה לא בא בנפרד.
אורי מקלב: זה אותם אנשים שיצטרכו לשלם גם את זה וגם את זה, וגם עלייה בארנונה והכול.
אורי מקלב: זה רצף אחד.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להסתכל על זה במבט אחד.
אורי מקלב: לכן אנחנו חושבים שזה לא יכול להיות בחוק ההסדרים.
אורי מקלב: רק אם זה יהיה מפוצל בהתפצלות מהותית אז נוכל לקחת את כל הדבר הזה בהסתכלות רוחב.
צחי הנגבי: אחרון הדוברים בנושא הזה, חבר הכנסת מיכאלי.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, רציתי לשאול, מאין משרד האוצר מצפה מעקרת בית שתפריש כסף שאין לה?
אורי מקלב: ומה עם עקרת בית שהיא חד-הורית?
אברהם מיכאלי: אין לה כסף.
אברהם מיכאלי: מורידים לה קצבת ילדים, חסרים לה 200 שקל, ועכשיו מצפים ממנה להעביר עוד 150 שקל?
אברהם מיכאלי: אבל אין לה כסף.
אברהם מיכאלי: מה, היא תלך לקחת הלוואה בשביל להבטיח את הפנסיה שלה לעתיד?
צחי הנגבי: אלה שאלות שאני מניח שאנשי המקצוע ישיבו עליהן.
יצחק וקנין: לכן צריך לפצל מהותית לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
איל ינון: אני יכול אולי להעיר בעניין הפיצול הדיוני, לא הפיצול המהותי.
איל ינון: נדמה לי שיש סיכום, שמרכיב הביטוח הלאומי בסעיף שנוגע לעקרות הבית יעבור, אכן, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והמרכיב שנוגע לביטוח הבריאות בסעיף הזה על עקרות הבית יעבור לוועדת הכספים.
איל ינון: כך אני מבין שהוסכם.
יצחק הרצוג: אני לא יודע אם יש סיכומים.
יצחק הרצוג: אומר לי יריב לוין שעוד אין סיכומים.
יריב לוין: אנחנו בודקים כיוון כזה.
יצחק הרצוג: הסעיף הבא הוא סיעוד.
יצחק הרצוג: אני מעדיף קודם כול לשמוע את משרד האוצר על שני הסעיפים הללו, כי הסיעוד הוא סיפור שלא קשור לשני הסעיפים הראשונים.
צחי הנגבי: לא לגופו, אלא לעניין ההצדקה, מדוע לא לעשות פיצול, בבקשה.
יצחק הרצוג: גם על קצבאות ילדים וגם על עקרות בית.
<יואל בריס: קודם כול, צריך לזכור שהשינוי של מבנה קצבאות הילדים, שיצר את חוסר האחידות בין הילד הראשון ובין הילד השלישי והרביעי, נעשה על-פי הסכם קואליציוני בחוק הסדרים שנדון בוועדת הכספים.
<יואל בריס: עכשיו את הרכיב הזה של החלטת הממשלה הקודמת מבטלים במסגרת חוק ההסדרים הראשון של הממשלה החדשה שמשנה את הדבר.
<יואל בריס: ברור שמדובר בנושא פוליטי.
<יואל בריס: מדובר בהחלטה של הממשלה במליאתה, שהחליטה במסגרת סדרי העדיפויות שלה שזה בדיוק מה שצריך לעשות בתקציב.
<יואל בריס: היא צריכה להחליט במסגרת סדרי העדיפויות, בהינתן מצב פיסקלי נתון, איך סוגרים את הבור, וזו ההחלטה שנתקבלה.
<יואל בריס: לכן זה נושא שהוא קלאסי, הוא במוקד של ליבת הנושאים שצריכים להיות נדונים בחוק ההסדרים בוועדת הכספים.
יצחק הרצוג: איך זה תואם את הבג"ץ של קיום מינימלי בכבוד?
יצחק הרצוג: אני אומר את זה גם לאיל ינון.
<יואל בריס: חבר הכנסת הרצוג, תודה על השאלה, כי בכל הדיונים בבית-המשפט בנושא של קיום מינימלי בכבוד, לרבות פסק-דין שניתן לאחרונה בנושא הזה, לפני כ-10 ימים – חבל שלא הבאתי את האזכור, אבל אם תרצה אוכל להביא לך אותו – נאמר במפורש שקצבאות הילדים אינן חלק מרשת המגן האחרונה של הקיום המינימלי בכבוד.
<יואל בריס: צריך להגיד בהקשר הזה ספציפית שבנושא הילדים, בשנים האחרונות יש הגדלה משמעותית מאוד של הסיוע בעין שהממשלה נותנת, לא בהעברה כספית אלא בשירותים בעין, חלקם באמצעות סבסודים למיניהם- -
יצחק הרצוג: איזה סבסודים, של מה?
<יואל בריס: - - וכל ההחלטות שנתקבלו במסגרת מה שנקרא חקיקת טרכטנברג.
<יואל בריס: חבר הכנסת גפני לא נמצא כעת אז זה בסדר שנפלט לי השם.
<יואל בריס: בסופו של דבר, לכן הנושא הוא בליבה של הדיון של התקציב הזה.