GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: מה שהעברתם – לא הייתי כאן בהצבעה בגלל שאני בוועדת המדע, הרי השתיקו אותי עם ועדת המדע, על כך כבר סיכמנו.
משה גפני: 90% העברתם לוועדת הכספים.
משה גפני: אני מציע שתיכנסו לוועדת הכספים, ובצדק, יש שם חברי ועדה חדשים.
משה גפני: כדי לדון על החוק הכי קטן צריך כמה ימים.
משה גפני: מה שהולך לקרות, אף אחד מחברי הוועדה – זו בכלל לא הוועדה שצריכה לדון בזה – לא יידע, בגלל שלא היו כאן בכנסת, לא יידעו מה זה הרפורמה בבריאות הנפש, מה המשמעות של ההפרטה עכשיו.
משה גפני: זאת הפרטה, זה לתת את זה לקופות-החולים.
משה גפני: הרמה תרד באופן דרסטי.
איל ינון: זה רפורמה שכבר הוחלטה, אני חושב, על ההעברה לקופות-החולים.
<מיכל ברין: אחרי שהיא נכשלה בכנסת עקפו אותנו.
משה גפני: מה שצריך לעשות, אדוני היועץ המשפטי, הרי מדובר על רפורמה רבת שנים.
משה גפני: גם בחוק הזה מדובר על תהליך של כמה שנים.
משה גפני: מה מונע מן הממשלה להביא את החוק הזה באופן מסודר ונורמלי, להעביר את זה לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות?
משה גפני: אני גם מוכן שזה יהיה בוועדת המדע, הצעתי את שירותיי.
<מיכל ברין: אני גם מוכנה.
משה גפני: צריך לדון על הנושא לגופו.
משה גפני: אם אכן כנים דבריהם וטובת האזרח לנגד עיניהם, וכל מה שנעשה כאן הוא חלק מן ההתקדמות בבריאות הנפש – זה מה שצריך לעשות.
משה גפני: אבל מיותר שאדבר.
משה גפני: אני מכיר את כללי המשחק.
יצחק וקנין: הכול מכור.
משה גפני: הליכוד רוצה שהתקציב יעבור, אחרי זה הוא חופשי לנפשו.
משה גפני: ראש הממשלה רוצה ששר האוצר ייכשל, וגם הוא חופשי לנפשו.
משה גפני: אני לא יודע איפה עומד הבית היהודי, תלוי באיזה יום ובאיזו שעה.
יצחק וקנין: תלוי מי יהיה הרב הראשי.
משה גפני: יש עתיד – מה שהם חושבים ומה שהם רוצים לא רלוונטי בגלל שיש מפקד שמחליט.
משה גפני: ואני בא לפה כמו איזה נער הולנדי, שעומד עם האצבע על הסכר ולא מבין שהמים כבר עברו מזמן.
משה גפני: האמן לי, במשך 24 שנים בכנסת אני לא זוכר דבר לא מקצועי כזה.
משה גפני: זה ביזוי של הכנסת.
משה גפני: לא היה דבר כזה, האמינו לי.
<מיכל ברין: זה עניין משפטי ברור.
משה גפני: והאזרחים יסבלו מזה עוד הרבה שנים.
משה גפני: עומד היועץ המשפטי של הכנסת, שמעולם לא שמעתי דברים כאלה שאמר על חוק כזה.
משה גפני: שמעתי דברים נחרצים על חוות דעת משפטית.
משה גפני: לא מגיעים לסיכום הזה.
משה גפני: חזרנו עשרות שנים אחורנית, הכול הולך לוועדת הכספים.
<משה בר סימנטוב: ראשית, אנחנו לא דנים בחוק הזה על הרפורמה בבריאות הנפש.
<משה בר סימנטוב: הרפורמה בבריאות הנפש הוחלטה, ולשאלתה של חברת הכנסת בירן נבהיר, היא הרבה יותר טובה ממה שהוצב בפני הוועדה.
<משה בר סימנטוב: מלכתחילה הממשלה הביאה רפורמה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שהתכלית שלה הייתה לצמצם את היקף הזכאים לטיפול.
<משה בר סימנטוב: כאשר הממשלה בסופו של דבר קיבלה החלטה שהיא לא רוצה לצמצם את היקף הזכאים לטיפול היא הייתה יכולה לעשות את זה בלי חקיקה, להעביר את כל האוכלוסיות שיהיו זכאיות לכלל השירותים.
<משה בר סימנטוב: הזכויות שעליהן שאלה חברת הכנסת שקד לא מוגדרות בחוק הזה, לא נגזרות מן החוק הזה ולא מושפעות מן החוק הזה.
<משה בר סימנטוב: הן נגזרות מחוק ביטוח בריאות ממלכתי, שמחייב את המדינה, מחייב את קופות-החולים לספק את השירותים באיכות סבירה, בזמן סביר ובמרחק סביר.
<משה בר סימנטוב: אין גריעה מן הזכויות.
<משה בר סימנטוב: החוק הזה, עניינו היחיד – האחריות על אספקת השירותים ועל איכות השירותים מוטלת על קופות-החולים.
<משה בר סימנטוב: זה לא משנה את זה.
<מיכל ברין: להלן הפרטה.
<משה בר סימנטוב: מה שהחוק הזה עושה, הוא מסדיר את היכולת של קופות-החולים לרכוש את השירותים מבתי-החולים ומהמרפאות.
<משה בר סימנטוב: הוא לא נוגע בזכויות.
<משה בר סימנטוב: להיפך, הזכויות הורחבו הרבה יותר מכל מה שהיה פה באיזשהו דיון בכנסת ונוספו משאבים בצורה משמעותית, למעלה מ-300 מיליון שקל מקצה הממשלה לטובת הרפורמה.
<מיכל ברין: זה פירוק של המרפאות לבריאות הנפש.
<משה בר סימנטוב: לא, ממש לא.
<משה בר סימנטוב: להבדיל ממה שהיה פה, אנחנו גם לא סוגרים את המרפאות, אנחנו לא מפריטים את המרפאות.
<משה בר סימנטוב: הכול ציבורי, במימון ציבורי ובזכאות מלאה לכלל האוכלוסייה.
<משה בר סימנטוב: אלה העובדות.
צחי הנגבי: השאלה שלי כרגע מופנית ליועצת המשפטית של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
<נועה בן שבת: אני רוצה להתייחס לנושא הזה.
<נועה בן שבת: בעצם אנחנו מדברים פה לראשונה על הסדר בנושא בריאות הנפש.
<נועה בן שבת: כמובן זה נעשה בעקבות הצו שמעביר את האחריות לקופות-החולים, אבל הדברים כאן רגישים מאוד מכיוון שהשליטה בכללי ההתחשבנות היא בעצם שליטה בשירותים הניתנים.
<נועה בן שבת: למשל, אני יכולה להציג דוגמה.
<נועה בן שבת: מדובר פה על כך שכאשר מגיעים למלוא תקרת הצריכה המחיר לשירות יאופס.
<נועה בן שבת: זאת אומרת, יכול להיות שיהיה שווה לקופת החולים לשלוח אנשים לאשפוז פסיכיאטרי במקום לתת להם שירות במרפאות.
<נועה בן שבת: זאת יכולה להיות התוצאה של הדבר הזה, כי הם לא יצטרכו לשלם שקל בשביל המשך האשפוז הפסיכיאטרי.
יצחק וקנין: עכשיו תצביעו.
<נועה בן שבת: זה יכול להיות פקטור קריטי מאוד.
<נועה בן שבת: כל נושא המרפאות – קראתי את החלטת הממשלה.
<נועה בן שבת: כמה פעמים הוזכר בתוך החלטת הממשלה נושא המרפאות.
<נועה בן שבת: יש שם גם התייחסות למרפאות הממשלתיות, אבל לגבי טיפולי היום, גם התייחסות למרפאות בכלל, כל המרפאות, כולל המרפאות של קופת-חולים.
<נועה בן שבת: לכאורה אנחנו מדברים על כל המרפאות.
<נועה בן שבת: מכיוון שזה קופסה סגורה, זאת אומרת ניתנות פה בתקנות סמכויות לשרים לקבוע ככל שירצו, ואנחנו מדברים על השנים 2015-2016.
<נועה בן שבת: אז אנחנו בעצם נמצאים במצב שבו הכול נתון בידי השרים, בלי שום פיקוח פרלמנטרי.
<נועה בן שבת: זה לא רק לקבוע אילו שירותים יינתנו ובאיזה מחיר אלא גם לקבוע את כל התמריצים הכלכליים לגבי הנושא הזה.
יצחק וקנין: לא צריך כנסת בכלל.
<נועה בן שבת: מעבר לכך, הם יכולים לעשות בתמורות שישולמו מעבר לתקרות הצריכה, הם יוכלו להחליט לאן הן הולכות ואיזה שימוש ייעשה בהן.
<משה בר סימנטוב: רק בתוך שירותים לאוכלוסיות האלה.
יצחק הרצוג: זה חייב לעבור בקרה של הכנסת.
<נועה בן שבת: מה המשמעות של הדבר הזה?
<נועה בן שבת: שרוכשים שירותים מעבר לתקרת הצריכה- - -
יצחק וקנין: משה בר סימנטוב, תנהלו את המדינה.
יצחק וקנין: תמשיכו ותנהלו.
<מיכל ברין: משה בר סימנטוב, למה לא ועדת העבודה, הרווחה והבריאות?
<משה בר סימנטוב: שוב, זה חלק מהסדר ההתחשבנות הכולל.
<מיכל ברין: יש לך התנגדות שזה יהיה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות?
<משה בר סימנטוב: זה הסדר התחשבנות כולל שתמיד-תמיד היה בוועדת הכספים.
<מיכל ברין: אבל הנה, יש לך תשובה משפטית שזה לא אותו דבר.
<משה בר סימנטוב: זה כן אותו דבר.
<משה בר סימנטוב: השאלה מה זה "לא אותו דבר".
<מיכל ברין: נראה לי שאתה כלכלן, לא משפטן.
<משה בר סימנטוב: עד היום קופות-החולים רכשו רק את שירותי בריאות הגוף.
<משה בר סימנטוב: עכשיו הן רוכשות גם את שירותי בריאות הנפש מאותם ספקים.
<משה בר סימנטוב: אותן קופות-חולים מאותם בתי-חולים ירכשו גם את זה וגם את זה.
<משה בר סימנטוב: הם יצטרכו להגיע להסדר כולל, שני הצדדים יצטרכו להגיע להסדר כולל גם על זה וגם על זה.
<משה בר סימנטוב: לא ניתן להפריד את זה.
<משה בר סימנטוב: כל המהות של הרפורמה הייתה לחבר את הדברים.
<משה בר סימנטוב: קובעים פה כללי התחשבנות.
<מיכל ברין: אתה כלכלן.
<מיכל ברין: יש פה יועץ משפטי, יש פה יועצת משפטית.
<מיכל ברין: הם אומרים שמשפטית מה שאתה אומר לא נכון.
<מיכל ברין: זה לא אותו דבר.
איל ינון: יש לי הצעה.
איל ינון: אולי היות ובחלק הראשון אומר משה בר סימנטוב דבר שאולי יש בו היגיון מסדר.
איל ינון: הוא אומר: תשמעו, כל כללי ההתחשבנות, לא משנה בריאות הנפש או לא בריאות הנפש, נדונים במקום אחד.
איל ינון: היות ולא ידוע לנו, ומשרד האוצר יתקן אותי אם אני טועה, שלגבי כללי ההתחשבנות הסטנדרטיים הרגילים יש ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות איזו אג'נדה אנטי אוצרית מיוחדת, אז אולי אפשר להעביר את כל הסט הזה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
איל ינון: הם יוכלו להשקיע בזה יותר זמן ואז ברפורמה בבריאות הנפש נהיה יותר שקטים שנושא כל-כך רגיש מטופל בכל זאת יותר לעומק, יותר מאשר ה-5 דקות שידונו בזה בוועדת הכספים.
<משה בר סימנטוב: תמיד זה היה בוועדת הכספים.
<מיכל ברין: אבל יש פה חוות דעת משפטית שה"תמיד" פה השתנה, זה לא אותו דבר.
יצחק הרצוג: אני אומר לכם שזה יכול ליפול גם בבג"ץ.
<משה בר סימנטוב: גם לנו יש חוות דעת משפטית.
<משה בר סימנטוב: זה לא קשור לבג"ץ כי זה לא מגדיר זכויות.
<מיכל ברין: זה קשור לבג"ץ.
<משה בר סימנטוב: זה לא מגדיר זכויות.
<משה בר סימנטוב: הזכויות מוגדרות בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
איל ינון: אבל יש לזה השפעה על הזכויות.
יצחק הרצוג: מה עמדת היושב-ראש?
צחי הנגבי: אני רוצה לדון על הנושא עם יושב-ראש הקואליציה, והוא לא נמצא פה כעת.
צחי הנגבי: לכן בואו נתקדם.
צחי הנגבי: יש לכם הערות נוספות לנושא הבריאות?
<מיכל ברין: בסעיף הזה הכול נאמר.
צחי הנגבי: אז נעבור לנושא שונות ואת הנושא הזה נסכם אחר-כך.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, מתי יהיה פרוטוקול של הישיבה?
צחי הנגבי: אין לי מושג.
<אתי בן יוסף: הישיבה הייתה ארוכה מאוד.
משה גפני: אם יקדימו את הבחירות, שאני אוכל להביא ציטוטים של מה שקרה פה.
משה גפני: פשוט בושה וחרפה.
משה גפני: למה זה בחוק ההסדרים?
משה גפני: אדוני היושב-ראש, למה אין לך אומץ לפצל את זה?
צחי הנגבי: אני פחדן.
משה גפני: אני חושב שאתה עושה את מה שראש הממשלה רוצה, להכשיל את שר האוצר.
יצחק וקנין: אני במקומך הייתי אומר אמירה מאוד-מאוד-מאוד חשובה בנושא הזה.
צחי הנגבי: רבותי, תנו לי להתקדם.
צחי הנגבי: עברנו את פרק הבריאות.
צחי הנגבי: נחזור אליו לעניין ההצבעה.
צחי הנגבי: כרגע אנחנו בפרק האחרון, פרק 9: שונות.
צחי הנגבי: נעבור קודם כול לנושא חינוך, כי הגיע אלינו יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט שאליו אנחנו רוצים להעביר את כל נושא תקצוב הספריות הציבוריות.
עמרם מצנע: יש פה 4 חוקים.
צחי הנגבי: בעמוד הזה זה החוק היחיד שאמור לעבור אליך.
צחי הנגבי: נושאים נוספים שאמורים לעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט הם סעיף 104 וסעיף 105.
איל ינון: סעיף 104 זה ביטול חוק נהרי.
צחי הנגבי: רק סעיפים 104 ו-105.
צחי הנגבי: את סעיף 106 הוחלט להעביר לוועדת הכספים.
יצחק הרצוג: חבר הכנסת מצנע, את כיתות א'-ב' מעבירים לוועדת הכספים.
משה גפני: מה עם סעיף 98 על הספריות הציבוריות?
צחי הנגבי: אמרתי.
משה גפני: אני מנסה לדבר ולא נותנים לי.
משה גפני: הדבר היחיד שיצא לי מהישיבה הזאת זה לפחות הסנדוויץ'.
משה גפני: .. בסעיף 98 אני רוצה להבין.
משה גפני: בסדר, רק תגיד לי.
משה גפני: הבמה שלכם, בסדר, אנחנו מכירים את הדברים.
משה גפני: הספריות הציבוריות – דוחים את זה בשנתיים?
צחי הנגבי: בכל פרק השונות – רק כדי שתדעו את עמדת הקואליציה ולא תופתעו – יש בקשה שלנו לפיצול מהותי רק בסעיף 103.
צחי הנגבי: זה המקום היחיד שבו נבקש פיצול מהותי, שהסעיף יעבור לוועדת הכלכלה בראשות איש האופוזיציה.
יצחק הרצוג: זה הפטור החקלאי מהסדר כובל.
צחי הנגבי: פה לא תהיה לכם בעיה, זה גם מהותי וגם הולך לוועדה של האופוזיציה.
צחי הנגבי: כל היתר – אנחנו לא עושים פיצולים מהותיים, זאת הבקשה שלנו, אבל אנחנו עושים פיצולים דיוניים רבים.
משה גפני: לא לדבר שום דבר על כלום?
משה גפני: יש החלטה?
יצחק הרצוג: אנחנו מבקשים להתייחס עכשיו.
יצחק הרצוג: הוא רק קורא את הסעיפים.
משה גפני: שאלתי רק אם את חוק הספריות הציבוריות דוחים בשנתיים.
צחי הנגבי: לא נדחה.
יצחק הרצוג: כתוב שכן.
יצחק כהן: גפני, חשוב שתדבר לפרוטוקול.
יצחק כהן: זה טוב לבג"ץ.
יצחק הרצוג: משה גפני, התיקון המוצע – בתוכן דוחים בשנתיים.
צחי הנגבי: אבל זה עובר לוועדה בראשות מצנע.
יצחק הרצוג: הוא רק רצה להבהיר לעמרם מצנע שזה הולך לוועדה שלו.
צחי הנגבי: הנושא שבסעיף 99, על הגזזת, ילך לפיצול מהותי לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
צחי הנגבי: גם לזה אין לכם התנגדות.
יצחק הרצוג: כתמיד, בכל שנה זה כך.
צחי הנגבי: סעיף 100, שינוי הגדרת "מתקן ביטחוני" בחוק התכנון והבנייה, זה פיצול דיוני.
צחי הנגבי: הולך לוועדת החוץ והביטחון.
צחי הנגבי: אבל גם לזה אין לכם שום התנגדות.
צחי הנגבי: בסעיף 101, שמתייחס לסעיף 72 בהצעת החוק – פיצול דיוני.
צחי הנגבי: הולך לוועדת הפנים והגנת הסביבה.
יצחק הרצוג: זה המועצות הדתיות.
<קריאה: מה עם סעיף 98?
צחי הנגבי: סעיף 98 הולך לוועדת החינוך, התרבות והספורט.
צחי הנגבי: סעיף 102 נשאר בוועדת הכספים.
צחי הנגבי: סעיף 103 הולך לוועדת הכלכלה בפיצול מהותי.
צחי הנגבי: סעיפים 104-105 הולכים לוועדת החינוך.
יצחק וקנין: צריך לפצל את זה מהותית.
איילת שקד: רגע, סעיף 101 אנחנו רוצים שיעבור לוועדת הכספים.
צחי הנגבי: זה היה ועדת הפנים והגנת הסביבה או ועדת הכספים והחליטו שיעבור לוועדת הפנים והגנת הסביבה, וטוב שכך.
צחי הנגבי: ועדת הכספים באמת מוצפת.
אורי מקלב: אתה מוריד את העומס מן האנייה הטובעת.
משה גפני: להתייחס לכל פרק השונות?
צחי הנגבי: מה שאתה רוצה.
צחי הנגבי: יש לנו עד 3:30.
צחי הנגבי: יש לך דקה שלמה.
משה גפני: בסדר, אתה יודע, חבל על ביטול התורה שאני מדבר פה... אני רוצה שיידעו, רק כדי לדעת, לשם ההיסטוריה, שכרם של המשרתים בקודש – משמעות העניין שמפסיקים את עבודתם של הרבנים, של הבלניות ושל משגיחי הכשרות בכל המועצות האזוריות שבהן אין מועצות דתיות.
משה גפני: יש כאן דבר שאדבר עליו בהמשך, וגם נאמר אתמול על-ידי שר האוצר, שאת חוק נהרי רוצים לצמצם או לבטל, לא חשוב מה, כדי לעזור למועצות.
משה גפני: מה שעושים פה, ההחלטה שהולכים להעביר בחוק היא שהמועצות האזוריות יהיו חייבות לקחת על עצמן עול כספי נוסף כאשר הממשלה לא משפה אותם.
משה גפני: מר שמואל ריפמן, יושב-ראש המועצות האזוריות, אמר:
משה גפני: אנחנו לא נשפה את זה.
משה גפני: אתם פשוט לוקחים עכשיו, את מה שהממשלה עשתה במשך כל השנים עד עכשיו ומטילים על כתפיהן הצרות של המועצות האזוריות.
משה גפני: התוצאה, הוא אומר, תהיה ברורה, שזאת החלטה שלא יהיו שירותי דת במועצות האזוריות שבהן אין מועצות דתיות.
משה גפני: אז מה זה משנה לאיזו ועדה זה הולך?
משה גפני: אם לא מפצלים את החוק הזה, חברת הכנסת איילת שקד, הפירוש הוא שיש החלטה, שחור על גבי לבן, שאין שירותי דת יותר במועצות האזוריות.
משה גפני: אין מי שיממן את זה.
משה גפני: זאת החלטה כתובה שחור על גבי לבן, והבית היהודי ידבר על הרב הראשי.
משה גפני: פשוט לא יאומן כמה אפשר לשקר את הציבור.
משה גפני: עכשיו אני רוצה לדבר על חוק נהרי.
יצחק וקנין: אני רוצה להתייחס למה שאמרת על הנושא הזה.
צחי הנגבי: תן לו רק לסיים.
יצחק וקנין: חוק נהרי – זה משהו אחר.
צחי הנגבי: אבל הוא לא יחזור יותר לרשות דיבור, אז תן לו לסיים את כל מה שיש לו ואז אתה תדבר.
משה גפני: אחרי זה אני רוצה לדבר על חוק נהרי.
משה גפני: המשמעות של העניין, יש החלטה.
משה גפני: כמובן שהסיבה שמציעים את זה היא כדי להקל על הרשויות המקומיות.
משה גפני: כבר ראינו איך הממשלה מקלה על הרשויות המקומיות, ראינו את זה בסעיף הקודם שעליו דיברתי.
משה גפני: כמובן שהכול פה ישר והפוך כל הזמן.
משה גפני: הכוונה היא אחת.
משה גפני: המשמעות של העניין שיהיו ילדים במדינת ישראל שילמדו בבתי-ספר, שהמדינה מחויבת על-פי החוק לתקצב אותם כמו כלל ילדי ישראל, אך לא יהיה להם חשמל, לא יהיו להם מים, לא יהיה ניקיון, לא יהיו שרתים, לא יהיו כל הדברים שילד צריך לקבל בבית-ספר.
משה גפני: ההחלטה על ביטול חוק נהרי היא החלטה לבטל את העניין הזה באופן כזה שבמדינת ישראל יהיו תלמידים סוג ב', שבתי-הספר שלהם יהיו לא נקיים, הם ילמדו לאור נרות, שזה דווקא די יפה, מים ישאבו עם דליים מהכנרת וכל מה שנלווה לעניין הזה.
משה גפני: אתם תרגישו עם העניין הזה טוב.
משה גפני: אגב, זה אותם ילדים שגם כמובן לא יקבלו קצבאות ילדים, שההורים שלהם לא יקבלו, האימהות שלהם לא יקבלו סבסוד במעונות היום, ובא לציון גואל.
משה גפני: שכולם יישבו בבית, האמא תשב בבית, אין לה סבסוד למעון, אין לה בית-ספר לילד.
משה גפני: מדינה דמוקרטית מתוקנת מערבית שעושה את הדברים האלה, שלטון הליכוד, שאנחנו היינו שותפים שלו כל השנים.
משה גפני: אנחנו מקבלים את זה עכשיו בהכרת הטובה הגדולה.
משה גפני: כשאנחנו כל הזמן אמרנו "נתניהו" באמת עשינו טעות ממדרגה ראשונה.
יצחק וקנין: אני היחיד שלא אמר את זה.
משה גפני: מפלגה שלא יודעת מה זה חברות, מה זה שותפות.
משה גפני: אני לא מדבר על הדובדבן והקצפת, אני מדבר על ניקיון בבית-ספר, על חשמל בבית-ספר.
איילת שקד: חבר הכנסת גפני, יש לי שאלה על חוק נהרי.
איילת שקד: פשוט התווכחתי עם חבר הכנסת מוזס.
איילת שקד: אני רוצה שתגיד לנו, על-פי ביטול החוק הרשות המקומית תוכל לתקצב על-פי דעתה ורק בשנה הבאה בסכום שלא יעלה על 50% מתקצובן?
איילת שקד: תקרא רגע.
אברהם מיכאלי: אבל אף רשות מקומית לא תתקצב.
אורי מקלב: בעקבות ביטול חוק נהרי גם אם ירצו לתקצב, לא יוכלו.
איילת שקד: אני רוצה לדעת מה לשון החוק.
יצחק וקנין: אשאל שאלה אחרת.
יצחק וקנין: אני לוקח כדוגמה את הילד שלי.
יצחק וקנין: למה הילד שלי צריך לקבל 50%, גם על-פי מה שכתוב כאן?
איילת שקד: בסדר, שילך לחינוך ממלכתי.
יצחק וקנין: אני שואל למה.
איילת שקד: עזוב עכשיו.
איילת שקד: אני שואלת על החוק.
יצחק וקנין: את רוצה להגיד לי איפה לחנך את הילדים שלי?
יצחק וקנין: הילד שלי בא מאוגנדה?
יצחק וקנין: מאיפה הוא בא?
יצחק וקנין: אני לא יודע איפה הם יושבים, אלה פה.
יצחק וקנין: אני אומר לכם, זה פשוט שערורייה.
יצחק וקנין: זה יותר מאנטישמיות.
יצחק וקנין: בשבילי זה יותר מאנטישמיות.
איילת שקד: אבל רוב הרשויות המקומיות רוצות לתקצב.
איילת שקד: השאלה שלי היא מהותית.
איילת שקד: תקראו רגע את החוק, זה לא ברור.
איילת שקד: האם הרשות המקומית יכולה לתקצב על-פי דעתה?
איל ינון: התשובה היא כן.
יצחק וקנין: היא יכולה גם לא לתקצב בכלל.
יצחק וקנין: את יודעת את זה?
אורי מקלב: מה שכתוב בסוף הוא ש-50% מתקציב תשע"ד הרשות המקומית תהיה חייבת לתקצב.
איילת שקד: למה כתוב "בשיעור שלא יעלה על 50%"?
איילת שקד: אם היא רוצה לתקצב 100%?
איילת שקד: זה מוזר.
איילת שקד: מה קורה פה?
איל ינון: משה בר סימנטוב, אולי אתה תתקן אותי, או מישהו כאן שיודע.
איל ינון: כדי לעשות את זה בצורה הדרגתית עשו הוראת שעה, שגם רשות מקומית שלא רוצה לתקצב – כי עכשיו שיקול הדעת הוא של הרשות המקומית.
איילת שקד: אז זה צריך להיות הפוך.
איל ינון: אז תהיה הוראת שעה, כדי להעביר את זה באופן הדרגתי, שבשנת הלימודים הבאה גם רשות מקומית שלא רוצה תצטרך בכל זאת לתקצב עד 50% ממה שתוקצב.
איילת שקד: אז יש פה טעות.
איילת שקד: זה צריך להיות "מינימום 50%".
איל ינון: אני לא יודע.
<משה בר סימנטוב: אנחנו נבדוק את זה כדי לא להטעות אתכם.
<משה בר סימנטוב: אני חושב שהפרשנות של איל ינון נכונה, אבל נבדוק את זה.
<משה בר סימנטוב: זאת החובה.
איילת שקד: אתה רואה שהנוסח לא נכון?
<משה בר סימנטוב: נבדוק את זה.
אורי מקלב: השאלה היא אחרת, מה קורה אחרי תשע"ה.
<משה בר סימנטוב: אין חובה על הרשות המקומית.
<משה בר סימנטוב: הביטול של החוק הוא ביטול של החובה המוטלת על הרשות המקומית.
<משה בר סימנטוב: נשאיר את זה לשיקול דעתה.
יצחק וקנין: זאת אומרת, הרשות המקומית יכולה גם לא לתקצב בכלל?
יצחק וקנין: משה בר סימנטוב, תענה פה לכולם, שכל עם ישראל ישמע אותנו.
איילת שקד: תתקנו את זה.
איילת שקד: זה כתוב הפוך.
איילת שקד: (אחרי כן רשמה איה לינצ'בסקי.
איילת שקד: )
יצחק וקנין: ואם יכול להיות מצב שרשות מקומית תגיד: אני לא מתקצבת בכלל?
יצחק וקנין: תענה פה לפרוטוקול, שכל עם ישראל ישמע מה אתה אומר.
יצחק וקנין: מה, הילדים שלנו מאוגנדה?
יצחק וקנין: מאיפה הם?
יצחק וקנין: תתביישו, אני אומר לכם, בושה וחרפה, חברי הכנסת, אני אומר לכם.
יצחק וקנין: אם אתם מצביעים על הדבר הזה, אתם צריכים לקום וללכת מפה, אין לכם זכות לשבת פה.
יצחק וקנין: זו שערורייה, אני אומר לכם.
יצחק וקנין: אני מדבר כי אני בא מפריפריה ואצלנו זה לא בני ברק וירושלים, אין כמעט השתתפות במשך כל השנים.
יצחק וקנין: כשבא חוק נהרי, זה סידר קצת את העניינים.
יצחק וקנין: במשך כל השנים לא תקצבו אותנו, לא שרתים, לא מזכירות ולא שום דבר.
יצחק וקנין: אתם אפילו לא יודעים על מה אתם מדברים.
יצחק וקנין: תתביישו.
יצחק וקנין: אני רוצה שתעשה ככה לילד שלך.
יצחק וקנין: נושא נוסף נוגע למועצות האזוריות.
יצחק וקנין: אני בא ממועצה אזורית, עד שנת 1992 סוג המשרתים בקודש היה - - -
צחי הנגבי: אנשים רוצים לדעת, אז אני רק אומר שההצבעה היא בעוד 5 דקות, על כל הדברים.
יצחק וקנין: עד שנת 1992 התקצוב למשרתים בקודש, אני מדבר על רבני מושבים, בלניות, בשליש משרה מקסימום.
יצחק וקנין: זו לא משרה מלאה, בלנית, שעובדת, מקבלת 1,300-1,400 שקל והשכר שלה נקבע בשכר מינימום.
יצחק וקנין: מה שאני אומר פה זה באחריות.
יצחק וקנין: הייתי מזכיר מועצה 6 שנים, אני יודע את השכר, הייתי מנהל כוח אדם ואני יודע על מה אני מדבר.
יצחק וקנין: אני לא מוכר סיפורים ואתה יודע שמה שאני אומר זה מילה במילה.
ראובן ריבלין: במועצות האזוריות?
יצחק וקנין: אני חייב לומר משהו, 10 שנים לא נתקבל רב אחד באף מושב.
יצחק וקנין: 10 שנים, בגלל בעיות אחרות.
יצחק וקנין: מדובר על רבנים שמקבלים שכר מינימום.
יצחק וקנין: 4,500-4,800, רבני מושבים.
יצחק וקנין: אין רבנים פנסיונרים, אם יוצאים לא מתקבלים.
יצחק וקנין: עד 1992 השכר היה כדלקמן: 90% האוצר נתן, המדינה נתנה ו- 10% המועצות האזוריות השתתפו.
יצחק וקנין: ב-1992, שונתה ההחלטה הזו, שבמשך 40 שנה הייתה.
יצחק וקנין: המדינה אמרה, אנחנו לוקחים עלינו את כל ה- 100%, בגלל נושא הבעלות, מי המעסיק?
יצחק וקנין: מי הבעלים?
יצחק וקנין: אז, במשך יותר מ-20 שנה, זה משולם 100% על ידי המדינה.
יצחק וקנין: היום המדינה באה ואומרת, היא לא מחזירה אותנו אחורה, היא אומרת, אתם תשלמו 60%-40%.
יצחק וקנין: מצב כזה זו מציאות שלא תהיה בלנית, ולא יהיו רבנים ולא יהיה כלום.
יצחק וקנין: כי המועצות האזוריות לא יוכלו לספוג את זה.
יצחק וקנין: צריך להבין למה עשו את זה במועצות האזוריות, כי אין אגרות, אין מסעדות ואין כל מה שיש בערים, שזה נותן למועצה הדתית את הכוח, וכמעט שלא היו מועצות דתיות במועצות האזוריות.
יצחק וקנין: אני בא משם.
עמרם מצנע: רוב המועצות האזוריות יציבות הרבה יותר, כלכלית, מהמוצעות המקומיות.
עמרם מצנע: 90% מהם.
יצחק וקנין: אני לא בטוח שמה שאתה אומר נכון, תבדוק את זה.
יצחק וקנין: אולי אתה מדבר על כמה בודדים.
עמרם מצנע: תבדוק את ים המלח, עמק הירדן.
יצחק וקנין: בים המלח יש בתי מלון.
יצחק וקנין: אני בא מקו העימות, אזור של פריפריה ואני אומר לך שהם למטה למטה.
יצחק וקנין: לא יעלה על הדעת שמביאים החלטה כזו.
יצחק וקנין: הדבר הזה צריך להיות מפוצל מהחוק ולא צריך להיות תוך החוק.
יצחק וקנין: זו לא חקיקה שצריך להביא לפה.
יצחק וקנין: צריך לדון בכובד ראש מה ההשלכות של הדבר הזה.
צחי הנגבי: אחרון הדוברים, משה גפני.
משה גפני: אני רוצה לומר להערתו של חבר הכנסת עמרם מצנע, המציאות היום, של להטיל עול חדש על המועצות האזוריות, יש ביניהן עשירים ויש ביניהן עניים, הם לא לוקחים את העול הזה.
משה גפני: אף אחד לא היה מסכים פה בכנסת להטיל עול חדש שלא היה קודם.
משה גפני: תקציבם של הרשויות המקומיות, לגבי כל הדברים, כולל המועצות הדתיות, הוא תקציב שאושר כל השנים ועומדים בדיון עם הממשלה.
משה גפני: משמעות העניין הוא לבטל את שירותי הדת במועצות האזוריות.
משה גפני: הסעיף האחרון שעליו אני רוצה לדבר הוא לימודי הליבה.
משה גפני: לימודי הליבה במוסדות הפטור.
משה גפני: מוסדות הפטור מתוקצבים 55%, המשמעות של העניין, מי שמכיר את התקצוב של משרד החינוך, זה בעצם 32%.
משה גפני: בא החוק ואומר, יש ויכוח גדול לגבי מה זה לימודי הליבה, מה צריך ללמוד וכל מה שנלווה לעניין הזה.
משה גפני: ויכוח שמתנהל עשרות שנים.
משה גפני: באים ואומרים כך, כדי להמשיך את התקצוב של ה- 55% צריכים ללמוד שם לימודי ליבה.
משה גפני: כמובן שהמטרה היא ללמד לימודי ליבה, אין בזה שום דבר פיסקאלי, יש איום על הציבור החרדי, שתדעו, שאם לא, יורידו לכם את התקצוב.
משה גפני: לכן במוסדות הפטור יצטרכו ללמוד לימודי ליבה.
משה גפני: כבר אמרתי בבוקר, "אפקי עליכ", זה לא חשוב, נשאיר את העניין הזה.
משה גפני: אבל, אין לחוק הזה כל קשר לחוק ההסדרים, זה יהיה הדבר הנורא ביותר שתעשו, תבזו את הכנסת מלמעלה עד למטה.
משה גפני: לוקחים ויכוח אידיאולוגי, חינוכי, פדגוגי, שיש לגביו ויכוח, אפשר להביא אותו בחוק רגיל, לקיים עליו דיון.
משה גפני: אני מסכם את דברי, היינו שותפים של ראש הממשלה.
משה גפני: ראש הממשלה רוצה להכשיל את שר האוצר, שר האוצר רוצה להכשיל את ראש הממשלה, אנחנו הקורבן.
משה גפני: יהיו ילדים שלא יהיה להם מה לאכול.
משה גפני: לא יהיה להם בית ספר.
משה גפני: הם לא ישנו את האידיאולוגיה שלהם, אפילו שהליכוד יעמוד על הראש.
משה גפני: מ"יש עתיד" ו"הבית היהודי" אין לי בכלל תקוות.
משה גפני: אבל אתם, מפלגת השלטון, מה אתם מעבירים היום הכול לוועדת הכספים.
משה גפני: נגד היועץ המשפטי של הכנסת, נגד היועצת המשפטית של ועדת העבודה והרווחה, נגד כולנו, אין בעיה.
משה גפני: מי שבוגד בשותפים שלו בוגד גם בחברים שלו בתוך המפלגה.
צחי הנגבי: זה מתחיל ההפך, קודם כל בתוך המפלגה.
צחי הנגבי: אני רוצה להודות לחבר הכנסת גפני.
אורי מקלב: אני יכול להוסיף משפט אחד?
צחי הנגבי: בקשת רביזיה, בזכותך כולם התכנסו.
צחי הנגבי: משפט אחד, בבקשה.
אורי מקלב: אני רוצה לומר, שהצד השווה של כל הסעיפים האלה הוא חיסול ממקוד של הציבור החרדי.
אורי מקלב: בסדר, אנחנו לא נבהלים מדברים כאלה.
אורי מקלב: אבל אתם, מפלגת השלטון, בעד מסורת.
אורי מקלב: זה לא רק שירותי דת, זה גם צרכני דת.
אורי מקלב: אם אתה לא רבנים ונותני שירותי דת, יש הרבה צרכני דת, שנמצאים במפלגה שלך, שלא יוכלו לקבל את זה.
אורי מקלב: איך אתה יכול לאשר סעיף, שגם לפי הפרשנות של היועץ המשפטי, שגם רשות שתרצה לתת בתשע"ה, לא תוכל לתת שום דבר לילד שלה.
אורי מקלב: ילד אחד ברשות יקבל וילד ברשות אחרת לא יקבל שום דבר.
אורי מקלב: איך אפשר להעלות על הדעת דבר כזה?
אורי מקלב: גם רשות שתרצה, עד איפה תוכלו ללכת עם הרדיפות שלכם על ציבור מסוים?
אורי מקלב: לא היו דברים כאלה מעולם.
צחי הנגבי: בבקשה, יו"ר הכנסת לשעבר.
ראובן ריבלין: חבר הכנסת.
ראובן ריבלין: אדוני היושב ראש, אני רוצה לנדב אינפורמציה.
ראובן ריבלין: פנו אלי מספר רשויות אזוריות בבקשה, לגבי בלניות ורבנים, שנמצאים במועצות אזוריות, שהן דתיות, שאם פתאום יגזרו עליהם גזירה, שהם לא יכולים לעמוד בה, כי אין להם כסף, שיכול להיות מצב שבו כל השירותים הדתיים, שרוצה כמעט כל יהודי במדינת ישראל, למעט אלה שמתריסים, רוצים לחיות בחיי מסורת.
ראובן ריבלין: יהיה מצב שיצטרכו לפטר את כולם כי הם לא יכולים לשלם.
ראובן ריבלין: הצעתי הצעה וגם באתי בדברים עם האוצר.
ראובן ריבלין: אני מאד אוהב ומעריך את חבר הכנסת יצחק וקנין, אבל זה בוודאי סעיף תקציבי.
ראובן ריבלין: זה תקציב שקרוב לכ-50 מיליון שצריכים להתמודד אתו.
ראובן ריבלין: אם היועץ המשפטי יאמר שהוא לא סעיף תקציבי, אני מיד אומר שהוא לא סעיף תקציבי.
אייל ינון: הוא סעיף תקציבי.
ראובן ריבלין: אלא מה, הצעתי מבחינה פרקטית, שיפרשו את זה למספר שנים כדי לאפשר את זה.
ראובן ריבלין: הבקשה התקבלה כי היא הגיונית.
צחי הנגבי: מי התחייב לה?
ראובן ריבלין: דברתי עם ראובן קוגן, שהוא הלך לכנס ישיבה.
ראובן ריבלין: הוא יפגוש את ריפמן ואת סוסן ועוד מישהו מהמועצות.
צחי הנגבי: תודה, זו אינפורמציה חשובה.
יצחק וקנין: רוב הרבנים של הבית היהודי.
משה גפני: למה זה סעיף תקציבי?
משה גפני: אפשר לקחת גם מהתרבות, זה גם סעיף תקציבי.
משה גפני: למה דווקא מהדת, למה לא מהתרבות?
משה גפני: אפשר לקחת מהרבה מקומות.
צחי הנגבי: האינפורמציה שלך הייתה חשובה.
צחי הנגבי: מנהלת הוועדה תקרא את שמות החברים שיכולים להצביע.
<אתי בן יוסף: חבר הכנסת צחי הנגבי, חבר הכנסת יריב לוין, חבר הכנסת משה פייגלין - במקומו, ראובן ריבלין.
<אתי בן יוסף: חבר הכנסת דוד רותם, חבר הכנסת חמד עמאר, חבר הכנסת אילטוב, חברת הכנסת יפעת קריב, חברת הכנסת פנינה תמנו, חבר הכנסת דב ליפמן, את חבר הכנסת יצחק הרצוג מחליפה חברת הכנסת מיכל ברין.
<אתי בן יוסף: חבר הכנסת אילן גילאון, חברת הכנסת איילת שקד, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, חבר הכנסת יצחק וקנין, חבר הכנסת אורי מקלב.
<אתי בן יוסף: חבר הכנסת מאיר שטרית איננו, מחליף אותו חבר הכנסת מצנע.
<אתי בן יוסף: חבר הכנסת אחמד טיבי איננו, במקומו חבר הכנסת באסל גאטס.
צחי הנגבי: יש הצבעות.
צחי הנגבי: ראשית על רביזיה, שביקשו חברי הכנסת מקלב ומיכאלי.