GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: אני לא רוצה לדון בנושא העובדים הזרים.
יריב לוין: ברור, זה גם לא בסמכותנו.
יריב לוין: הגברת מלר-הורוביץ את רוצה להתייחס?
ירדנה מלר-הורוביץ: לא, רק בסוף.
ירדנה מלר-הורוביץ: אני - - - זה לא בדיוק שייך לזה.
ירדנה מלר-הורוביץ: להיבט אחר של - - -
יריב לוין: את רוצה שנשמע אותם קודם, או שקודם נקבל תמונת מצב מבחינת - - - ?
ארבל אסטרחן: אני חושבת שכדאי לשמוע אותם קודם.
ארבל אסטרחן: ההתייחסות שלהם רלבנטית.
יריב לוין: אנחנו נתחיל מהמשרד לביטחון פנים.
יריב לוין: מי מכם רוצה?
קובי בכר: אני אענה, ניצב משנה קובי בכר – מפקד מרחב נתב"ג.
קובי בכר: באותו יום נקראנו לאירוע שהוגדר כהפרת סדר במתקן המסורבים.
קובי בכר: שוטרים שלנו שהגיעו למקום ניסו לשמור על הסדר.
קובי בכר: זה מתקן סגור – סגור ביוטה חיצונית – ואסור לאנשים לא מורשים להיכנס למתקן.
קובי בכר: במקום נכחו מספר אנשים.
קובי בכר: קיבלנו תלונה ממתקן המסורבים שמספר אנשים גרמו נזק לגדר.
קובי בכר: זה כולל את חבר הכנסת ושני אזרחים נוספים.
קובי בכר: עם חבר הכנסת לא התעסקנו, ניסינו לשמור על כבודו.
קובי בכר: שני האנשים שגרמו את הנזק, על פי החשד, עוכבו לתחנה.
קובי בכר: נפתח להם תיק פלילי שמתנהל.
קובי בכר: בסיום החקירה נדע מה קורה עם התיק.
קובי בכר: מעבר לכך, לאחר שהם סיימו את הביקור שלהם, עזבו את המקום, לא היו הפרות נוספות.
יריב לוין: בתפיסה שלך ובהנחיות שלכם – לפני שלב התקרית שהיתה אחרי שלא נתנו להיכנס – היו אמורים לאפשר לחבר הכנסת גילאון להיכנס?
יריב לוין: היו צריכים למנוע את כניסתו?
קובי בכר: מתקן המסורבים אינו באחריותי.
קובי בכר: אני לא מכיר את נוהלי הכניסה.
קובי בכר: אני יודע ידע כללי, אבל זה לא בהנחיות שלי.
קובי בכר: מתקן המסורבים אינו שייך אלינו.
יריב לוין: מי אחראי - - - ?
קובי בכר: תיכף תשמע אותו.
יריב לוין: לא, אני שואל - -
קובי בכר: אני מטפל בפלילים, או - - -
יריב לוין: - - כאשר קוראים לך, אתה באת וטיפלת, במה?
קובי בכר: או בהפרת סדר, או במעשה פלילי.
קובי בכר: אחד מהשניים.
יריב לוין: ללא שום התייחסות לשאלה האם מלכתחילה היה צריך לאפשר את כניסתו או לו.
קובי בכר: נכון, זה לא מתפקידי.
קובי בכר: יש מנהל למתקן המסורבים שיודע את מי הוא מכניס ואת מי לא, ואתם תשמעו אותו.
יריב לוין: אוקיי, מר איציק עמרני, מנהל מתקן המסורבים, בבקשה.
איציק עמרני: אני איציק עמרני, מנהל מתקן המסורבים – מתקן יהלום.
איציק עמרני: יש לנו נהלים, וחלקם עוסקים בשעות ביקור.
איציק עמרני: במקרה של חבר הכנסת גילאון, הדברים האלה נעשים בתיאום.
איציק עמרני: למרות שזה לא תואם, ביקשתי אישור מהממונים שלי - - -
יריב לוין: מתי בפעם האחרונה ביקר אצלכם חבר כנסת, על-פי תיאום כזה?
יהודה בן עזרא: חבר הכנסת ניצן הורוביץ.
איציק עמרני: כשבועיים לפני כן הגיע חבר הכנסת ניצן הורוביץ, במסגרת הוועדה לבחינת בעיית העובדים הזרים.
איציק עמרני: הוא ועמיתיו הגיעו אלינו.
יריב לוין: כן, אבל זה היה סיור של הוועדה.
יריב לוין: מתי היה מקרה שבו הגיע חבר כנסת באופן עצמאי וביקש - - - ?
איציק עמרני: זה לא קרה מעולם.
יריב לוין: זה לא קרה מעולם.
יריב לוין: בראייה שלך, בהנחה שקורה דבר כזה – למשל, יש לך קשר עם קצין הכנסת?
יריב לוין: אתה יודע לתקשר איתו במצב - - - ?
יהודה בן עזרא: אם יורשה לי, אני המנהל של מר עמרני.
יריב לוין: אין בעיה, אתם יכולים - - -.
יריב לוין: אנחנו לא בהליך של חיפוש אשמים, אלא כדי לראות איך אנחנו מצליחים לייצר משהו שלא נידרש לדיון כזה עוד פעם.
יהודה בן עזרא: אדוני היושב-ראש, שמי יהודה בן עזרא – אני מנהל יחידת "עוז".
יהודה בן עזרא: למתקן יש נהלים והנחיות שאושרו על-ידי משרד המשפטים.
יהודה בן עזרא: הנהלים מפורסמים ב"רשומות", באינטרנט, בכל מקום.
יהודה בן עזרא: את הנהלים אישרנו באופן חוקי.
יהודה בן עזרא: דרך אגב, זה מתקן משמורת ולא בית-מעצר.
יהודה בן עזרא: למתקן יש סדר יום: מתי מוציאים אנשים – על-פי חוק, לא לפי החלטות וגחמות שלי – לחצר, לסיגריה, לשתייה.
יהודה בן עזרא: לכן, יש קביעה של זמני ביקור.
יהודה בן עזרא: ברור לי שלחבר כנסת מותר להיכנס מתי שהוא רוצה.
יהודה בן עזרא: יש לו חסינות, הוא יכול לבדוק - - -.
יהודה בן עזרא: רק חורה לי שמנסים לשוות את המתקן הזה למתקן מסתורי.
יהודה בן עזרא: אני חייב להגיד את זה, אדוני היושב-ראש, כי כל הזמן רוצים להגיד שהמתקן הזה, כאילו, שכוח אל, שלא יודעים מה עושים לאנשים, והדבר ממש לא כך.
יריב לוין: תראה, בראייה שלי אתם עושים עבודת קודש.
יריב לוין: יש לי מחלוקת עם חבר הכנסת גילאון בעניין הזה, אבל זה לא שייך לדיון.
יהודה בן עזרא: אבל זה לא העניין, אדוני היושב-ראש.
יהודה בן עזרא: מה שאני רוצה להדגיש - - -
יריב לוין: אתה לא צריך לסנגר על מה שאתם עושים שם, לפחות לא בפניי.
יהודה בן עזרא: אני לא מסנגר, ממש לא.
יהודה בן עזרא: אני עובד מדינה, אני גאה להיות עובד מדינה.
יהודה בן עזרא: זה לא העניין.
יריב לוין: השאלה היא טכנית.
יהודה בן עזרא: טכנית – הגיע חבר הכנסת גילאון.
יהודה בן עזרא: דרך אגב, יש סרטון באתר youtube – אפשר להסתכל.
יריב לוין: אני רוצה לשאול שאלה פשוטה: אני מחר מגיע לשם, מה קורה איתי?
יהודה בן עזרא: אני אסביר לך.
יריב לוין: נותנים לי להיכנס?
יריב לוין: לא נותנים לי להיכנס?
יהודה בן עזרא: אני אסביר לך, אדוני היושב ראש: קודם כל, כל חבר כנסת שיגיע, אנחנו נכניס אותו.
יהודה בן עזרא: אבל באותו יום, במקרה, כאשר הגיע חבר הכנסת גילאון, מנהל המתקן עבד במשמרת לילה.
יהודה בן עזרא: הלך הביתה – גם לו מותר לישון.
יהודה בן עזרא: גם הוא בן-אדם.
יהודה בן עזרא: הגיע חבר הכנסת גילאון.
אילן גילאון: למה לא אמרתם שאני מפריע לו לישון?
אילן גילאון: הייתי בא ביום אחר, באמת?
יהודה בן עזרא: אני לא רוצה שתפריע לו, חבר הכנסת גילאון.
יהודה בן עזרא: הוא הלך לישון, והגיע חבר הכנסת וביקש להיכנס.
יהודה בן עזרא: אחראי המשמרת התקשר למר עמרני ואמר לו: יש פה חבר כנסת, מה אני עושה?
יהודה בן עזרא: אמר לו תמתין.
יהודה בן עזרא: התקשר לממונה שלו – לא אליי, למר יוסי אדלשטיין הממונה שלי.
יהודה בן עזרא: אמר לו: יש פה חבר כנסת, מה לעשות?
יהודה בן עזרא: חבר הכנסת גילאון התקשר למר אדלשטיין, ומר אדלשטיין אמר שהוא מזעיק את מנהל המתקן.
יהודה בן עזרא: אני חושב שזה מין הראוי שמנהל המתקן יגיע למתקן, יקבל את חבר הכנסת ויכניס אותו.
יהודה בן עזרא: אני חושב שזה גם יותר מכובד לחבר הכנסת, שלא אחראי משמרת שאינו יודע לתת תשובה על משהו, ואז מתוך זה נגרמת מהומה ומבולקה.
אילן גילאון: בוקה ומבולקה.
יהודה בן עזרא: הזמנו את הבן-אדם שהגיע מביתו, מהיישוב בית יוסף.
יהודה בן עזרא: איפה אתה גר?
איציק עמרני: כרמי יוסף.
יהודה בן עזרא: הוא גר בכרמי יוסף.
יהודה בן עזרא: הערנו אותו.
יהודה בן עזרא: הגיע משם לחבר הכנסת, והכניס אותו.
יהודה בן עזרא: זה שאומרים שהרחקנו את הילדים מהחצר ברגע שהגיע חבר הכנסת, אני חושב שזה מין הראוי גם לעניין צנעת הפרט.
יהודה בן עזרא: אני לא חושב שכל אחד שצריך להגיע, יסתכל כאילו יש שם משהו.
אילן גילאון: רגע, זה כל אחד או חבר כנסת, אני לא הבנתי.
יהודה בן עזרא: מה זה?
יריב לוין: אז הוא בא לבקר במתקן, ורק לא ראה את מי שנמצא במתקן?
יהודה בן עזרא: הוא ראה את כל מי שהוא רצה.
אילן גילאון: אתם צריכים מנהל מתקן שגר יותר קרוב.
יהודה בן עזרא: הוא ראה את כל מי שהוא רצה, ובמתקן הזה יכולים לבקר.
יריב לוין: יש לכם נוהל פנימי שאומר לאנשים שלכם מה עושים אם וכאשר מגיע חבר כנסת ונמצא בשער?
יהודה בן עזרא: לא.
יהודה בן עזרא: אין לנו נוהל שאומר מה עושים כאשר חבר כנסת מגיע.
יהודה בן עזרא: יש נוהל למתקן שאומר מהן שעות הביקור ומהם הנהלים הפנימיים, וזאת על פי מה שהחוק מתיר לנו מבחינת משרד המשפטים.
יריב לוין: תראה, אני אגיד לך איך זה היה אמור להתנהל בראייתי – תגיד לי אם אתה חולק עליי: הגיע חבר כנסת למתקן.
יריב לוין: מנהל המתקן לא היה שם – אין שום בעיה.
יריב לוין: מקבל אותו מי שמקבל.
יריב לוין: עשה את הדבר הנכון, בכך שמייד פנה לדרגים הממונים.
יריב לוין: כל התהליך הזה היה אמור לקחת חמש דקות.
יריב לוין: אומרים לחבר הכנסת: חכה רגע, אני מברר עם הממונים עליי.
יריב לוין: הממונים אומרים: תכניס את חבר הכנסת, תושיב אותו בחדרך, תן לו משהו לשתות עד שיבוא מנהל המתקן ואז תעשו סיור ותסתובבו.
יריב לוין: כך נראה לי, אני לא יודע, בהתנהגות הכי פשוטה והכי טכנית.
יהודה בן עזרא: אני לא חולק עליך בנושא.
יהודה בן עזרא: אני מסכים איתך.
יהודה בן עזרא: למדנו את הלקח מהעניין הזה, כי לא היינו מורגלים שחבר כנסת בא ומפתיע את המתקן הזה.
יהודה בן עזרא: אנחנו גם נכניס את זה בנהלים שלנו.
יהודה בן עזרא: כשחבר כנסת יגיע, נכניס אותו למתקן, נושיב אותו בלובי של המתקן - -
יריב לוין: כל-כך קל ופשוט.
יהודה בן עזרא: - - הוא יחכה למנהל המתקן עד שיגיע.
יהודה בן עזרא: דרך אגב, חבר הכנסת התקשר למר אדלשטיין.
יהודה בן עזרא: מר אדלשטיין אמר לו שייכנס, רק שהוא מחכה למנהל המתקן.
יהודה בן עזרא: אף-אחד לא עצר אותו מלהיכנס לשם.
יהודה בן עזרא: לא אמרנו שלא ייכנס – אמרו שייכנס.
יהודה בן עזרא: אבל חבר הכנסת רצה להכניס איתו מישהו שאינו מורשה להיכנס למתקן הזה.
יהודה בן עזרא: עם כל הכבוד לארגון "ילדים ישראלים", ויש לי כבוד, ואני חושב שזה חשוב שיש ארגונים כאלה, הוא לא מורשה להיכנס למתקן הזה.
יהודה בן עזרא: מעבר לזה שכל החברים שהגיעו עם חבר הכנסת, לא מוסמכים להיכנס לאזור.
יריב לוין: אבל אומר לך חבר הכנסת גילאון שגם לו, לא נתנו להיכנס.
אילן גילאון: - - - מדבר על זה.
אילן גילאון: בסופו של דבר, נכנסתי לבד אחרי כל-כך הרבה זמן.
יהודה בן עזרא: הוא נכנס.
אילן גילאון: מנהל המתקן היה מאד נחמד.
אילן גילאון: אין לי שום בעיה עם זה.
איציק עמרני: נכון.
איציק עמרני: בשלב מסוים, לאחר שמשטרת ישראל עיכבה את מי שהיא עיכבה, חבר הכנסת נשאר לבד עם נציג של ארגון "ילדים ישראלים".
איציק עמרני: אני הגעתי, והצעתי לחבר הכנסת להיכנס.
איציק עמרני: חבר הכנסת הודיע לי שהוא ייכנס אך ורק עם העוזר הפרלמנטארי שלו.
איציק עמרני: הסברתי לו שהוא ועוזרו הפרלמנטארי יוכלו להיכנס.
אילן גילאון: יחידת "עוז" יודעת להבחין בין עוזר פרלמנטארי, לעוזר סתם או לעוזר לעניין?
אילן גילאון: זאת אומרת, יש לכם הגדרות לנושא של מה זה עוזר פרלמנטארי ומה לא? נו, באמת.
יהודה בן עזרא: השאלה היא האם החוק אומר לך, חבר הכנסת, שאתה יכול להכניס את כל מי שאתה רוצה בגלל החסינות.
אילן גילאון: לא צריך.
אילן גילאון: אז אולי אני לא יכול להכניס אף-אחד.
אילן גילאון: מה זה משנה איזה עוזר הוא?
יהודה בן עזרא: זה מה שאני שואל, אם אתה בגלל חסינותך יכול להכניס - - - ?
אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני מתמקד רק בכניסה שלי.
אילן גילאון: כל - - -, לא מעלה ולא מוריד.
אילן גילאון: ולמה משטרת ישראל הפריעה לי בפעילות?
יריב לוין: זה ברור שלזהות עוזר אפשר עם תעודה, וזה גם ברור שגם זה לא בהכרח מקנה לו זכות כניסה.
יריב לוין: צריכה להיות סיבה טובה למנוע ממנו את זה.
יהודה בן עזרא: אבל זה לא היה העוזר הפרלמנטארי שלו.
אילן גילאון: היו הרבה סיבות, אבל אני לא אכנס אליהן.
אילן גילאון: כולל הנושא שאין נגישות במיל במקום כזה.
יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אבל אין ספק, נדמה לי שגם זה צריך להיות ברור לנו, שאנחנו לא יכולים על גב החסינות הזו להכניס איתנו אנשים אחרים.
יריב לוין: בזה אין ויכוח.
יריב לוין: זאת אומרת, שלגופו של עניין אין בינינו מחלוקת על כך שמכאן ולהבא כך זה צריך להתנהל.
יהודה בן עזרא: בוודאי.
יריב לוין: אני רוצה לשאול עוד שאלה, שאותה אני מפנה בעיקר למשטרה: היתה תקרית.
יריב לוין: נדמה לי שחלקה – אם אני מצליח להבין בין השורות – נבע מאיזושהי אי-הבנה; מהעובדה שזו פעם ראשונה שמישהו הגיע למקום בצורה הזאת, ומכך שאין חולק שלא קיבלו אותו בצורה שהיה צריך לנהוג בו.
יריב לוין: כפי שאתם אומרים: למדנו את המקרה, ומכאן והלאה לא נפעל בכוונת מכוון, אלא נוצרה סיטואציה שאנשים לא ידעו להתמודד איתה כי היא היתה חדשה.
יהודה בן עזרא: מעבר לזה, צעקו על האנשים שלי: מה אתם מסתירים?
יריב לוין: לא, בסדר.
יהודה בן עזרא: אני חייב להגיד לך את זה, אדוני היושב-ראש, לפרוטוקול.
יהודה בן עזרא: אפשר גם לשמוע את זה: מה אתם מסתירים?
יהודה בן עזרא: ולקלל עובדי ציבור.
אילן גילאון: לקלל?
יהודה בן עזרא: להגיד לאנשים חמורים וטיפשים, לדעתי זה לא מכובד.
רותם אילן: אנחנו נוכל להתייחס - - - ?
יהודה בן עזרא: גם לא לקרוע ברזנט, גם אם הוא - - -
אילן גילאון: לא היה ולא נברא, אדוני.
יהודה בן עזרא: אפשר לשמוע את זה.
אילן גילאון: תחשוב, אם אתה מייבש בחוץ במשך שלוש שעות חבר כנסת, מה הוא אמור לחשוב שקורה אצלך בפנים?
אילן גילאון: אם אתה חושב שלא קורה בפנים כלום, תפתח את השער מייד עם בואו של האיש.
אילן גילאון: ככה אני יודע.
יהודה בן עזרא: אני בטוח שלא קורה, חבר הכנסת.
רותם אילן: אנחנו נוכל בבקשה להגיב בתור אנשים שגם היו שם?
אילן גילאון: חבר'ה, יש פה רשות דיבור – לא מדברים ככה.
אילן גילאון: תבקשו ותקבלו.
אילן גילאון: אז תרגיע.
רותם אילן: - - - עכשיו, אם אנחנו יכולים להגיב?
יריב לוין: כמה זמן לקח עד שחבר הכנסת גילאון נכנס?
איציק עמרני: אני רוצה לחדד את זה: באיזשהו שלב, ברגע שמשטרת ישראל עיכבה את האזרחים - - -
יריב לוין: לא, מתי משטרת ישראל הגיעה לעכב את האזרחים?
יריב לוין: אני מניח שלא אחרי שלוש - - -
איציק עמרני: אני הגעתי באותו זמן שעיכבו את החברים.
איציק עמרני: לאחר שעיכבו את החברים, פניתי לחבר הכנסת גילאון והצעתי לו להיכנס.
איציק עמרני: חבר הכנסת גילאון טען שהוא ייכנס אך ורק עם העוזר הפרלמנטארי.
יריב לוין: מתי קרה כל התהליך הזה?
יריב לוין: אחרי עשר דקות?
יריב לוין: אחרי שעה?
יריב לוין: אחרי שעתיים?
יריב לוין: אחרי 4 שעות?
יהודה בן עזרא: לא, לא.
יהודה בן עזרא: יכול להיות שאחרי – כל הסרט - -
אילן גילאון: מה זה יכול להיות?
אילן גילאון: יש לך זמן מדויק – אחרי שעה.
יהודה בן עזרא: - - הוא 36 דקות.
אילן גילאון: הגעת אחרי שעה.
אילן גילאון: דיברתי עם מר ציקי בערך - -
איציק עמרני: עם מר אדלשטיין.
אילן גילאון: - - עם מר אדלשטיין אחרי כ-30 דקות, ואתה הגעת חצי שעה אחרי זה.
איציק עמרני: אני חושב שזה היה פחות משעה.
אילן גילאון: אבל יש לי את זה מתועד.
אילן גילאון: הכול בסרט.
איציק עמרני: בסדר, אני לא חולק עליך.
איציק עמרני: אני חושב שזה היה פחות משעה, אוקיי?
אילן גילאון: ואז ביקשתי ממך להיכנס עם העוזר שלי, ואתה אמרת לא כי אתה רוצה רק את העוזר הפרלמנטארי.
אילן גילאון: אז - - - בסדר, נמתין לו.
איציק עמרני: אמרת לי שהוא העוזר.
אילן גילאון: בסופו של דבר, הגענו עד בוש – נכנסתי לבדי.
אילן גילאון: אתה הפכת לעוזרי הפרלמנטארי ואני מודה לך על כך מאד.
יהודה בן עזרא: אמרת לו - - - שזה העוזר שלך.
אילן גילאון: בוודאי שזה העוזר שלי, כי הוא עזר לי לטובת - - -
יהודה בן עזרא: אבל הוא לא העוזר הפרלמנטארי שלך, ואין לו זכות להיכנס למתקן הזה.
אילן גילאון: ואתה יודע בדיוק להבדיל בין עוזר - - -?
יהודה בן עזרא: בוודאי שאני יודע, יש לו תעודה מזהה.
אילן גילאון: אז הוא לא נכנס, אני לא הסתרתי מכם כלום.
אילן גילאון: נדמה לי שאתה רוצה לטפס למשהו שהוא לא לעניין.
אילן גילאון: אתה צריך ללכת בכיוון שהיושב-ראש אמר בהתחלה: מה קורה במצב שאתה צריך לכבד את חוק חסינות חברי הכנסת?
יהודה בן עזרא: אנחנו נכבד אותו.
אילן גילאון: אני לא עושה שם את הביקורים להנאתי, ולא כדי לקבל מכם בורקס.
אילן גילאון: אני עושה כדי לראות מה מתרחש במתקן הזה.
אילן גילאון: כשאתה מייבש אותי בחוץ כל-כך הרבה זמן כדי - - - לממונה כזה או אחר, אני חושב, ובצדק, שהולכים בפנים דברים.
אילן גילאון: לאחר-מכן, כאשר באתי והיה מספיק זמן, היו היערכויות אחרות.
אילן גילאון: בסך-הכול, המתקן הזה הוא בית-כלא לכל דבר ועניין.
אילן גילאון: אז אל תעשה לי פה, אתה יודע.
איציק עמרני: אבל חבר הכנסת גילאון, אני חייב להגיד לכולם: באיזשהו שלב, ברגע שאני הגעתי, פניתי אליך בתדירות של עשר דקות, וביקשתי ממך להיכנס איתי.
אילן גילאון: - - - ביקשת וביקשת.
אילן גילאון: נו ו-?
איציק עמרני: בכל עשר דקות יצאתי אליך וביקשתי ממך להיכנס; אמרת לי שאתה ממתין לעוזר הפרלמנטארי שיסיים את החקירה.
איציק עמרני: לבסוף, בסביבות השעה 17:25, אם אני מדייק, נכנסנו, אתה ואני.
איציק עמרני: החלטת לוותר על העוזר הפרלמנטארי.
אילן גילאון: לא היתה ברירה.
אילן גילאון: הוא היה מעוכב על-ידי משטרת ישראל.
איציק עמרני: נכנסת.
איציק עמרני: היית בערך 20 דקות.
איציק עמרני: ישבת עם המשפחה, עם העובדת הסוציאלית ואיתי.
איציק עמרני: הצעתי לך לעשות סיור בכל המתקן – בכל חדר במתקן.
אילן גילאון: אתה היית מעולה.
אילן גילאון: גם הצעת לי קפה – אין לי טענות אליך.
איציק עמרני: אוקיי.
אילן גילאון: גם מצאתי שער פתוח עם עובדת סוציאלית בתוך התא, על אף שאם לא הייתי במקום, כנראה, שהתאים היו סגורים, אבל בסדר.
אילן גילאון: אני אומר: יאללה, ניחא.
יריב לוין: רבותיי, מי מכם רוצה להתייחס?
רותם אילן: רותם אילן.
יריב לוין: רותם אילן, בבקשה.
רותם אילן: שמי רותם אילן.
רותם אילן: אני המנכ"לית של "ילדים ישראלים".
רותם אילן: אני חושבת שאין כל-כך התייחסות – אתם מתייחסים למה שקרה לאחר-מכן כשהצעתם לחבר הכנסת להיכנס, אבל בואו נזכור מדוע העוזר הפרלמנטארי שלו לא היה איתו.
רותם אילן: הוא לא היה איתו, כי יש התנהלות עקבית.
רותם אילן: יחידת "עוז" – זו כבר לו משטרת ההגירה, כפי שאתם יודעים; זה כבר לא תחת המשרד לביטחון הפנים; הקימו את רשות ההגירה – את יחידת "עוז" – ומדובר בפקחים, ואין להם סמכויות שיטור כנגדי או כנגד אזרחים.
רותם אילן: לכן, אנחנו רואים דפוס עקבי, וזו ממש לא הפעם הראשונה, לצערי.
רותם אילן: ברגע שאנחנו באיזושהי צורה מפריעים להם – ושוב, באותו מקרה לא עשינו משהו פיזי, חוץ מאשר לעמוד שם – הם מתקשרים למשטרה ומגישים נגדנו תלונת שווא.
רותם אילן: לכן, היה עיכוב שווא.
רותם אילן: אגב, השוטרים היו שם, והם ראו ששני העצורים לא נגעו בגדר, שלא לדבר על העובדה שיש סרט שמראה שהם לא נגעו בגדר.
רותם אילן: ובכל זאת, ברגע שפקח מיחידת "עוז" מתקשר למשטרה, ממציא דבר שלא נעשה, הם מחויבים לבוא ולטפל בזה.
רותם אילן: זו לא פעם ראשונה – גם בחמישה בינואר קרה אותו דבר במעצר, שאיימתם לעצור את ד"ר רמי יגודביץ'.
רותם אילן: אני לא אתחיל לפרט עכשיו מקרים.
רותם אילן: הנקודה היא שזה דפוס עקבי.
רותם אילן: הם לא יכולים לעשות דבר נגדנו; אין להם סמכויות שיטור, לשם הצורך, כנגדי, כאזרחית המדינה.
רותם אילן: הם מתקשרים למשטרה ויכולים להגיד כל מה שעולה על רוחם.
רותם אילן: לכן, הפעם, גם עובדת שלנו, וגם העוזר הפרלמנטארי של חבר הכנסת אילן גילאון, נלקחו לעיכוב שווא.
רותם אילן: זה מצב של חוסר-אונים, כי איך אתה אמור להתגונן כנגד זה?
רותם אילן: הפעם היה סרטון שמראה שלא נגענו בשום-דבר.
רותם אילן: חבר הכנסת אמר: אני נגעתי ביוטה, הם לא עשו דבר.
רותם אילן: מכיוון שיש לו חסינות, הנקמה היתה כנגדנו.
רותם אילן: ושוב זו לא פעם ראשונה.
יהודה בן עזרא: אני מבקש שהמילה "נקמה" תימחק מהפרוטוקול.
יהודה בן עזרא: אני מזועזע.
יריב לוין: אני לא יכול למחוק מהפרוטוקול; כך היא רואה את זה.
יריב לוין: אני אשמע אותך.
יהודה בן עזרא: אבל זה לא יאה.
יריב לוין: מה זה "לא יאה"?
יריב לוין: אני מרשה לך להסביר.
אילן גילאון: אני מבקש לא לזעזע את "עוז".
רותם אילן: אני מסכימה למחוק את המילה "נקמה".
רותם אילן: מי שכותב את הפרוטוקול – תמחקו אותה.
רותם אילן: תרשמו את התנצלותי הכנה.
יריב לוין: השאלה היא לא הטרמינולוגיה, אלא המהות.
רותם אילן: הנקודה היא שזה דפוס עקבי שקורה פעם אחר פעם והפעם זו דוגמא מושלמת, כי אף-אחד מאיתנו לא נגע בגדר.
רותם אילן: יש תיעוד של זה.
רותם אילן: השוטרים היו שם, והם היו נבוכים מכל הסיטואציה.
רותם אילן: בסופו של דבר, זו הסיבה שהעוזר הפרלמנטארי לא היה איתו.
רותם אילן: לגבי הגאווה על-כך שיש נוהל למתקן הכליאה: הוא פועל מאז פברואר, ורק לפני חודש גובש נוהל הפעלה.
רותם אילן: הוא עצר 60 ילדים בטרם היה נוהל הפעלה.
רותם אילן: רק לפני ארבעה חודשים הם יצאו בדרישה לייעוץ לשירותי בריאות – אפילו לא לשירותי בריאות.
רותם אילן: אז זה שיש נוהל כבר חודש, זה נחמד.
רותם אילן: אבל כשאני מתקשרת למתקן בכדי לשאול על שעות ביקור ואומרים לי: אין שעות ביקור – אז כדאי לעדכן את האנשים שעובדים במתקן, כולל אלה שהתקשרנו אליהם, ואיך הם קראו לזה?
רותם אילן: "קח את הטלפון, השמאלן המעצבן מתקשר עוד פעם".
רותם אילן: אז זה היחס שאנחנו מקבלים.
רותם אילן: אתם יכולים לראות אותנו – אנחנו אנשים די חביבים ונחמדים.
יריב לוין: אתם מזכירים לי את המתנחלים האלה.
יריב לוין: הם סובלים מאותה הבעיה.
אילן גילאון: אדוני, לגשש החיוור היה מערכון שנקרא "חוש חש הנחש", אתה זוכר את המערכון הזה?
אילן גילאון: ההוא שמסתובב עם קולר, ולידו מתבצע שוד בנק.
רותם אילן: אנחנו לא במלחמה ספציפית נגד יחידת "עוז", או עצם הקיום שלה.
יריב לוין: התרשמתי מהמסוכנות שלכם.
רותם אילן: כן, אני יודעת – היא הכי מסוכנת.
יונתן שחם: אפשר עוד הערה ברשותך?
יריב לוין: אתה רוצה להוסיף?
יונתן שחם: אני רוצה להעיר שתי הערות, אחת על מה שהיה באותו יום.
יונתן שחם: שני השוטרים שבאו עם מצלמות היו חוקרי זיהוי פלילי, שפשוט התפוצצו מצחוק כשהם ראו מה היה שם, ולמה הזעיקו אותם.
יונתן שחם: הם אמרו ליורם, משהו כמו: בשביל זה הבאת אותנו לפה?
יונתן שחם: ונניח שהמשטרה השתכנעה שיש צורך לעשות חקירה, היא לא חייבת לעשות אותה באותו זמן; היא יכולה לקחת פרטים, ולהזמין את האנשים במועד מאוחר יותר.
יונתן שחם: כשאני הייתי בקורס קצינים לימדו אותי שיש רוח המפקד, ומה שהמפקד עושה – כולם לומדים ממנו, גם אם הוא לא אומר להם לעשות ככה.
יונתן שחם: וכשככה מתנהג מפקד היחידה, אין פלא שמגיע חבר כנסת ולא נותנים לו להיכנס.
יהודה בן עזרא: אתה מאשים בהאשמות חמורות.
יהודה בן עזרא: אני מעולם לא אמרתי - - - בית-משפט.
יהודה בן עזרא: אני לא יודע מאיפה אתה מביא את זה?
רותם אילן: מעורך-הדין עודד פלר.
יונתן שחם: מאותו - - - שאמר - - -
יהודה בן עזרא: אז תבדקו את אמינות עורך-הדין.
יהודה בן עזרא: תבדקו גם מה עשית.
רותם אילן: אנחנו נשאל את העורך-דין - - - אזרח, מה האמינות.
יהודה בן עזרא: תבדקו גם אם אני אי-פעם הפרתי צו של בית-משפט.
רותם אילן: במקרה של - - -
יונתן שחם: אם אנחנו לא היינו - - -
יהודה בן עזרא: אתה מאשים אותי, ואני מבקש ממך לא להוציא דיבתי.
יהודה בן עזרא: אתה מוציא את דיבתי.
יונתן שחם: - - -
יהודה בן עזרא: גם אני הייתי בקורס קצינים, שירתתי את המדינה במשך 25 שנה והשתחררתי בדרגת סגן-אלוף – מעולם לא טייחתי ומעולם לא שיקרתי.
יהודה בן עזרא: ואתה אל תגיד בכנסת שאני אמרתי לאנשים שלי לא לכבד צו בית-משפט.
יהודה בן עזרא: זו עלילה.
יהודה בן עזרא: תבדוק את אמינות עורך-הדין שלך.
יונתן שחם: אם אני לא הייתי מתקשר - - -
יריב לוין: אני מציע שלא נסמוך על עדויות שמועה.
יהודה בן עזרא: ממש.
יהודה בן עזרא: להאשים אותי בהאשמה כזאת?
יהודה בן עזרא: יש הוכחות.
יהודה בן עזרא: תבדוק אם אי-פעם היחידה שלי לא כיבדה צו בית-משפט.
יריב לוין: אני אגלה לך סוד: אתה, אצלי לפחות, בחזקת צדיק גמור, אלא אם מישהו יוכיח אחרת.
יהודה בן עזרא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
יריב לוין: אתה לא במצב שאתה צריך להוכיח לי שאתה - - -
יהודה בן עזרא: כי מאשימים אותי בהאשמות שאני לא יודע מאיפה הביאו אותם.
רותם אילן: מהעורך-דין הראשי של האגודה לזכויות האזרח.
יהודה בן עזרא: אז תבדקו את העורך-דין שלכם ומה אתם משלמים לו.
רותם אילן: אנחנו לא משלמים לו.
רותם אילן: אין לנו כסף.
יריב לוין: עכשיו - - - ואחר-כך נשמע את ההתייחסות של היועצת המשפטית אסטרחן, וננסה להתכנס למשהו שנצא - - -
אילן גילאון: אולי, אדוני, נשמע התייחסות מדוע תיק החקירה נגד העוזרים שלי פתוח עדיין, ועל מה?
יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, בוודאי.
אילן גילאון: צריך לפנות למחלקה לחקירות שוטרים.
יריב לוין: לזה אני בדיוק מכוון.
דן אלון: ברשותך, אדוני היושב-ראש.
דן אלון: הכול נאמר מלבד שני דברים שאותי מטרידים באופן אישי.
דן אלון: אגב, סליחה שלא הצגתי את עצמי – עורך-הדין אלון.
דן אלון: הנושא הראשון הוא חסינות חברי הכנסת והאפשרות של למנוע מחבר הכנסת לבצע את תפקידו, על-ידי קריאה למשטרה; מספרים למשטרה סיפור; והדבר הזה מהווה עילה כדי לעכב את חבר הכנסת.
דן אלון: במקום ששוטרים שנקראים לאזור יאמרו: סליחה, קודם כל תנו לו להיכנס, ואחר-כך נעשה את כל היתר.
קובי בכר: סליחה, מתי עיכבו חבר כנסת?
קובי בכר: למה אתם מכניסים מילים?
דן אלון: מה?
קובי בכר: אל תכניס מילים.
קובי בכר: איזה חבר כנסת עיכבו?
קובי בכר: תחזור בך.
יריב לוין: רבותיי, אל תיגררו - -
אילן גילאון: התכנסנו לשם זה, אם לא שמת לב.
יריב לוין: - - עיכבו, לא במובן של עיכבו לחקירה - -
אילן גילאון: - - - עיכבו להיכנס.
יריב לוין: - - אלא עיכבו במובן של - - - לתוך המתקן.
יריב לוין: כולנו מבינים אחד את השני.
אילן גילאון: תודה שלא עיכבתם אותי לחקירה.
דן אלון: זה, אדוני, במישור אחד.
דן אלון: במישור השני, נשאלת השאלה, ואני רוצה להניח שאחד משני הצדדים: יחידת "עוז", או משטרת ישראל עשו את עבודתם נאמנה.
דן אלון: אני רוצה להניח ששניהם עשו אותה.
דן אלון: אבל אם שניהם עשו אותה, אני עדיין מתקשה להבין איך טוען רב פקד שיש לו סרט שמתעד את האירוע שאנשים עשו נזק, ועד היום החקירה נמשכת כאילו שיש שם משהו, לכאורה.
יריב לוין: אני אגיד לך: לקח שנה וחצי להחליט מה עושים עם חברת הכנסת זועבי, אז על זה אני לא מתפלא.
יריב לוין: אבל זו לא אשמתם.
דן אלון: אדוני, בסופו של דבר, נשאלת השאלה איך ועדת הכנסת מתכוונת לאכוף את סעיף קטן 9(א) לחוק חסינות חברי הכנסת, ולוודא שבכל רשויות המדינה – בין אם זה במשטרת ישראל, ובין אם זה במשרד הפנים או בכל רשות אחרת – מקיימים את החוק הזה.
דן אלון: נהלים לא יכולים להיכתב רק לאחר מעשה.
יריב לוין: היועצת המשפטית אסטרחן, בבקשה.
ארבל אסטרחן: נושא חופש התנועה של חברי כנסת במתקנים מסוג זה – במתקנים סגורים – מתעורר מידי פעם מבחינה פרקטית.
ארבל אסטרחן: חברי כנסת רוצים להיכנס, למשל, לבתי-מאסר, בתי-מעצר.
ארבל אסטרחן: מתעוררות, לפעמים, שאלות של מעונות חוסים, של ילדים – דברים כאלה.
ארבל אסטרחן: בעיקר עניינים שפתאום מתעוררים בתקשורת.
ארבל אסטרחן: חברי הכנסת רוצים, במסגרת מילוי תפקידם, לבקר במקומות כאלה ולבדוק מה קורה שם.
ארבל אסטרחן: בדרך-כלל, במרבית המקומות יש נהלים מסודרים, והדברים הולכים כמו שצריך – כלומר, נותנים לחבר הכנסת להיכנס.
ארבל אסטרחן: כמובן שהזכויות נתונות לחבר הכנסת בלבד, ללא אנשים נוספים.
ארבל אסטרחן: לשיקול דעת האנשים אם לאפשר לעוזרים פרלמנטאריים להיכנס – אין בזה, כמובן, דבר רע, אבל אין להם זכות יתר לעומת אנשים אחרים.
ארבל אסטרחן: מותר למקומות כאלה לתת העדפה למי שמחזיק תעודה של עוזר פרלמנטארי, לעומת מלווים אחרים.
ארבל אסטרחן: למרות שלחבר הכנסת יש תעודת חבר כנסת שהיא תעודה מכוח חוק שמהווה תעודה מזהה לכל דין.
ארבל אסטרחן: תעודת עוזר פרלמנטארי אינה משהו מוכר שאנשים צריכים להכיר.
ארבל אסטרחן: מבחינה פורמאלית, למשל, לשב"ס יש נהלים מסודרים לנושא כניסת חברי כנסת, שיכול להיות שגם מתקנים מהסוג הזה צריכים לאמץ הסדרים דומים.
יהודה בן עזרא: למדנו.
ארבל אסטרחן: אני מחזיקה את פקודת הנציבות שעוסקת בביקור אישי של חבר כנסת בבית-סוהר, והכלל הוא שחבר כנסת לא יכול בכל עת לבוא ולדפוק בדלת.
ארבל אסטרחן: אבל בתיאום מראש מאפשרים לחברי כנסת להיכנס.
ארבל אסטרחן: הם אומרים: חבר כנסת רשאי מכוח תפקידו להיפגש עם אסירים ועצורים; לחבר כנסת שמבקר תוגש מלוא העזרה, תוך הקפדה על הנחיות הפקודה; כאשר הוא רוצה לבקר שלא במסגרת ביקור אישי או משפחתי, הוא מחייב תיאום מראש – אישור מאת נציב שירות בתי-הסוהר.
ארבל אסטרחן: האישור יינתן תוך שקילת איזונים בין הצורך לאפשר לחבר הכנסת למלא את תפקידו, לבין קיום אורח-החיים והמשמעת בבית-הסוהר.
ארבל אסטרחן: המועדים יקבעו בהקדם, תוך התחשבות בצרכי התפעול וסדרי הביטחון.
ארבל אסטרחן: כמובן שבמתקנים כאלה יש עניינים ביטחוניים.
ארבל אסטרחן: נציב שירות בתי-הסוהר רשאי לאשר כניסת מלווים ומתי הוא רשאי שלא לאשר.
ארבל אסטרחן: זאת אומרת, הדברים האלה מסודרים, וחברי הכנסת מכירים אותם ופועלים לפיהם, והדברים האלה, בדרך-כלל, פועלים בסדר גמור.
ארבל אסטרחן: בדיוק לפני שנה, בינואר 2011, ניתן פסק-דין של בית-המשפט העליון, בנושא של ביקור חברת כנסת.
ארבל אסטרחן: אמנם, שם זה היה מתקן ביטחוני צבאי, אבל בית-המשפט התייחס לנושא ביקור חברי כנסת במתקני מעצר באופן כללי, והנשיאה בייניש אמרה שסעיף קטן 9(א) לחוק החסינות שהוזכר כאן "נועד להגן על חופש התנועה של חברי הכנסת הדרוש להם לשם מילוי תפקידם, ולצורך קיומה של ביקורת פרלמנטארית.