GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד רותם: איל, אתה רוצה שאני אגיד לך משהו?
דוד רותם: משיקולי הכנסת היה צריך לקבוע, שכשאתה מגיש הצעת חוק והיא מונחת 45 יום, בכלל צריך להעביר אותה קודם למשרד המשפטים, שיגיד אם צריך בכלל לדון בה, כי חבל על הזמן.
איל זנדברג: אני מבין שמשרד המשפטים הוא נושא שקשור לכל נושא שהוא, גם כאן.
דוד רותם: כן, כל נושא, כל הצעת חוק.
איל זנדברג: אבל מבחינת הממשלה זה אומר שיש עוד הצעת חוק שנמצאת בקנה וממתינה ליומה.
יריב לוין: אז יתחיל ויכוח האם זה כן אותו נושא או זה לא אותו נושא.
רונית חייקין יעקבי: ברגע שיצמידו, זה אותו נושא.
יריב לוין: לא, יש הצעה שיש בה מרכיב כזה ומרכיב נוסף שהוא אחר, אולי המרכיב הנוסף יש בעיה לקדם אותו, ודווקא רוצים להחזיק אותו בוועדה כי אולי בעוד תקופה - - -
איל זנדברג: זה מתעורר בכל אופן.
איל זנדברג: ברגע שיש הסמכות להחליט כך, השאלה תתעורר בכל מקרה, אם זה אותו נושא או לא.
איל זנדברג: היא צריכה להחליט.
יריב לוין: אבל אז זה אחרת.
יריב לוין: אתה יכול למזג גם הצעות, שהן גם לא אותו נושא.
יריב לוין: זה לא אותו נושא במובן זה, שאם יש הצעה אחת לצורך העניין שעוסקת בסחר בפרוות ושנייה שעוסקת בסחר בפרוות וסימון מוצרים שהם מפרווה באיזשהו סימון, ברור שבמקרה הזה אלה לא הכללים של נושא חדש.
יריב לוין: במקרה הזה אתה יכול למזג את שתי ההצעות האלה, אבל בהחלט יכול להיות שגם יבוא אדם ויגיד: לא, אני לא רוצה למזג אותן כדבר שבכפייה, כי את הנושא של הסימון אני היום לא יכול להעביר ואולי אוכל להעביר אחר כך.
דוד רותם: גם יכול להיות יותר גרוע.
איל זנדברג: - - - אבל הבעיה הזאת מתעוררת לא בגלל הרשאי, או שזה באותו נושא או שזה לא באותו נושא, הוועדה תחליט - - -
יריב לוין: אבל בהנחה שהן באותו נושא, עדיין לא תמיד אתה רוצה למזג אותן.
יריב לוין: הוויכוח בדוגמה הזאת הוא לא על השאלה האם זה באותו נושא.
יריב לוין: ההסכמה היא שזה באותו נושא.
יריב לוין: עדיין יש הצדקה, יכול להיווצר מצב סביר, שיגיד מישהו: תשמע, לא רוצה, אל תמזג אותי.
איל זנדברג: אדוני מעורר שאלה, האם במסגרת המושג "באותו נושא" כלול גם המקרה שבו יש נושא א', עניין א' ותוספת?
יריב לוין: לכן למה לי לבוא ולקבוע קביעה ברורה, שאני חייב למזג?
יריב לוין: כל הצעה חיה בפני עצמה.
יריב לוין: התהליך של מיזוג או פיצול הוא התהליך החריג, הוא לא הכלל.
יריב לוין: הכלל הוא שכל הצעה עומדת לעצמה.
יריב לוין: יש פה מכשיר טכני, שמאפשר במקרים מתאימים לנהל את הדיון בין בדרך א' ובין בדרך ב'.
יריב לוין: זה נכון, שכל מכשיר שלא תקבע כאן, אפשר לעשות בו שימוש מניפולטיבי פוליטי, זה נכון, אבל זה בניין פוליטי.
יריב לוין: אני אומר עוד פעם, את זה צריך לזכור.
דוד רותם: אני אגיד לך יותר מזה, הגיש חבר כנסת מהקואליציה הצעת חוק והסכימו בוועדת השרים להעביר לו את זה בתיאום.
דוד רותם: גם חבר כנסת מהאופוזיציה הגיש בדיוק את אותה הצעת חוק וועדת השרים החליטה להסיר, והוא מצליח להשיג רוב במליאה ומעביר אותה בטרומית.
דוד רותם: אם אני מכריח אותם למזג, זה מהקואליציה שהסכימו אתו בתיאום, תוקע את זה מהאופוזיציה.
דוד רותם: זה מהאופוזיציה אומר: אדוני, אל תעשה לי טובה, אני לא חייב דבר, תן לי להריץ את החוק שלי.
דוד רותם: אז אלקין יצטרך לעבוד, אבל לא יושב-ראש הוועדה.
ארבל אסטרחן: זה היה (ג).
ארבל אסטרחן: מחקנו את "באישור ועדת הכנסת".
ארבל אסטרחן: הסעיף נשאר ללא המילים המודגשות, כפי שהוא היום.
אברהם מיכאלי: אני שאלתי את ארבל, האם לא הגיע הזמן שנכתוב מה זה אותו נושא, אותו עניין בתקנון.
ארבל אסטרחן: זה לא המבחנים של דומה או זהה, בכלל לא.
ארבל אסטרחן: זה יכול להיות דווקא חבר כנסת אחד שהציע להעלות את אחוז החסימה ואחד שהציע להוריד את אחוז החסימה.
ארבל אסטרחן: הצעות שונות, אבל באותו נושא, והוועדה החליטה להכין אותן ביחד לקריאה ראשונה בנוסח שהיא קבעה.
דוד רותם: זה רעיון טוב, תכין לנו טיוטה...
ארבל אסטרחן: הוא מתכוון שזה קשה מאוד להגדיר.
ארבל אסטרחן: סעיף (ד) בא לעגן משהו שקבוע היום בכוכבית מכוח החלטה של ועדת הכנסת מפברואר 1980, שאומר שאם ועדה מכינה הצעת חוק לקריאה ראשונה והקולות שקולים – אם יש רוב, מכינים נוסח לקריאה ראשונה; אם הרוב נגד, מציעים להסיר, מה קורה אם היו קולות שקולים?
ארבל אסטרחן: יש פה חריג לכללים הרגילים בכנסת "תביא הועדה את הצעת החוק לקריאה הראשונה בנוסח שהתקבל בדיון המוקדם".
ארבל אסטרחן: לוקחים את הנוסח שעבר טרומית, מפרסמים אותו בחוברת כחולה של הרשומות לקריאה ראשונה.
דוד רותם: האמת היא שאני לא יודע למה, קולות שקולים פירושו של דבר שההצעה נפלה.
יריב לוין: אבל אז צריך להביא אותה להסרה.
דוד רותם: אתה לא צריך להביא אותה להסרה.
ירדנה מלר-הורוביץ: צריך, כי המליאה העבירה אותה.
דוד רותם: המליאה העבירה אותה ואמרה: ועדה, תכיני אותה לקריאה ראשונה.
ירדנה מלר-הורוביץ: היא לא הצליחה.
ירדנה מלר-הורוביץ: או תציע להסיר.
דורית ואג: אבל אם הקולות שקולים, זה נפל בוועדה.
ירדנה מלר-הורוביץ: אז הוועדה תבוא למליאה ותגיד: אצלנו זה נפל, תסירו את זה.
דורית ואג: אבל למה צריך לעשות חריג לקולות שקולים?
יריב לוין: זה ייחשב כהחלטה להסיר ויבוא להצבעה במליאה לאישור של הסרה.
ארבל אסטרחן: אז לא צריך להגיד דבר, פשוט סעיף (ד) יורד.
יריב לוין: לא, הוא לא יורד.
ארבל אסטרחן: אתה רוצה להבהיר את זה?
יריב לוין: תבהירי את זה בפרט, מכיוון שאנחנו מתייחסים לכוכבית שהיתה קיימת.
ארבל אסטרחן: נבהיר שקולות שקולים זה הצעה להסיר.
דוד רותם: (ה) אני מציע להסיר, כי אני חטפתי מיושב-ראש הכנסת בדיון במליאה, שהבאתי שני נוסחים ואז רוני בר-און בא בצעקות, והיושב-ראש אמר לי: אדוני, תגיד לי, אתה לא יודע לקרוא?
דוד רותם: מה אתה מביא שתי הצעות?
דוד רותם: יש רוב או אין רוב?
ירדנה מלר-הורוביץ: אבל זה היה בחוק ההסדרים, הם לא הסכימו להצביע גרסה מול גרסה.
ארבל אסטרחן: נכון, זה היה בשנייה ושלישית, אבל פה אנחנו בראשונה.
ארבל אסטרחן: יש מקרים שנקודה מסוימת הוועדה לא מכריעה, אז היא מביאה לקריאה ראשונה.
דוד רותם: היא יכולה לבוא ולהגיד: רבותי, יש לי נוסח, מצביעים עליו.
דוד רותם: יש רוב, עבר.
דוד רותם: אין רוב, נפל.
דוד רותם: ואז מביאים את הנוסח השני.
ארבל אסטרחן: קריאה ראשונה זה הצבעה אחת, פשוט הגרסאות הן בפנים, לא מצביעים זו מול זו או משהו כזה, יש נוסח אחד.
ארבל אסטרחן: דוד רותם:     	זה לא נכון, אני גמרתי, אין אצלי יותר שתי נוסחאות, אני הסתבכתי פעם אחת, לא רוצה פעם שנייה.
ארבל אסטרחן: אני מביא נוסח אחד, מי בעד?
ארבל אסטרחן: יש רוב בעד, זה התקבל.
ארבל אסטרחן: יש רוב נגד, זה נפל.
ארבל אסטרחן: קולות שווים?
ארבל אסטרחן: נפל.
ארבל אסטרחן: לא קולות שווים, הוועדה כולה מחליטה שהיא רוצה להעביר לקריאה ראשונה שני נוסחים, כי היא לא סגורה על משהו.
ירדנה מלר-הורוביץ: שהמליאה תחליט, אנחנו לא יכולים.
דוד רותם: תכתבו נוסח אחד, בקריאה שנייה ושלישית נדון בזה.
דוד רותם: מה פתאום שאני אביא שני נוסחים?
דוד רותם: זה רק צרה אחת גדולה.
יריב לוין: סתם מסבך.
יריב לוין: הרי בין כה וכה, כשאתה מביא את זה בנוסח לקריאה ראשונה ואחר כך לשנייה ושלישית, שוב דנים ויכולים לפתוח את זה.
דוד רותם: בשתי נוסחאות, הרי מה קורה?
דוד רותם: יושב היועץ המשפטי ומנסח את אותם דברים רק בשני סגנונות, ועכשיו הוא אומר לך לשבור את הראש.
ארבל אסטרחן: כי כך הוועדה הנחתה אותו.
דוד רותם: הוועדה לא מנחה אותו, מה קרה לך?
דוד רותם: הוועדה מנחה?
ירדנה מלר-הורוביץ: הוא מתרגם את מה שהוועדה אומרת לו שהיא מחליטה.
דוד רותם: יש לי בשבילך הפתעה, הוועדה מתרגמת את מה שהיועץ המשפטי אומר לה.
אברהם מיכאלי: תלוי באיזה ועדה.
דוד רותם: ועדת חוקה.
יריב לוין: הרי ארבל, תמיד גם פתוחה הדלת לא להכניס בכלל ולכתוב בדברי ההסבר: תהיה התייחסות לנקודה א', ב' בהמשך במקרה של חילוקי דעות כאלה.
אברהם מיכאלי: למה מצב של תיקו אומר שהחוק לא עבר?
אברהם מיכאלי: היו"ר יריב לוין:     	 כי אין רוב.
אברהם מיכאלי: מותר להביא למליאה, יש תיקו.
ירדנה מלר-הורוביץ: אבל אם במליאה יש תיקו, זה לא עובר.
אברהם מיכאלי: מליאה זאת התחנה האחרונה, אבל בוועדה יש לך עוד מקום שאתה יכול להכריע.
יריב לוין: אני יוצא כל הזמן מנקודת הנחה, שלא כולנו עורכי דין.
יריב לוין: אני רוצה לעשות משהו קל, הכי פשוט שיכול להיות.
יריב לוין: בקריאה ראשונה בין כה וכה מה שעלה ועבר במליאה חוזר, הרי יכול להיות מצב שהמליאה תאשר גרסה, שתיים, ובוועדה בסוף יכינו לשנייה ושלישית את גרסה אחת בכלל.
יריב לוין: אני אומר עוד פעם, שכאשר התהליך של קריאה ראשונה, שהוא בכל אופן תהליך מקדים ותמיד יש לך אפשרות בדברי ההסבר לכתוב שהוועדה תדון בהכנה לשנייה ושלישית בנושא X, שלגביו עדיין אין הכרעה או לא סגורים עליו, לא צריך את כל הפרוצדורה הזאת.
יריב לוין: זה סתם מסובך, זה סתם יוצר תקלות, סתם מבלבל ומכביד.
יריב לוין: אין טעם בזה.
ארבל אסטרחן: אז זה יורד.
ירדנה מלר-הורוביץ: זאת אומרת שהוועדה צריכה להתכנס סביב גרסה.
יריב לוין: כן, היא תתכנס סביב גרסה, והיא אגב יכולה להתכנס סביב אין גרסה ולכתוב בדברי ההסבר: נדון בא' ו-ב', הרי עושים את זה כל הזמן.
יריב לוין: הרי זה מה שבדרך כלל קורה כשיש חילוקי דעות.
דוד רותם: אתם זוכרים מה שרוני בר-און עשה?
ירדנה מלר-הורוביץ: הוא אמר שהוא לא רוצה להצביע גרסה מול גרסה, אלא הוא אמר: אני רוצה את הזכות להתנגד לכל אחת מהגרסאות.
ירדנה מלר-הורוביץ: בדרך כלל יש עמדה מסוימת שרוצים שתתקבל.
ירדנה מלר-הורוביץ: פה לממשלה לא היה אכפת, אז ברגע שהתקבלה גרסה א', הם אמרו: אוקיי, מפילים את גרסה ב', אבל אם היתה מתקבלת גם גרסה ב', היו מתקבלות שתי גרסאות, ואז היה צריך להצביע גרסה מול גרסה, זה עוד הצבעה.
יריב לוין: הכלל הוא שהוועדה צריכה להביא בפני המליאה הצעה, זו עמדת הוועדה.
ארבל אסטרחן: כרגע אנחנו לפני ראשונה.
ארבל אסטרחן: נצטרך עוד פעם לחשוב על זה גם בשנייה ושלישית.
יריב לוין: בראשונה בוודאי שזה דבר נכון.
דוד רותם: בשנייה ושלישית לא צריכה להיות בעיה.
יריב לוין: אבל לדעתי זה מיותר.
איל זנדברג: גם בשלישית לעשות, לפרסם חוק עם שתי גרסאות.
יריב לוין: בכלל אני חושב שצריך יהיה לשנות את הסטטיסטיקה ולרשום בסטטיסטיקות של חברי הכנסת הסתייגויות שלא התקבלו, ואז תתחיל פה עבודה אמיתית על הצעות חוק ממשלתיות ובקרה כמו שצריך.
דוד רותם: זה כמו כל הצהרות החוק שמתפרסמות...
ארבל אסטרחן: סעיף (ו) מעגן מה שקיים היום בסעיף 138(ג) לתקנון: "ועדה לא תכין לקריאה הראשונה הצעת חוק שיושב ראש הוועדה הוא בין יוזמיה, כל עוד מצויה על סדר יומה הצעת חוק אחרת, שהדיון בה לא הסתיים ועברו שישה חודשים או יותר מיום שהועברה אליה או מהיום שבו נדונה לאחרונה בוועדה, אלא בהסכמה בכתב של היוזם; הוראה זו לא תחול בתום שישה חודשים מהיום שבו הועברה הצעת החוק של יושב ראש הוועדה לוועדה".
דוד רותם: קודם כל, אני מציע שתבדקו אם זה מתקיים או לא.
דוד רותם: אני מוכרח לומר, שאני כל היום אני מסתובב בהרגשה שאני פושע, למה?
דוד רותם: כי אני  חתמתי עם חבר הכנסת יריב לוין בתור מציע מספר 32.
ארבל אסטרחן: לא, כיוזם.
דוד רותם: יוזם, כן.
דוד רותם: הוא מחתים את כולם בתור יוזמים.
ארבל אסטרחן: אתה יוזם 32.
דוד רותם: אני אפילו לא יודע על מה החוק מדבר, הוא בא אלי וביקש לחתום, הרי אנחנו מכירים את זה.
דוד רותם: קורה יותר מזה.
דוד רותם: באותו יום הגשתי הצעת חוק אחרת, שאני חתום עליה לבד כיוזם.
דוד רותם: שנינו העברנו את זה לוועדת שרים, לי אמרו: אין בעיה, אנחנו מסכימים, לו אמרו: בתיאום.
דוד רותם: זה לוקח לו שנה לתאם, אני בינתיים תקוע עם החוק שלי, מה אתם רוצים ממני?
דוד רותם: אני בא אליו: תן לי אישור בכתב, הוא אומר לי: אישור בכתב?
יריב לוין: לא, אני אומר תקבל רק - -
דוד רותם: - - תשלם בשביל זה.
יריב לוין: אני אף פעם לא אומר לא...
אברהם מיכאלי: יש לך פתרון, חבר הכנסת דוד רותם, תודיע לירדנה, שהיא תודיע מעל בימת הכנסת שאתה מסיר את עצמך מהרשימה שם ושלום על ישראל.
ארבל אסטרחן: ברור מאיפה הסעיף הזה בא.
יריב לוין: הוא לא רוצה להסיר.
יריב לוין: הוא לא רוצה להסיר את עצמו מחוק סיפוח יהודה ושומרון.
דוד רותם: אז למה הצבעת נגד?
יריב לוין: לא הצבעתי נגד.
דוד רותם: הא לא, רק הבוס שלך הצביע נגד.
דוד רותם: רק נתניהו הצביע נגד.
איל זנדברג: הכלל צריך להתייחס לשכיח, לסיטואציה הזאת ולסיטואציה של חשש לניצול לרעה.
דוד רותם: לכן אני שואל, תבדקו בבקשה בוועדות ותסתכלו האם זה דבר שבכלל קיים.
דוד רותם: אני דווקא פה רוצה לשמוע את האופוזיציה.
יריב לוין: אתם רוצים את הסעיף הזה?
דוד רותם: מנצלים לרעה את היושב-ראש ותוקעים לכם חוקים ולא קובעים אותם?
סהר פינטו: הורגים לנו אותם בוועדת שרים.
יריב לוין: הם חולמים שזאת תהיה הבעיה, עם זה הם כבר יודעים להתמודד.
סהר פינטו: כבר שכחנו מה זה שהחוקים שלנו מגיעים לוועדה.
סהר פינטו: לא בטוח שצריך להוריד את הסעיף הזה, יש בו היגיון מסוים.
סהר פינטו: יכול להיות שהניסוח שלו או הדרך לא מדויקים, אבל עצם זה שיושב-ראש ועדה קובע את סדר היום.
יריב לוין: הרי אתה יודע שהוא יכול.
סהר פינטו: במילא הוא יכול, אבל כשאתה מוריד את זה, אתה גם אומר לו בריש גלי שהוא יכול.
יריב לוין: תביאו הצעות חוק לפה.
דוד רותם: רבותי, אני רוצה להגיד לכם איפה הטעות שלכם.
דוד רותם: בואו נאמר שיש לי הצעת חוק שאני מאוד רוצה לדון בה בשבוע הבא, ויש עוד שמונה הצעות חוק שכבר שוכבות אצלי שישה חודשים ולכן אני מנוע, מה אני עושה?
דוד רותם: אני קובע ביום ראשון משמונה עד שמונה וחצי.
דוד רותם: אנחנו סתם דנים, אני מקיים דיון ראשוני, קיימתי דיון.
אורית נוקד: אם זה חשוב לו הוא יגיע, כי זאת הצעת חוק שלו.
דוד רותם: לא חשוב, אבל אני אקבע את הדיון לחצי שעה, כל אחד ייתן חמש דקות הרצאה, ואחר כך אני דוחה את המשך הדיון.
קריאה: יושבי ראש לא נוהגים כך.
דוד רותם: יושבי ראש גם לא דוחפים את החוקים שלהם ודוחים את האחרים.
אורית נוקד: הם ועוד איך נוהגים כך, אתה לא יודע כמה הם נוהגים כך.
אורית נוקד: זה לא בוועדת החוקה, חוק וממשפט.
אורית נוקד: אתה לא תאמין איך הם מעבירים את החוקים שלהם.
דורית ואג: עדיין היום?
אורית נוקד: בוודאי, בימים אלה.
אורית נוקד: במהירות בזק.
דוד רותם: זה לא קורה בוועדת החוקה, חוק ומשפט.
איל זנדברג: צריך לזכור שליושב-ראש ועדה לפי התקנון יש כוח בלתי מוגבל כמעט, ויש מקומות מסוימים שרוצים להגביל את הכוח.
איל זנדברג: כולנו יודעים מה יכול לקרות כשיש כוח בלתי מוגבל.
איל זנדברג: השאלה היא מה ההצדקה לכוחו של יושב-ראש ועדה, והנימוק לכוח הבלתי מוגבל כמעט של יושב-ראש ועדה זה יעילות, שהוא צריך לנהל עניינים, ואי אפשר כל הזמן להגביל אותו.
איל זנדברג: זו הנקודה שלא פוגמת באמת ביעילות, ומלבד המקרים החריגים שחבר הכנסת רותם הצביע עליהם, נדמה לי שהם החריג ולא השכיח.
דורית ואג: אומרת סיעת קדימה שזה קורה על ימין ועל שמאל, ומה עושים?
אברהם מיכאלי: זאת לא בעיה של יושב-ראש.
אברהם מיכאלי: יש חוקים קואליציוניים שלא עולים מסיבה כזאת או אחרת.
אברהם מיכאלי: יושב-ראש הוועדה לא אשם בזה, אומרים לו: אל תעלה את החוק הזה.
דורית ואג: קורה המון, שהממשלה מסכימה להעביר הצעת חוק בקריאה טרומית, ובתנאי שהמציע ימתין להצעת החוק הממשלתית.
דורית ואג: הצעת חוק ממשלתית יכולה לקחת שלוש שנים, אז מה אתה תעשה?
יריב לוין: אתן לכם דוגמה אקוטית, שיושבת פה אצלי על השולחן.
יריב לוין: יש הצעת חוק שאני פיצלתי מחוק ההסדרים, שמדברת על הנושא של המודעות בעיתונים.
יריב לוין: היא נמצאת פה.
יריב לוין: עד היום מאז שפיצלתי אותה, לא ביקש ממני אף אחד להביא אותה לדיון, וטוב שכך.
יריב לוין: אני חושב שיש כמעט הסכמה כללית, אפילו פה, שטוב שזה נעצר בצורה הזאת.
יריב לוין: אם יהיה תהליך שיחייב אותי לשים אותה על סדר היום, אני אעורר את העניין, גם כאשר כולם כבר נמצאים במקום שהם בכלל לא רוצים להיכנס אליו.
אורית נוקד: אבל היא ממשלתית.
יריב לוין: אבל זאת דוגמה.
אורית נוקד: אולי תהיה פה הבחנה.
יריב לוין: מה מאידך?
יריב לוין: מאידך הוא במקום אחר, שהרי זה שאני מעלה את ההצעה לדיון - אין ויכוח כאן שלא מחייב אותי להצביע עליה.
יריב לוין: מה אני בעצם עושה?
יריב לוין: בוא נניח שמישהו יגיד לי: אדוני, רגע, אתה לא יכול להעלות את ההצעה שלך.
יריב לוין: מחר אני קובע את זה לדיון, אני אקיים דיון של חצי שעה.
דוד רותם: תראו גם איך אתם מגדירים את זה: "כל עוד מצויה על סדר יומה הצעת חוק אחרת, שהדיון בה לא הסתיים".
דוד רותם: מה זה הדיון בה לא הסתיים?
דוד רותם: זאת קריאה שנייה ושלישית?
ארבל אסטרחן: כן, צריך להבהיר את זה.
דוד רותם: תודה רבה לכם, אתם מבינים?
דוד רותם: יש לי 20 הצעות חוק ממשלתיות.
איל זנדברג: הכוונה להכנה לקריאה ראשונה.
ארבל אסטרחן: לאותו שלב.
יריב לוין: תחשבו על זה.
יריב לוין: דרך אגב, אם יש לכם איזו הצעה קונסטרוקטיבית איך לייצר בכל זאת איזשהו מנגנון שיאפשר - - -
סהר פינטו: יש הצעה שיושבי ראש לא ידונו בהצעות שהם יוזמים.
סהר פינטו: יש הצעה כזאת.
סהר פינטו: זה הצד השני.
סהר פינטו: הפתרון של חצי שנה הוא אולי בעייתי, אבל יש גם צד שני.
יריב לוין: אתה יודע מה יקרה במצב הזה?
יריב לוין: הכול יהפוך לברטר אחד גדול.
יריב לוין: הרי זה טבעי שיושב-ראש יגיש הרבה הצעות בתחום הטיפול של הוועדה שלו.
דורית ואג: להפך, הוא דווקא לא מגיש.
דוד רותם: לא, תעשה לי טובה, זה בכלל לא טבעי.
יריב לוין: למה לא טבעי?
יריב לוין: טבעי מאוד.
רונית חייקין יעקבי: זה קורה הרבה, חבר הכנסת דוד רותם, לא בוועדה שלך.
דוד רותם: לכן אני שואל, כשקורה דבר כזה, מה עושים?
דוד רותם: יש פה סנקציה?
דוד רותם: אתם יודעים מה, אם לי יש בוועדה 37 חוקים שאני חתום עליהם, כולם שלי, לבד אני חתום עליהם.
דוד רותם: יש לי עוד איזה 200 הצעות חוק פרטיות של אחרים.
דוד רותם: קבעתי את כל ה-37 שלי ולא קבעתי אף אחד אחר, מה עושים לי?
לימור ברמן: פונים ליושב-ראש הכנסת.
דוד רותם: פונים ליושב-ראש הכנסת ויושב-ראש הכנסת אומר לי "נו נו נו".
לימור ברמן: שהוא כיושב-ראש ועדה יקדם את החוק.
דוד רותם: אז מה עושה יושב-ראש הכנסת?
דוד רותם: קורא לי ואומר לי "נו נו נו", ואז מה שקורא זה שהחוק שלך נקבע כבר מהיום לעוד שישה חודשים ב-8:30 בבוקר ביום ראשון רבע שעה לדיון, ואחר כך זה נדחה לעוד שישה חודשים.
איל זנדברג: יש איזשהו איזון גם פוליטי.
איל זנדברג: גם יושב-ראש ועדה, יש משאבים פרלמנטריים שהוא צריך להשקיע בניצול לרעה, והוא סופג כמו שאמרתם פוליטיקה, אז הוא לא יעשה דברים שמרגיזים יותר מדי אנשים.
איל זנדברג: לעומת זאת להקדים את הצעת החוק שלו זה לא מחיר כבד.
איל זנדברג: להתחיל לקבוע 20 ישיבות לשמונה בבוקר ולהרגיז 20 מציעים, זה יותר קשה לו לעשות.
דוד רותם: אין לי בעיה להרגיז את המציעים - - -
יריב לוין: עזוב, אני אקבע ישיבה בשעה שתרצה, מתי שתרצה, במקום שתרצה.
איל זנדברג: יושב-ראש ועדה רציני לא יעשה צחוק מ-20 מציעים.
איל זנדברג: נרמז פה איזה שימוש - - -
דוד רותם: לא, כי אתם אומרים שאני ממילא משתמש לרעה בסמכויות שלי.
סהר פינטו: ברגע שאתה מכניס סעיף קיים, אתה פותח את הדלת ליושבי-הראש.
סהר פינטו: בעבר היתה עליכם מגבלה, היום אין לכם שום מגבלה, תעשו מה שאתם רוצים.
סהר פינטו: זאת המשמעות של ביטול סעיף שקיים היום.
דוד רותם: צריך לקבוע איזה שהם כללים, כי לפעמים מה אני יכול לעשות?
דוד רותם: לפעמים יושב-ראש ועדה חותם על חוק שהוא באמת חשוב, והוא יותר חשוב מאשר חוק - -
יריב לוין: - -  החוזים.
לימור ברמן: אולי שווה לרשום מציע ראשון?
לימור ברמן: אם אתה חתום בנוסף כמציע נוסף, זה משהו אחר.
לימור ברמן: בדרך כלל מציע ראשון הוא זה שמקדם בדרך כלל.
איל זנדברג: זאת ההבחנה בין היוזמים לתומכים שעשו.
לימור ברמן: לא, זאת לא ההבחנה.
לימור ברמן: יכולים להירשם גם 30 מציעים.
לימור ברמן: אם הוא המציע ה-15 ומי שביקש את זה הוא יריב לוין כמציע ראשון והוא זה שמקדם את החוק וזה מגיע לוועדה, אני לא רואה עם זה בעיה.
דוד רותם: נכון, בדרך כלל בחוק כזה, מכיוון שאני יודע שאת הפעמונים יצלצלו אצל יריב לוין, יש לי אינטרס לתקוע אותו, כי אני יצאתי ידי חובה, אני כבר חתום על החוק הזה כיוזם, אבל להעביר את זה?
דוד רותם: זה רק יצלצל אצל יריב.
יריב לוין: בוא נסכם שזה נושא שצריך לחזור אליו בסבב השני, אבל המנגנון הזה סתמי לחלוטין, אין בו כלום.
יריב לוין: אני מוכן לקבל את מה שסהר אומר שטוב אולי שבכל זאת יהיה משהו, כדי שלא תצא איזושהי אמירה שהכול לגמרי פרוץ, אבל צריך לחשוב מה.
דוד רותם: אומרת מנהלת הסיעה של קדימה: כשהיושב-ראש הוא המציע הראשון - אני מודיע לכם רק דבר אחד, שיהיה לכם ברור, אני לא אחתום יותר כמציע על אף חוק, גם אם הוא שלי, מה הבעיה?
דוד רותם: אני אתן אותו לאחרים, אני צריך חוקים?
יריב לוין: אני הצעתי שהמציע הראשון יהיה בעל ההצעה לכל דבר ועניין אז בפעם הקודמת, אבל אתם התנגדתם לזה.
לימור ברמן: נכון, אבל אז גם הסברנו לך מדוע.
ארבל אסטרחן: הסברת שהמציע השני לא פחות חשוב מהראשון.
לימור ברמן: יש הצעות חוק שחתומים עליהם לא רק שני מציעים, יש הצעות חוק שחתומים עליהן 30 איש, ואם יהיה אחד מאותם 30?
ארבל אסטרחן: אנחנו מדברים רק על היוזמים, לא רק הראשון.
ארבל אסטרחן: את הסברת לנו שהיוזם השני לפעמים לא פחות חשוב מהראשון.
לימור ברמן: נכון ארבל, אבל בדרך כלל מה שקורה, וזה בדרך כלל, וגם אז סייגתי את זה – מה שקורה היום ברמת נוהג, מי שמריץ הצעת חוק זה היוזם הראשון.
לימור ברמן: בדרך כלל זה מה שקורה.
לימור ברמן: אם יש מעט, ובשביל אותם מעט השארתי את זה, שכל יוזם יוכל להעלות את זה, וזה בין היוזמים עצמם, ביקשתי להשאיר את זה ברמה הזאת שכל יוזם יוכל להעלות הצעת חוק, אבל בדרך כלל מה שמגיע לוועדות זה שאותו מי שחתום כיוזם ראשון הוא זה שמריץ את הצעת החוק.
לימור ברמן: מה הבעיה לסייג את זה רק למקרה שמדובר ביוזם ראשון?
לימור ברמן: זה כל כך מהותי, והם אומרים שהם בכל מקרה יכולים לתקוע את הצעת החוק.
לימור ברמן: את יודעת מה?
לימור ברמן: בשבילי גם אם זה לא עוזר וגם אם בשבילך זה מביא רק את ה"נו נו נו", לי קיימת האפשרות לפנות ליושב-ראש הכנסת להגיד לו: היתה הפרה, תתערב בבקשה, קיימת בעיה.
לימור ברמן: אולי אצלו כיושב-ראש ועדה זה לא יעזור, אבל אצל יושב-ראש ועדה אחרת זה כן יכול לעזור.
דוד רותם: אצלי זה בטוח יעזור, מה קרה לך?
רונית חייקין יעקבי: הוא אמר: הוא יקבע את זה, ידבר חמש דקות וידחה את זה לעוד חצי שנה.
לימור ברמן: עדיין יושב-ראש הכנסת ישפיע על אותו יושב-ראש ועדה.
יריב לוין: מפה אין תור, מה שבא נכנס ויוצא מייד, אני לא מעכב...
דוד רותם: זה היה טוב...
יריב לוין: First in, first out...
דורית ואג: יש לנו עכשיו הצעה אחת עם איזה 30 יוזמים.
ארבל אסטרחן: השאלה אם רוצים רק יוזם ראשון.
ארבל אסטרחן: האם רוצים שזה רק כל עוד יש טרומית אחרת.
ארבל אסטרחן: כפי שזה מנוסח כעת, גם אם יש הצעה ממשלתית אחרת ששוכבת - - -
דוד רותם: רק טרומיות.
ארבל אסטרחן: רק טרומיות מול טרומיות.
דוד רותם: כן, וגם לא עד שהסתיים בהן הדיון.
ארבל אסטרחן: עד שאושרה לקריאה הראשונה.
דוד רותם: אושרה או הוסרה.
דוד רותם: גם צריך לכתוב, שבאותם מקרים שבהם מגיש ההצעה התחייב לתיאום והוא לא מצליח לתאם, זה לא נחשב במניין.
ארבל אסטרחן: זה לא משהו פורמאלי כל התיאומים האלה.
דוד רותם: את יודעת מה, אם זה לא משהו פורמאלי, אז מה את רוצה?
קריאה: צריך לסייג את זה בזמן.
דוד רותם: אז אל תכתבי רק "אלא בהסכמה בכתב של היוזם", אלא אם כן ביקש היוזם שלא לקיים את הדיון, כי אז מה שקורה זה דבר מאוד פשוט – אני מזמין אותם, אומר להם: רבותי, אני רוצה לדון בכם, ואז הם יגידו לי: אדוני, עוד לא תיאמתי.
דוד רותם: לא תיאמת?
דוד רותם: תבוא, או שאני אפיל אותך, או שתכתוב לי מכתב שאתה מבקש לדחות את הדיון.
ירדנה מלר-הורוביץ: בדרך כלל היוזם פונה לקיים את הדיון.
דורית ואג: אבל מה שקורה הרבה זה שמקיימים ישיבה אחת, ואז מסתבר שיש הרבה צרות.
דורית ואג: שולחים את היוזם לעבוד מול הממשלה לעשות שיעורים, שיכולים לקחת לו שלוש שנים, אז מה?
יריב לוין: בואו נהפוך את העניין, נגיד שהכלל הזה ייכנס לתוקפו ברגע שהיוזם פנה וביקש דיון ולא נקבע לו.
דוד רותם: תעשה לי טובה, אתה לא עוד לא הגשת את הצעת החוק למזכירות וכבר כתבת לי מכתב: אני רוצה לקבוע אותו.
יריב לוין: מאה אחוז, נכון.
דוד רותם: ויש עוד כמה חברי כנסת.
יריב לוין: מאה אחוז, אבל אני לא יכול להגיד לך שלא הספקתי לתאם.
ארבל אסטרחן: ההנחה היא שאם החוק עבר לוועדה, הוועדה צריכה לדון בו.
ארבל אסטרחן: אומרים ליושב-ראש: אל תקבע הצעות שלך - - -
יריב לוין: מה תעשי עם העניין של התיאום?
יריב לוין: התיאום הוא בעיה אמיתית.
דוד רותם: אפשר להגיד מה שאומר חבר הכנסת רותם: אלא אם היוזם ביקש לדחות את הדיון בהצעתו, שזה מאוד דומה להסכמה.
יריב לוין: אני אגיד לך מה יקרה לו, הוא יקיים אין סוף דיוני סרק, כי היוזם ירצה להביא את כולם כדי לאלץ אותם להתחיל את התיאום.
יריב לוין: חבל על הזמן שלו - - -
דורית ואג: יש יוזם שיש לו כמה וכמה הצעות, אחת כבר עומדת שנה ואחת שלושה חודשים ואחת חצי שנה ואחת יומיים.
דורית ואג: הוא עושה חישוב: את זאת של יומיים אני מעביר בדקה, אין לי בעיות עם הממשלה; את ההיא מההתחלה – איתה יש לי הרבה צרות, אז הוא מבקש לקדם את זאת על חשבון ההיא.
דורית ואג: אחר כך לכי תוכיחי שאין לך אחות.
דוד רותם: זה המון בעיות.
דוד רותם: תשבו, תחשבו ותציעו איזה הצעה.
ארבל אסטרחן: אני מוכנה גם לבדוק מה קורה בוועדות השונות.
ארבל אסטרחן: אני מבינה שאצלכם פועלים לפי הסעיף הזה.
דוד רותם: אצלי?
דוד רותם: אין לי הצעות חוק בכלל.
ארבל אסטרחן: אני מוכנה לבדוק בוועדות נוספות, האם הסעיף הזה מיושם.
איל זנדברג: את מחפשת שמישהו יודה בכך שהוא לא מיישם?
דורית ואג: זה לא בעיה לבדוק.
סהר פינטו: יש לך גם הצעות טובות.
דוד רותם: כן, אבל אלה הצעות שלי, אני לא יכול לקדם אותן, כי לא עברו שישה חודשים מההצעות שיריב לוין הגיש...
דוד רותם: צריכים לראות למי יש בעיה.
דוד רותם: כשמתקיים דיון רציני בחוק מסוים, באים אליו בטענות, שהוא עושה את זה בגלל סיבות חיצוניות.
דוד רותם: אם אני מקדם או מעביר את החוק בדקה אחת, אני העבריין הכי גדול, כי אני לא חושב על האזרחים.
דוד רותם: זה לא משנה, בוא נאמר שמה שאני לא אעשה, אני אחטוף.
איל זנדברג: יכול להיות שהסעיף הקיים קצת יותר מאוזן, ולא צריך את התוספת?
איל זנדברג: בסעיף הקיים, בחלוף שישה חודשים, הכול חופשי, אני טועה?
איל זנדברג: לא בסעיף המוצע, בתקנון היום צריך להמתין שישה חודשים ממש.
דוד רותם: בחוק שלי.
איל זנדברג: בתקנון הקיים.
איל זנדברג: אני מבין שזאת מגבלה וכל מה שאמרת נכון, אבל מה שמוצע פה אפילו חמור יותר, אם אני מבין נכון.
איל זנדברג: כי אם התקיים מהפעם האחרונה שנגעו בהצעת החוק האחרת, זאת אומרת כל פעם שישה חודשים נדחים עוד ועוד ויוצרים מגבלה על היושב-ראש.
ארבל אסטרחן: לא, להפך, הרעיון הוא לקצר.
דורית ואג: אתה רואה, הוא הבין כמוני.
דוד רותם: אם הונחה לי הצעת החוק, אני צריך לחכות שישה חודשים.
דוד רותם: אסור לי לדון, אלא אם עברו שישה חודשים או שקיימתי דיון.
איל זנדברג: בהצעת חוק האחרת.
איל זנדברג: ברגע שנגעת בהצעת חוק האחרת - -
דוד רותם: - - אז עכשיו יש לי עוד פעם שישה חודשים.
איל זנדברג: אבל זה לא מה שכתוב.
איל זנדברג: כתוב "ועברו שישה חודשים או יותר מיום שהועברה אליה", זה הקיים, "או מהיום שבו נדונה לאחרונה".
איל זנדברג: צריך לספור כל פעם שישה חודשים, כך אני הבנתי.
דוד רותם: הניחו לי הצעת חוק.
דוד רותם: קיימתי דיון של שעה.
דוד רותם: עכשיו יש לי שישה חודשים, אני כבר יכול לדון בהצעה.
ארבל אסטרחן: גם אם הוא לא סיים.
דורית ואג: בקיצור, זה לא ברור.
ארבל אסטרחן: אפילו אם הוא דן, הוא יכול להביא את ההצעה שלו.
יריב לוין: לכן אני אומר שבסוף אין לזה שום שינוי, זה סתם.
דוד רותם: אבל הם אומרים דבר אחד: יש גם יושבי-ראש שאפילו דיון לא עושים ומקדמים רק את הצעות החוק שלהם.
ארבל אסטרחן: אני יכולה לבדוק מה קורה בוועדות.
יריב לוין: קשה לי להאמין שזה המצב.
סהר פינטו: מודגש פה "או מהיום שבו נדונה לאחרונה בוועדה".
סהר פינטו: אולי אפשר לחדד את זה "מהיום שבו זה הועמד על סדר-היום" או "ניתנה למציע הזדמנות להעלות את הנושא לסדר-היום", ואז זה פותר את כל הבעיה.
ארבל אסטרחן: זה המשמעות של "נדונה".
ארבל אסטרחן: "נדונה" זה אומר שההצעה היתה על סדר-היום ודנו בה.
סהר פינטו: לא, אתה מתכוון לאותה סיטואציה שבה לא נדונה, כי היוזם אומר: תנו לי לתאם, אבל מבחינת הוועדה ומבחינת היושב-ראש, היושב-ראש מוכן לקיים דיון.
ירדנה מלר-הורוביץ: אז הוא יגיד "אלא אם כן" - - -
סהר פינטו: יש הבדל בין הסכמה בכתב - - -
יריב לוין: כל העניין פה מבוסס על - - -
ארבל אסטרחן: לכן הציע פה חבר הכנסת רותם "אלא אם ביקש היוזם לדחות את הדיון".
סהר פינטו: אז אתה יכול לתת מענה לעניין הזה.
ארבל אסטרחן: אני אבדוק איך היישום של זה.
דורית ואג: תראי בכלל אם יש "פושעים".