GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונית חייקין יעקבי: הפרדת רשויות.
ארבל אסטרחן: אפשר להוריד את זה, השאלה אם זה לא פוגע - - -
איל זנדברג: - - - מחויבת מכוח חוק היסוד.
ארבל אסטרחן: כן, אבל פה זה אומר שיש משהו מעבר לחובת הזימון.
ארבל אסטרחן: התקנון קובע ששרים צריכים להשיב לשאילתות, התקנון קובע הרבה דברים לממשלה.
איל זנדברג: השר הוא חבר כנסת, ועובד המדינה הוא לא כפוף.
ירדנה מלר-הורוביץ: אבל אם ועדת כלכלה, לדוגמה, צריכה לדון בחוק ששייך למשרד התחבורה, בכל אופן היא היתה רוצה לשמוע את עמדת היועץ המשפטי של משרד התחבורה, משרד התקשורת או משרד החקלאות.
איל זנדברג: מכוח חוק היסוד, היא יכולה לזמן את עובד המדינה, לדרוש ממנו להופיע.
ירדנה מלר-הורוביץ: לכן כאן זה היה הניסוח כדי לדעת שהם מגיעים.
יריב לוין: זה פשוט היה טרום היועץ המשפטי לכנסת אני מניח.
ארבל אסטרחן: אז אפשר להוריד את - -
יריב לוין: - - כל הסיפא.
ארבל אסטרחן: גם את היועץ המשפטי לכנסת, זאת אומרת: "ועדות הכנסת יכינו את הצעות החוק בהתאם להוראות חלק זה".
רונית חייקין יעקבי: את זה אפשר להשאיר.
ארבל אסטרחן: בעצם לא צריך, כי יש בחוק הכנסת, שמקים את מוסד היועץ המשפטי לכנסת, שם כתוב לנו שהיועץ המשפטי לכנסת ייעץ לכנסת ולוועדותיה בכל עניין הנוגע להליכי החקיקה ויפעל להבטחת תקינותם.
ארבל אסטרחן: הכנסנו את זה בגלל שהיו יועצים משפטיים למשרדי הממשלה.
ארבל אסטרחן: אחרי "בהתאם להוראות חלק זה" ירד ההמשך.
ארבל אסטרחן: פה גם כתבתי בהערה, שזה נועד להבהיר שוועדות משנה לא מחוקקות, וזה ייאמר גם בפרק הוועדות.
ירדנה מלר-הורוביץ: אז מה נמחק פה?
ארבל אסטרחן: אחרי "בהתאם להוראות חלק זה".
ארבל אסטרחן: יש פה משהו, שייאמר כנראה בסוף הפרק באיזה שהן הוראות כלליות, אבל אני רוצה להגיד אותו כבר עכשיו להבנת הסעיפים בהמשך – רצינו לעשות פה איזושהי הוראה כללית, ש"במניין התקופות האמורות בחלק זה יובא בחשבון יום הנחתה של הצעת חוק על שולחן הכנסת והיום שבו מתקיימת הצבעה עליה".
ארבל אסטרחן: זו הוראה מאוד חריגה, אבל זה מה שקורה בפועל בכנסת.
ארבל אסטרחן: הרי לפי חוק הפרשנות, כאשר סופרים תקופה, לא סופרים את יום ההנחה - - -
רונית חייקין יעקבי: קרה לי כבר שהורידו לי - - -
ארבל אסטרחן: בכנסת ב-45 ימים, כמו שאתם יודעים, סופרים את יום ההנחה וסופרים את יום רביעי שבו מתקיימת ההצבעה.
ארבל אסטרחן: כשיש חובת המתנה של יומיים, סופרים את יום ההנחה, ולכן אם רוצים להישאר עם התקופות הקיימות באמת, צריך להגיד את זה, כי אחרת 45 ימים זה בעצם כמו שהכנסת סופרת – 47, אם מוסיפים את יום ההנחה ואת יום ההצבעה.
ארבל אסטרחן: חשבנו שכדי להבהיר את זה וכדי שלא יהיו שאלות, כי זה מתעורר מעת לעת, להגיד את זה.
ארבל אסטרחן: אם נגיד את זה, זה יכלול את יום ההנחה ואת יום ההצבעה.
ארבל אסטרחן: לחלופין, אפשר להגיד 43 ימים וללכת לפי הדין הכללי.
רונית חייקין יעקבי: לי פעם הורידו חוק שהונח ביום שני, כי אמרו שיום שני לא נכלל ב-45 יום.
רונית חייקין יעקבי: פעם אחת הורידו לי.
ארבל אסטרחן: כפי שאני יודעת, בשנים האחרונות מפרשים שמה שמונח בשני, יכול לעלות ברביעי, 45 ימים אחרי, ולכן זה בעצם בא להגיד את מה שקיים בפועל בכנסת.
ארבל אסטרחן: "ימי הפגרה יבואו במניין התקופות...
ארבל אסטרחן: אלא אם נאמר אחרת".
ארבל אסטרחן: בכל מקום שיש תקופות נזכיר את זה.
ארבל אסטרחן: כרגע הכלל הוא שהם נמנים.
סער פינטו: אבל אז הצעה ממשלתית יכולה להיות מונחת ביום שני בערב ולעלות ביום שלישי להצבעה, בלי פטור מחובת הנחה.
ארבל אסטרחן: אם כתוב יומיים, נכון.
ארבל אסטרחן: בכל מקום שיש תקופות, נזכיר את הסעיף הזה.
ארבל אסטרחן: בכל מקום שנגיע לתקופות, נראה איך סופרים אותן ושזה מקובל.
איל זנדברג: אפשר יהיה להעיר משהו על החלק הזה כולו, על הפרק?
איל זנדברג: אני רוצה לעורר את השאלה של חוק יסוד.
איל זנדברג: למעשה, וגם מבחינה משפטית, מתייחסים לחוק יסוד ולחוק באותה צורה.
איל זנדברג: הליך חקיקה, כל עוד לא - אני מקווה שיום אחד זה יקרה חוק יסוד: החקיקה, נוציא אותו מהנפתלין, נצליח לחוקק אותו ולהגיע להבנות, זה עושה סדר מבחינת הפרוצדורה החשובה.
איל זנדברג: כאן זה רק עניין של שמות.
איל זנדברג: האם כדי לשקף גם את הפרקטיקה וגם את חוקי היסוד, לדבר על חוקי יסוד וחוקים כמושגים נפרדים ולהחיל עליהם את אותה פרוצדורה?
איל זנדברג: זה יכול למשל להתעורר בנקודה, שלא קיימות היום, וזה הצעה – אני לא בטוח שהיא תתקבל – לומר למשל שחוק יסוד וחוק ייכללו באותה הצעת חוק.
איל זנדברג: זה כבר שינוי, אבל ההערה שלי כרגע מכוונת יותר לעניין הניסוחי, זאת אומרת לתת ביטוי לזה שכבר יש חוקי יסוד, חוק יסוד וחוק שיתקבלו בשלוש קריאות.
איל זנדברג: בעצם הפרוצדורה תהיה זהה, אבל זה יהיה - - -
ארבל אסטרחן: או להגיד שהוראות פרק זה יחולו גם על קבלתם של חוקי יסוד.
איל זנדברג: משהו בסגנון, שמשקף שיש מושג כזה.
איל זנדברג: זה נתון חוקתי שאי אפשר להתעלם ממנו, וגם אם אנחנו לא קובעים עכשיו ארבע קריאות, אני לא מציע שנעשה את זה דווקא עכשיו, לא נעשה מהפכות.
קריאה: אתה יודע שאנחנו מוכנים לדבר על חוק יסוד: חקיקה.
יריב לוין: אני גם בעד.
יריב לוין: אני מאוד בעד אגב, בהסתייגות אחת שאתה מכיר...
ליאור נתן: ברשות היושב ראש, אני מתחבר להערה של אייל, אבל יש לי הערה כללית.
ליאור נתן: יש עניין של רציפות הדיון בחקיקה, שזה בחוק כבר מוסדר.
ליאור נתן: זה חוק שמסדיר את הפרוצדורה.
ליאור נתן: רק שתהיה מילה על זה.
ארבל אסטרחן: יהיה לזה פרק – בסוף, בהוראות המיוחדות שעוד לא מונחות כאן בפניכם, יש פרק של רציפות, מי יכול להציג, כמה זמן יכול לדבר.
ארבל אסטרחן: אגב, הוא מבהיר שם שאם יש כמה התנגדויות, שתהיה הצבעה אחת, ולא על כל התנגדות לחוד, אז זה יהיה בהמשך.
ארבל אסטרחן: זה נכון, צריך את זה.
ארבל אסטרחן: הצעות חוק פרטיות.
יריב לוין: אנחנו הולכים לפי סדר הקריאות, להבדיל ממה שקורה - - -
ארבל אסטרחן: נכון, כי אחר כך יש שילוב, מהקריאה הראשונה ההליך הוא זהה.
ארבל אסטרחן: כאן יש אחד השינויים היותר משמעותיים בפרק.
ארבל אסטרחן: הוא גם לא איזה מהפכה, אבל יש פה משהו שהציע יושב-ראש הוועדה.
ארבל אסטרחן: ניסחתי את זה, נראה אם זה תואם את מה שרצית.
ארבל אסטרחן: הרי היום תקנון הכנסת לא מבדיל בין יוזמים לבין מצטרפים.
ארבל אסטרחן: בפועל אנחנו יודעים שזה קורה, הם מסומנים ב-bold, אבל לכאורה מבחינת תקנון כולם שווי מעמד.
ארבל אסטרחן: יכולים 10 אנשים להגיש הצעת חוק, כל אחד מהם יכול לבקש להעלות את זה לטרומית, לנמק וכולי.
ארבל אסטרחן: מה שמציע כאן יושב-ראש הוועדה זה שיהיו לנו יוזמים של הצעת חוק ותומכים בהצעת חוק.
ארבל אסטרחן: היוזמים זה יכול להיות אחד או יותר, לפי בחירתם, רק הם בעלי הבית של ההצעה, כאשר יש איזושהי עדיפות ליוזם, שהוא זה שיכול למסור הודעות לגבי אותה הצעה.
ארבל אסטרחן: הוא זה שמבקש להעלות אותה, לדחות את ההצבעה, כל מיני דברים שבהמשך הוא יכול לבקש, בעוד שהתומכים – אולי נמצא להם שם אחר, כרגע הם מכונים תומכים.
יריב לוין: מצטרפים בתמיכה.
ארבל אסטרחן: הם לא ייחשבו מציעים, זאת אומרת השם שלהם – יהיה צריך לחשוב איך הוא יצוין בנפרד.
ארבל אסטרחן: הם לא יכולים בשום שלב להפוך ליוזמים, זאת אומרת אם היוזם חזר בו או כל היוזמים חזרו בהם, ההצעה "מתה".
גלעד סממה: הם לא יכולים להעלות את זה לדיון מוקדם.
ארבל אסטרחן: נכון, והם לא יכולים למסור שום הודעה.
קריאה: אפשר לדעת למה?
יריב לוין: אני אגיד לכם למה.
יריב לוין: באופן עקרוני, בעיניי לפחות, או מישהו יזם החוק או לא יזם, זאת אומרת כל הייצור הזה הוא ייצור, שלא כל כך ברור לי מה הגדרתו.
יריב לוין: הרי מה המשמעות?
יריב לוין: אם אני יזמתי הצעת חוק, אז אני יוזם הצעת חוק.
יריב לוין: מה זאת אומרת שאני רק מצטרף אליו, אבל לא יוזם אותו?
לימור ברמן: אל תחתים אף אחד, תיזום לבד - - -
יריב לוין: אבל לפעמים אדם בא ורוצה לעשות שני דברים ביחד.
יריב לוין: מצד אחד הוא רוצה להיות הבעלים, להיות זה שיזם, להיות זה שיקבל את הקרדיט ולהיות זה שיקבל את ההחלטות.
יריב לוין: מצד שני, הוא רוצה להראות במהלך הפתיחה שלו, שיש לו תמיכה יותר רחבה בהצעה הזאת.
יריב לוין: הרי זה ההיגיון בקיומם של המצטרפים, לכן אני לא מציע לבטל אותם, אבל אני כן מציע לעשות דיכוטומיה ברורה, כי כשאדם אומר: אני חבר כנסת X לא לוקח כיוזם אתי בהצעה, אלא רק רושם את שמו כמצטרף, מה שהוא מתכוון אליו זה "אני בעל הבית של ההצעה, הוא רק מביע את תמיכתו בהצעה שלי".
יריב לוין: לכן אני חושב שזה הדבר הנכון.
יריב לוין: אני גם חושב שצריך להיות ברור לגמרי מי מוסמך לקבל החלטה לגבי החוק, למשל: יש חוק שיוזמים אותו שני חברי כנסת, אחד מהקואליציה ואחד מהאופוזיציה, ואז יכול להתגלע ביניהם ויכוח, האם להביא אותו להצבעה בקריאה טרומית או לא, ובמצב הזה אני מציע שסדר הרישום הוא יהיה הקובע, כי הוא גם בדרך כלל משקף את העובדה, שהראשון שבא עם הרעיון הוא המוביל.
יריב לוין: ואז יהיה ברור לגמרי, שכאשר אני כחבר כנסת מהקואליציה יוזם ביחד עם חבר כנסת מהאופוזיציה הצעת חוק, ושמו מופיע ראשון, אני יודע שהוא יוכל להביא אותה לקריאה טרומית, גם אם אני לא רוצה, גם אם אני מתנגד.
יריב לוין: אני חושב שזה יותר נכון, כי אז יהיה בעל-בית אחד.
יריב לוין: כשבמחלקה המשפטית מעבירים הערות, שם יודעים שיש מישהו אחד שמוסמך לתת להם תשובה, כי כשיש לך הצעה עם 20 יוזמים, מול מי תסגור את התיקונים ואת ההערות?
יריב לוין: זה הרעיון וההיגיון שעומד מאחורי העניין.
רונית חייקין יעקבי: אני רוצה לתת לכם דוגמה של אופיר פינס-פז.
רונית חייקין יעקבי: היו לו המון הצעות חוק בנושא של איכות סביבה.
רונית חייקין יעקבי: הוא היה תמיד הראשון היוזם, אבל תמיד החתים את דב חנין.
יריב לוין: אין בעיה, ברגע שהוא עזב, אוטומטית הבא אחריו הופך לראשון.
תמר כנפו: לא, אבל היא - - -
ארבל אסטרחן: לא, מבין היוזמים.
רונית חייקין יעקבי: הורוביץ לא יזם, הורוביץ תמך.
ארבל אסטרחן: אז לא.
רונית חייקין יעקבי: מה זה לא?
ארבל אסטרחן: הם ידעו את זה מראש.
תמר כנפו: ההצעה לא קיימת.
רונית חייקין יעקבי: הורוביץ לא היה בין היוזמים, הוא היה בין התומכים.
ארבל אסטרחן: כל היוזמים עזבו?
רונית חייקין יעקבי: נניח שהיה רק יוזם אחד והשאר רק תמכו, אז מה?
רונית חייקין יעקבי: מנעת מהם להניח - - -
יריב לוין: אין לי בעיה, את יודעת מה?
יריב לוין: אני מוכן להכניס פה הסתייגות, שבמידה שכל היוזמים ירדו מהבמה, יוכלו המצטרפים להפוך ליוזמים.
יריב לוין: בעיניי זה לא נכון, אבל לא אכפת לי.
רונית חייקין יעקבי: אתם מסתכלים מנקודת מבט של אופוזיציה וקואליציה.
יריב לוין: לא נכון, אני מסתכל מנקודת מבט פשוטה של דיכוטומיה.
רונית חייקין יעקבי: אז מה אכפת לך שזה יישאר?
יריב לוין: אני רוצה להבין, מה ההבדל בין יוזם לבין מצטרף, לשיטתך?
יריב לוין: אז בוא נבטל את אלה שמצטרפים בכלל.
יריב לוין: ירצה אדם, ירשום את שמו כיוזם, אבל אני לא בעד זה, למה?
יריב לוין: כי אני אומר לך לא מנקודת מבט של קואליציה - - -
רונית חייקין יעקבי: אני אתן לך דוגמה, לא תמיד חברי הכנסת - -
יריב לוין: לא רוצים, נכון, אבל לכן אני אומר שאם יש כוונה מראש לעשות הבחנה ולהגיד: אדוני, אני יוזם, אתה רק מצטרף, בוא נעגן אותה.
יריב לוין: הרי מה ההיגיון לעשות מצד אחד מנגנון של הפרדה, ומצד שני לא להגדיר מה המשמעות של כל אחד מהמונחים האלה?
גלעד סממה: אם אפשר, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף עוד משהו לגבי הפרקטיקה.
גלעד סממה: קורים מקרים שמצטרף להצעת חוק, ויש נניח הצעות חוק שיש 50 מצטרפים, מחליט יום אחד לקדם איזה הצעת חוק.
גלעד סממה: הוא בכלל לא הגה אותה, הוא לא חשב עליה, הוא בסך הכול חתם והחליט שהוא רוצה להצטרף לאותו יוזם, הוא מחליט להעלות אותה לוועדת שרים ולהעלות אותה לקריאה טרומית.
רונית חייקין יעקבי: נניח הוא יוזם עשירי.
גלעד סממה: כשאני משוחח עם חברי הכנסת, היוזמים אפילו לא יודעים שזה מובא.
קריאה: אצלנו זה לא קורה.
יריב לוין: לא, זה קורה.
גלעד סממה: זה מצב אבסורדי.
יריב לוין: לי קרה שהצעות שלי עלו, בלי שידעתי בכלל.
גלעד סממה: אדוני היושב-ראש, זה קורה, וזה קורה לא מעט פעמים.
גלעד סממה: אגב, אני חושב שזה גם לא הוגן כלפי היוזם הראשי, שפתאום מישהו מחליט להעלות את ההצעה שלו, ואפילו אין לו מושג.
יריב לוין: אגב, אני רוצה להגיד לכם יותר מזה, כשאני חותם כמצטרף להצעת חוק, אני בדיוק את זה לוקח בחשבון - שהיוזמים ילכו ויכולים לעלות, הם אפילו לא יגידו לי, אין לי מושג.
יריב לוין: כשאני מצרף מישהו כמצטרף, זה ברור לי לגמרי, שאם צירפתי חמישה כי אני רוצה להראות שיש לי תמיכה, לא אלך עכשיו לעשות משאל בין כולם, אם הם מסכימים שאני אביא את זה לוועדת שרים.
רונית חייקין יעקבי: אבל גם ל-15 שהצטרפו אליך, זה ברור שאין משאל.
יריב לוין: לכן אני מציע להגדיר, שאתה קודם כל עושה הבחנה בין יוזם לבין מצטרף.
יריב לוין: אנחנו רוצים קבוצה, שלנו יהיה הקרדיט, האחרים הביעו את תמיכתם בנו.
יריב לוין: בתוך היוזמים, אני גם אקבע מי בעל-הבית.
גלעד סממה: אדוני היושב ראש, בתוך היוזמים, איך אתה מקבע את ההיררכיה?
יריב לוין: הראשון הוא בעל-הבית לכל דבר ועניין.
גלעד סממה: כלומר, אם יוזם שני רוצה להעלות את הצעת החוק - - -
יריב לוין: יכול, אבל זה צריך להיות על דעת הראשון.
רונית חייקין יעקבי: ואיך ועדת שרים תדע שזה על דעת הראשון?
רונית חייקין יעקבי: היא תתחיל לחפש או לבדוק?
קריאה: גם מה זה המושג "והאחרים"?
קריאה: אנחנו לא מכירים את המושג "והאחרים" - - -
רונית חייקין יעקבי: זה לא מעניין אותה.
יריב לוין: לא - - -
גלעד סממה: ועדת שרים, זה לא אמור לעניין אותה.
גלעד סממה: זה אמור לעניין את הכנסת, כשזה עולה לקריאה טרומית.
תמר כנפו: כשיש אופוזיציה וקואליציה, זה כן - - -
רונית חייקין יעקבי: השבוע יש לך הצעת חוק, שאתה חתום עם מישהו מהקואליציה.
יריב לוין: עם יוחנן פלסנר, במקרה ליוחנן ולי יש הבנה מוחלטת, שאומרת שמה שיוחנן יחליט, מקובל עלי.
יריב לוין: כי הוא יזם ראשון, הוא היה, לכן הוא גם מופיע ראשון.
רונית חייקין יעקבי: ההצעה עולה?
יריב לוין: היא תעלה, כנראה, בעוד שבוע.
יריב לוין: היא תעלה על פי החלטתו.
רונית חייקין יעקבי: חבר הכנסת אורון אומר שהיא טובה - - -
יריב לוין: כולל גדולי המשפטנים, המקובלים עליכם, האדמו"רים שלכם אישרו אותה, אבל אני אומר לגוף העניין שנניח שאני אבוא ואגיד ליוחנן: אדוני, תודה שצירפת אותי ליוזמה, עכשיו אני אתקע לך אותה, אני לא מוכן שתעלה אותה.
יריב לוין: מה, זה לא הגיוני?
יריב לוין: כשאני מצטרף אליו והוא ראשון, אני יודע שהוא יכול להביא את זה גם שלא על דעתי, אחרת יש כאוס מוחלט.
יריב לוין: שלושה רוצים, שניים לא רוצים, מתוך השניים אחד מסכים, אבל זה יהיה בעוד שבועיים.
יריב לוין: לדבר אין היגיון.
גלעד סממה: אדוני היושב-ראש, אני דווקא לא נגד, אבל צריך לחשוב על זה שברגע שאתה מקבע את היחסים האלה של היוזמים, אתה נותן זכות וטו ליוזם הראשון.
גלעד סממה: אני לא נגד, אבל צריך לקחת את זה בחשבון לפעמים ביחסים בין חברי כנסת, אפילו מטעמי אסטרטגיה.
יריב לוין: אשאל אתכם מה עושים.
יריב לוין: אם לי יש עכשיו חילוקי דעות עם חבר הכנסת יוחנן פלסנר, האם זה עולה לקריאה טרומית, מה עושים עם זה?
לימור ברמן: אני יכולה לענות לך על זה?
לימור ברמן: דבר ראשון, אם אנחנו  מדברים על ההצעה שהיתה אמורה לעלות השבוע, הוא גם ככה היוזם הראשון.
יריב לוין: נכון, זה מה שאני מציע.
לימור ברמן: מאחר שחתמת אתו מלכתחילה כמציע, לא כמצטרף, ואתה ידעת שאתה מגיע מייד אחריו, ולפי המוסכמות בבית הזה, אתה יודע שהיוזם הראשון הוא זה שמציע, זה מה שאני מכירה לפחות בין חברי הכנסת - מה שאתה אומר, פעם ראשונה שאני נתקלת בזה - אתם מדברים ביניכם והגעתם לסוג של הסכמה וזה ירד מסדר-היום, זה ביניכם.
יריב לוין: לא, אני נותן את זה כדוגמה.
יריב לוין: לנו יש הבנה בינינו, אין בעיה בכלל, זה לא נבע מאיזו תקרית.
לימור ברמן: במצב שאין הבנה ביניכם, ונניח אתה היית המציע הראשון והוא היה המציע השני, לצורך העניין, יכולת להגיד לו: זה לא בסדר שהעלית את זה לוועדת שרים ואפילו לא דיברת אתי, ואני לא רוצה שזה יעלה, אבל כן, הוא יכול היה להעלות את זה על מכסת הסיעה שלו.
יריב לוין: אבל אני שואל אותך מה קורה במצב ההפוך, נניח שאין שום הסדרה.
יריב לוין: בא חבר הכנסת יוחנן פלסנר ואומר: אני רוצה עכשיו להעלות את זה.
יריב לוין: נניח שלמרות שאפילו סיכמתי אתו מראש שהוא ראשון והכול על דעתו, אני פתאום בא ואומר לו: אדוני, אני דורש ממך לא להביא את זה.
לימור ברמן: אתה לא יכול.
יריב לוין: יופי, אז אני מציע בדיוק את זה לעגן.
יריב לוין: אני מציע לעגן את זה, אני לא מציע לשנות דבר, אני אתך.
לימור ברמן: אז אני מבקשת לומר לך שעם העניין של המצטרפים אין לי בעיה.
לימור ברמן: אין לי בעיה, חברי הכנסת יידעו שמלכתחילה עצם זה שהם מצטרפים הם בעצם מביעים תמיכתם בחוק, אין לי בעיה.
לימור ברמן: אני חושבת שהמצב הקיים היום ברמה החברית זה משהו שידוע לכל חברי הכנסת.
לימור ברמן: אם רוצים לעגן את זה בתקנון, אין לי בעיה עם זה.
לימור ברמן: יש לי בעיה קשה עם העניין הזה של המציעים.
לימור ברמן: קודם כל, היום אני באופוזיציה, מחר האנשים האחרים יהיו באופוזיציה, ותהיה להם בעיה.
לימור ברמן: קורה מצב, וזה מצב שקורה הרבה, שחברי כנסת שלנו מגיעים לסוג של הסכמה עם חברי כנסת של הקואליציה ורצים יחד עם הצעות חוק ונותנים להם להיות חתומים ראשונים על הצעת חוק, כשהקואליציה חוסמת את הצעת החוק בוועדת שרים ומבקשת מהם לא להגיש את זה.
לימור ברמן: מה שאתה מציע, ימנע מחבר כנסת שלי שעבד באותה מידה עם חבר כנסת מהקואליציה להגיש - - -
גלעד סממה: זה מה שאמרתי, שמטעמים אסטרטגיים צריך לחשוב על זה.
יריב לוין: אם אני מבין נכון, אתם מציעים את הסוגיה של היוזמים להשאיר - - -
רונית חייקין יעקבי: לא לגעת.
יריב לוין: אני אגיד לכם את האמת, בעיניי ההבחנה בין היוזמים לבין המצטרפים היא הרבה יותר חשובה ומהותית מאשר ההבחנה הפנימית הזאת, אני יכול לחיות עם זה.
גלעד סממה: זה בדיוק העניין כשאמרתי "מטעמים אסטרטגיים", זה בדיוק מה שהיא אמרה כאן.
גלעד סממה: זה עניין של חברי הכנסת.
איל זנדברג: אני חושב שצריך להבחין בין שתי שאלות, שהתערבבו להן.
איל זנדברג: האחת, מי שולט, שעל זה נסב הדיון בדקות האחרונות; השנייה – עצם ההבחנה בין שתי הקבוצות האלה.
איל זנדברג: אני רוצה להתייחס דווקא לצד החוקתי הלא פרקטי, אבל אראה את הקשר ביניהם, לשאלת ההבחנה בין תומכים לבין מצטרפים.
איל זנדברג: בסוף אני טוען שגם מעשית זה לא כל כך חשוב, אפשר לצרף אותם לרשימה אחת.
איל זנדברג: מבחינה חוקתית או ציבורית חבר כנסת חותם על הצעת חוק.
איל זנדברג: הצעת חוק היא לא מנשר, היא לא איזה גילוי דעת או סקר תמיכה, זו אמירה של חבר כנסת כלפי הבוחרים, ואת התוכן הזה, את הנורמה הזאת אני רוצה לקדם ואני אאבק כדי שזה ייהפך לחוק.
איל זנדברג: זאת האמירה.
איל זנדברג: סליחה על הנאיביות, אבל זאת האמירה.
איל זנדברג: אם הוא חותם על הצעת החוק, הוא צריך לעמוד מאחורי הצעת החוק.
איל זנדברג: יכול להיות שהכללים יגרמו לכך שהוא לא יכול לקבוע באיזה יום זה מגיע לוועדת שרים.
איל זנדברג: זה בסדר, אלה כללים מדרג שני, אבל הוא חתום על ההצעה, הוא מציע הצעת חוק, ולכן אני הייתי מציע שההבחנה בין יוזמים לבין תומכים נראית לי לא טבעית, היא שמה חברי כנסת בשני מדרגים, והאמת – אם יש רשימה של אריות ושל שועלים, ואתה רוצה להיות זנב לאריות או ראש לשועלים, אבל הרשימה היא ברצף, ואם קובעים כלל שאומר שהראשון או השני - מייד דבר על זה - יקבע, מה זה משנה אם יש בהמשך רשימה, שבלאו הכי הם שם במעמקי הרשימה?
יריב לוין: זה משנה.
איל זנדברג: זה משנה מבחינת קרדיטים, אבל הקרדיטים הם ברשימה.
איל זנדברג: יש רשימה, והקרדיט הוא לא המטרה הבלעדית, שלא לומר לא רלוונטית.
יריב לוין: זה משנה, בפרקטיקת העבודה שיש לנו כאן - הדבר הזה משנה.
יריב לוין: אני גם חושב, שאין שום בעיה עם קביעה, שבא אדם ואומר: כן, אני בעת שחבריי יוזמים את החוק, מודיע שאני תומך בהם.
יריב לוין: זה לא אומר, שהוא מתחייב להתאבד על הצעת החוק.
איל זנדברג: מה המשמעות של החתימה הזאת?
יריב לוין: המשמעות היא הצהרתית, גם זה חלק מהעניין.
איל זנדברג: למה זה חלק מהעניין?
רונית חייקין יעקבי: בסטטיסטיקה.
יריב לוין: לא, אני בדיוק את זה אומר, כי אני חושב שמצטרף לחוק לא יכול לספור את החוק שלו בסטטיסטיקה.
תמר כנפו: אבל הוא נרשם.
יריב לוין: הוא יכול להירשם.
רונית חייקין יעקבי: הוא נרשם, מה זה משנה?
רונית חייקין יעקבי: אבל זה לא משנה, מה אכפת לך אם הוא בסטטיסטיקה או לא?
יריב לוין: אני חושב שזה לא נכון, כי התרומה האמיתית שלו לעניין היא שולית.
איל זנדברג: מבחינת המבנה האמיתי של חברי כנסת מול הציבור, להבנתי, הדבר הזה משקף יותר צרכים של ההתנהלות הפנימית, שהם לא צרכים פרקטיים, אלא צרכים - אני לא רוצה לכנות אותם - שאני לא בטוח שצריך לתת להם ביטוי בתקנון, שאפשר להשיג את רובם גם ברשימה הרצופה, ואת שאלת השליטה אפשר להסדיר.
איל זנדברג: לעניין המחלוקת שהיתה פה, אפשר לומר שהראשון ככלל הוא הקובע, אבל הוא יכול להחליט, הוא יכול להודיע מראש, שהוא מגיע להבנה שיש שניים או שלושה ששולטים, הוא יחליט מי שולט בהצבעה, לפי ההבנה איתם מראש.
יריב לוין: אני אתן לך דוגמה איפה זה בא לידי ביטוי.
יריב לוין: למשל, כאשר אתה יוזם הצעת חוק, יוזמים אותה שלושה חברי כנסת, אבל הם רוצים להראות שיש להם תמיכה יותר רחבה.
איל זנדברג: לצורך מה הם צריכים להראות את זה?
יריב לוין: כשהם ירצו, למשל, לצאת לציבור בהודעה לעיתונות או בדבר מהסוג הזה – אם כולם יוזמים, הם לא יכולים להגיד: יזמו שלושה, ולהחליט שהם מעבירים את הקו ברביעי ולהוציא אותו החוצה.
איל זנדברג: למה לא?
איל זנדברג: הם עושים את זה היום.
יריב לוין: לא, בדרך הזאת יש להם כלי פרקטי - תעקוב ותראה את זה - שאומר: אלה ואלה יזמו ועושים, אנחנו רוצים להראות, שהעסק הזה נהנה מתמיכה שהיא תמיכה יותר רחבה, זה הכול, לא מעבר לזה.
יריב לוין: אני גם רוצה לומר לך שגם מבחינתי, כן, לפעמים אני אומר שזאת יוזמה ראויה, ואני בהחלט מביע בה תמיכה עקרונית, זה לא החוק שאני מתכוון לקדם ולעבוד עליו יום ולילה ולנופף בו כחלק בלתי נפרד מהאג'נדה שלי, אלא אני חושב שזאת יוזמה ראויה, ואני בהחלט מוכן לתת רוח גבית בכוחי הקטן לסייע לה.
יריב לוין: הפרקטיקה היא טובה, היא עובדת.
יריב לוין: אני לא בעד עכשיו לשנות סדרי עולם, אני רק בעד לאבחן אותה, שיהיה ברור לגמרי שהיוזמים הם במקום אחד, והמצטרפים – בדיוק במקום שהם נמצאים בו ממילא, לא במקום חדש שאני מייצר להם.
איל זנדברג: למה אתה צריך את ההבחנה לצורך השליטה בהצעת החוק?
איל זנדברג: כי השליטה בהצעת חוק - אתה יכול להגדיר, שאם אתה אומר שהכלל הוא שהראשון הוא השולט, זה לא משנה אם יש אחריו חמישה או 10, נכון?
יריב לוין: קודם כל, אנחנו כבר הסכמנו שהעניין הזה ירד, אבל לו הוא היה נשאר, עדיין היתה לו משמעות ברגע שהראשון זז הצידה.
איל זנדברג: אם כך, מה המשמעות של ההבחנה?
יריב לוין: אני אומר לך מה המשמעות של ההבחנה.
יריב לוין: המשמעות של ההבחנה הקיימת היא - והיא קיימת הלכה למעשה בין אלה שהם באמת בעלי הצעת החוק, מובילים אותה ומולם בדרך כלל למשל מתאמים תאריך לישיבה - אם צריכה להיות ישיבת ועדה, בדרך כלל זה לא מתואם עם המצטרפים, זה מתואם רק מול היוזמים, יש פה הרבה מאוד דוגמאות כאלה, לבין אנשים שאומרים: כן, אני חושב שזאת יוזמה ראויה, ואני נותן את ברכת הדרך שלי לעניין הזה, זה הכול.
איל זנדברג: אתה תיארת את ההבחנה, השאלה מה הנפקות שלה.
יריב לוין: אני אומר לך – זו הנפקות שלה.
יריב לוין: כאשר אתה בא לתאם ישיבה של ועדה, בדרך כלל מול היוזמים משתדלים לתאם שכולם יהיו, אלא אם יש 20 יוזמים, אבל כשישנם שלושה, ארבעה יוזמים מתאמים, ולא מתאמים את זה מול המצטרפים אף פעם.
איל זנדברג: האם זה לא ידוע בפרקטיקה גם היום איך לעשות את זה, בלי לתת לזה ביטוי?
יריב לוין: אנחנו באים לסדר את כל העסק הזה בצורה מסודרת, שיבוא אדם וירצה להגיש הצעת חוק או יקבל לידיו הצעת חוק - היום אזרח מקבל הצעת חוק, הוא רואה כהה ובהיר, ובכלל לא יכול לדעת מה זה.
יריב לוין: הפרקטיקה הפנימית הזאת שלנו, שבשבילנו מובנת מאליה, מובנת פה בד' אמות אלה.
יריב לוין: כל הרעיון של התקנון זה לעשות סדר, להגיד לו: אדוני, אתה בא להגיש הצעה?
יריב לוין: אלה היוזמים וזו משמעותם, אלה המצטרפים וזו משמעותם.
רונית חייקין יעקבי: אז המצטרפים כן יהיו בסטטיסטיקה או לא?
יריב לוין: לשיטתי, המצטרף לא צריך להיות בסטטיסטיקה.
ארבל אסטרחן: סטטיסטיקה היא לא משהו פורמאלי, כל אחד שיזכור מה שהוא רוצה.
ליאור נתן: באתר הכנסת יש הבחנה.
יריב לוין: נכון, יש הבחנה, היא הבחנה נכונה.
רונית חייקין יעקבי: אני חושבת שלא, ואני אגיד לך גם למה.
רונית חייקין יעקבי: האופוזיציה דפוקה מבחינת חקיקה.
רונית חייקין יעקבי: אצלנו להגיע לקריאה שנייה שלישית, הסיכוי הוא אפסי.
איל זנדברג: זה טבעו של עולם, בגלל שאין להם רוב.
ירדנה מלר-הורוביץ: בגלל זה במכסות אתם מקבלים יותר.
רונית חייקין יעקבי: ואין לנו סיכוי, מה אכפת לך שנקבל קרדיט על הצעת חוק?
יריב לוין: לא אכפת לי שתקבלי קרדיט, שירשמו אתכם כיוזמים, למה לא?
יריב לוין: כשהגשתי הצעות עם חברי סיעתך, למיטב זכרוני הם דווקא היו תמיד יוזמים יחד אתי.
רונית חייקין יעקבי: איזה הצעות הגשתם?
יריב לוין: הגשנו, יש כל מיני דוגמאות, למשל עם המוניות, עם אילן גילאון, יש כמה דוגמאות, החוק של ה"קארפול", שאמנם עוד לא הצלחנו להיחלץ אתו מהנושא המשפטי, אבל יש, יש דווקא לא מעט.
רונית חייקין יעקבי: אני מבקשת שהמצטרפים כן יהיו בסטטיסטיקה.
יריב לוין: בסדר, לגבי הסטטיסטיקה אנחנו לא קובעים פה.
יריב לוין: הסטטיסטיקה לא נקבעת כאן.
ארבל אסטרחן: לא, היא מתכוונת לרשימה אחת.
רונית חייקין יעקבי: שלא תהיה הפרדה, כדי שהם יהיו חלק מזה.
תמר כנפו: אם היוזמים חזרו בהם, החוק קיים, הוא לא עלה.
תמר כנפו: אני חושבת שזה ממש לא הוגן.
יריב לוין: זה לא הגיוני, זה גם בא מהכיוון ההפוך.
פרח לרנר: חוק המוקשים שעבר אתמול, חתמו עליו 73 חברי כנסת למשל.
רונית חייקין יעקבי: מה אכפת לך ש-73 יקבלו קרדיט על זה?
רונית חייקין יעקבי: מה קרה?
יריב לוין: לא, אני אתן לך דוגמה מובהקת.
יריב לוין: כאשר אתה נמצא בתוך הסיעה שלך, למשל, יש בתוך הסיעה הרבה פעמים רצון, שמי שיזם יקבל את הקרדיט.
יריב לוין: הוא לא רוצה לחלק את הקרדיט הזה בין כל חברי סיעתו.
רונית חייקין יעקבי: שלא יחתים אותם.
יריב לוין: רגע, אבל הוא כן רוצה להראות שיש תמיכה רחבה, והוא רוצה להחתים מישור רחב של חברי כנסת.
איל זנדברג: איך הציבור יידע, שהוא מוביל את זה?
איל זנדברג: רשימת השמות נותנת את הקרדיט לגבי הציבור?
יריב לוין: כאשר בא אדם ואומר: הרי תראה, אני יכול גם לטעון הכול, אני יכול להגיד שהעברתי 35 חוקים, מישהו ילך לספור?
יריב לוין: השאלה היא בסוף, מה אני עשיתי ומה, עם כל הכבוד לי, רק הבעתי את תמיכתי בו.
יריב לוין: אני חושב שההבחנה הזאת עובדת טוב, היא קיימת.
יריב לוין: אנחנו צריכים אותה, משום שהיא גם נכונה.
יריב לוין: אני לא בעד לשנות, להפך, אני בעד לאבחן אותה בצורה שתהיה ברורה, שלכל אחד יהיה ברור איפה הוא נמצא.
יריב לוין: כל אחד יעשה את החשבון האישי שלו.
יריב לוין: אם הוא חושב שבזה שהוא יצטרף לחוק, הוא יכול לקחת קרדיט ולהגיד שהוא בין מחוקקיו?
יריב לוין: כל אחד והשקפת עולמו.
יריב לוין: אני לא  אגיד לאף אחד מה לעשות, אני באופן אישי חושב שאני יכול להיות שותף לחוק שיזמתי, קשה לי להיות שותף רק לחוק שבאתי והצטרפתי כמישהו שחושב שהוא חוק נכון.
יריב לוין: אבל כל אחד יעשה את השיקולים שלו.
גלעד סממה: והלוואי שההבחנה הזאת גם אולי תתמרץ אותם ליזום יותר הצעות חוק מאשר רק להצטרף.
איל זנדברג: אני רואה את המחיר החוקתי והציבורי של זה, מה המשמעות - - -
רונית חייקין יעקבי: ארבל, כשאני למשל אוציא דף איזה הצעות חוק העביר אילן גילאון, בהצעת חוק המוקשים למשל יהיה כתוב שהוא העביר גם אותן?
ארבל אסטרחן: מה זה הדף?
ארבל אסטרחן: הרי את יכולה לעשות לבד את הרישום - - -
יריב לוין: אני מבין את השאלה שלך, ואני אתן לך תשובה.
יריב לוין: בהנחה שנשלים את העניין הזה לעבוד גם יד ביד עם המחשוב, כדי להתאים את מה שיהיה צריך להתאים מבחינת מערכת המחשוב, אני מציע שבמערכת המחשוב, כאשר יוציאו את הדוחות הרשומים, יהיה כתוב: אלה החוקים שעברו כאשר הוא יוזם, אלה החוקים שעברו כאשר הוא מצטרף.
תמר כנפו: אבל זה קיים היום.
יריב לוין: נכון, מכאן והלאה כל אחד ייקח את הדף הזה ויעשה אתו - - -
תמר כנפו: כן, אבל היום זה קיים.
יריב לוין: כן, הרי גם היום זה קיים, ההבחנה קיימת גם היום במחשוב, והיא גם נכונה.
יריב לוין: ואז יכול להיות שאילן יגיד: בקולי ובהצטרפותי נתתי לזה את הלגיטימציה הרחבה, ויש לי פה הרבה זכויות.
יריב לוין: זה יכול לקרות, אני לא אומר שזה לא יכול לקרות אף פעם, אבל אני חושב שזה נכון.
יריב לוין: אגב, זה גם מבטא את המצב הקיים, שלא תהיינה אי-הבנות, אנחנו לא ממציאים פה סידור חדש.