GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יריב לוין:
אבל לא הצלחנו עדיין לייצר אפילו מנגנון, גם ברמה הטכנית, כי הרי בדרך כלל חובת נוכחות הולכת יד ביד עם תיאום.
יריב לוין:
אי אפשר לחייב אדם להיות נוכח במקום שלא מתאמים בו.
צביקה האוזר:
יש לי שאלה אחרת.
צביקה האוזר:
האם אנחנו יכולים לכתוב: "ראה יושב-ראש הכנסת כי בדיון על-פי 40 חתימות נוכחים פחות ממחצית החותמים, רשאי לבטל את הדיון"?
רונית חייקין:
לבטל את 40 החתימות?
לימור ברמן:
אקח את זה ליושב-ראש הסיעה שלי.
לימור ברמן:
רק יש לי בקשה, אם אנחנו כבר שוקלים דברים כל-כך מרחיקי-לכת, כשאנחנו מגישים אי-אמון, זה אי-אמון בממשלה.
לימור ברמן:
בואו נעשה אותו דבר לגבי הממשלה.
לימור ברמן:
חובה על חצי מן הממשלה, לא רק שרים, חצי מן הקואליציה לשבת בדיון על הצעת אי-אמון.
לימור ברמן:
זה אל"ף-בי"ת.
פרח לרנר:
ממש לא.
רונית חייקין:
קוורום זה גם כאן וגם כאן, תבינו.
לימור ברמן:
אתה לא יכול לדרוש מאתנו את הקוורום בדיון על-פי 40 חתימות.
צביקה האוזר:
אנחנו יכולים, כי זה פעם ב-30 ימים כאשר מבקשים את נוכחות ראש הממשלה.
לימור ברמן:
לא, ממש לא.
לימור ברמן:
הצעות אי-אמון – זה קורה מידי שבוע.
צביקה האוזר:
זה שאמרתי: זה קורה מידי שבוע, וזה מידי 30 ימים.
צביקה האוזר:
לכן אי אפשר להקביל את הדברים.
לימור ברמן:
מאחר ויש לנו למעלה מ-10 חברי כנסת, לנו מגיע כל שבוע.
לימור ברמן:
אז כל שבוע יהיה אי-אמון.
לימור ברמן:
זה אותו דבר.
צביקה האוזר:
אין לי בעיה שתוגש הצעת אי-אמון, אבל את לא יכולה לחייב שמחצית משרי הממשלה יעזבו את ענייני משרדם ויבואו לשמוע את הדיון בהצעת האי-אמון.
לימור ברמן:
עדיין נשארו לכם כמה חברי כנסת, אז תדאגו שיהיו במליאה.
צביקה האוזר:
בסופו של דבר יש סבירות.
צביקה האוזר:
כל עוד אין את החוק הנורבגי שמפריד, ואפילו לא החוק הנורבגי הקטן, אז אין מה לעשות.
צביקה האוזר:
תפקיד הפרלמנטרים לשבת בפרלמנט, ותפקיד השרים לדלג איכשהו ובראש ובראשונה לבצע את תפקידם המיניסטריאלי.
צביקה האוזר:
זה bug בשיטה, אני מסכים אתך, אבל להגיד שזמנו ויומנו של חבר הכנסת זהה לזמנו ויומנו של השר, זה אמירה שמנוגדת לאינטרס הציבורי.
לימור ברמן:
אפשר גם לא למנות 39 שרים וסגני שרים.
לימור ברמן:
יש עדיין חברי כנסת לקואליציה.
לימור ברמן:
אתה מבקש דבר לא הגיוני בכלל.
יריב לוין:
אם אנחנו רוצים להיות שיטתיים עד הסוף, אז ברור שגם המנגנון שכל שבוע מגישים הצעת אי-אמון, בעייתי.
יריב לוין:
הוא הופך את כל המוסד הזה למה שהוא בכלל לא צריך להיות.
סהר פינטו:
עברנו למישור הפילוסופי.
יריב לוין:
אני לא רוצה להיות במישור הפילוסופי.
יריב לוין:
אין ספק, כל האמירות הללו נכונות.
יריב לוין:
היה הכי טוב אם באי-אמון היו יושבים כולם, היה הכי טוב אם בכל הצעת חוק היה מתקיים דיון ער וחוק הטיס לא היה עובר בלי שאף דובר אפילו עלה לדבר.
סהר פינטו:
צריך לטפל בזה מערכתית.
סהר פינטו:
לא להיתפס ביום אחד שנוח למי מן האנשים.
יריב לוין:
לכן, ברור לגמרי, אני מניח, שכל קביעה של חובת נוכחות, אם בכלל קובעים חובה כזאת – ואמרתי, זה נושא סבוך ולא פשוט – יכולה להתקיים רק במקום שבו הדיונים הם, לא הייתי רוצה להגיד נדירים, אבל בוודאי לא תכופים, כי אחרת זה לא יצליח.
יריב לוין:
השאלה לאן רוצים להגיע עם זה.
יריב לוין:
הצלחנו להגיע להבנה שאליה הגענו, וטוב שכך.
יריב לוין:
לא הסתרתי את הדעה שלי, שהייתי רוצה ללכת עוד צעד נוסף בכיוון הזה, אם כי אני עדיין לא יודע להגדיר לכם בדיוק איך לעשות אותו כי כל הרעיונות שהעלינו נתקלו כל הזמן בכל מיני בעיות טכניות מן הסוג הזה.
יריב לוין:
אבל צריך לחשוב על זה, גם מן הכיוון שלכם.
יריב לוין:
ייתכן שצריך להיות איזה מנגנון מאזן, גם שם וגם אולי באיזה מקום אחר.
יריב לוין:
אינני יודע, אבל ברור לגמרי שזה לא יכול להיעשות על בסיס שיטתי מידי שבוע כעניין שבשגרה.
יריב לוין:
זה פשוט לא יילך.
יריב לוין:
מי שמכיר את טבע העבודה כאן יודע שזה לא יצליח.
יריב לוין:
גם אתם, אם תבואו לסיעה שלכם ותגידו לחברי הכנסת: רבותי, עכשיו כל שבוע באי-אמון כולם צריכים להיות ישובים על כיסאותיהם מהתחלה ועד הסוף, גם הם לא יסכימו.
לימור ברמן:
אבל לשיטתו ב-40 חתימות אף אחד מן הקואליציה לא צריך לשבת, אלא רק אלה שחתומים על ה-40 חתימות בכל מקרה, אז באי-אמון – ממש לא, אלא רק הממשלה, רק הקואליציה צריכה לשבת שם.
צביקה האוזר:
מי מגיש את האי-אמון?
צביקה האוזר:
את האי-אמון מגישה האופוזיציה.
יריב לוין:
אפתור לך את הבעיה הזאת.
יריב לוין:
אין ספק שאם הולכים למודל שמחייב נוכחות, החובה צריכה להיות הדדית ולחול על שני הצדדים.
יריב לוין:
אין מה להתווכח על זה.
רונית חייקין:
כמו קוורום.
יריב לוין:
איך בונים את זה – זה כבר שאלה אחרת.
יריב לוין:
ברור שהרעיון הוא לא ליצור מצב שבכנסת יש שני סוגי אנשים: אלה שחייבים להיות, ואלה שיכולים להעלות נושאים ולא חייבים להיות.
יריב לוין:
על כך אין ויכוח.
יריב לוין:
איך עושים את זה – זה לא פשוט בכלל.
יריב לוין:
יש כאן הרבה מאוד בעיות טכניות.
רונית חייקין:
דרך אגב, כשראש הממשלה עולה לדבר המליאה תמיד מלאה.
רונית חייקין:
לאורך הדיון – לא, אבל כשהוא עולה – יש להם מה להגיד, והם צועקים הרי, וכך גם עם יושב-ראש האופוזיציה.
פרח לרנר:
אז יש משמעת.
רונית חייקין:
לא רק משמעת, כי הם רוצים להתבטא.
אתי בר יוסף:
ראש הממשלה עונה בסוף.
רונית חייקין:
הוא יכול לענות מתי שהוא רוצה, דרך אגב, לא רק בסוף.
יריב לוין:
בתפיסה אני נמצא לגמרי במקום הזה, אבל השאלה איך עושים את זה מבחינה מעשית, כי הבעיות המעשיות כאן לא פשוטות.
צביקה האוזר:
תחשבו על זה.
צביקה האוזר:
אני מודה ומתוודה, בעיניי זה פחות אקוטי מן הסעיף הקודם שהעליתי, שנראה לי שיש בו מעין טיוב המוסד, בדיון פעמיים בשנה בו מתקיים דיאלוג בין הפרלמנט, הגורם המבקר, ובין הרשות המבצעת, דיון שהוא יותר חגיגי ויותר דרמטי.
לימור ברמן:
עם זה אני סבורה שלא תהיה בעיה, שפעמיים בשנה ראש הממשלה פותח כל כנס.
פרח לרנר:
אבל מדובר על תמורה.
רונית חייקין:
זה לא תמורה.
לימור ברמן:
הקביעה שלא יהיה אי-אמון באותו יום, זה לא תמורה.
פרח לרנר:
הרי באפריל אין הודעה מדינית של ראש הממשלה.
לימור ברמן:
ב-5 באוקטובר תהיה הודעה מדינית, ויהיה גם אי-אמון באותו יום.
לימור ברמן:
אז איזו תמורה?
לימור ברמן:
תמורה לְמה?
לימור ברמן:
לנאום של ראש הממשלה?
פרח לרנר:
שלא יהיה אי-אמון.
יריב לוין:
אני מציע שתבדקו.
יריב לוין:
הרי אנחנו לא מצביעים על זה עכשיו ולא מחליטים בזה עכשיו.
סהר פינטו:
אם נבדוק את זה בצורה פרקטית, שני הדברים לא יעברו, שני המחירים גם יחד.
סהר פינטו:
השאלה אם 30 ימים זה "עֵז", או זה דבר שעומדים עליו.
צביקה האוזר:
אני חושב שזה כן עניין חשוב.
צביקה האוזר:
לא הוגן שראש הממשלה, באשר הוא – נניח שזה יתחיל בקדנציה הבאה – יגיע באותו חודש פעמיים.
צביקה האוזר:
במילא יש את המוסד שמביאים את ראש הממשלה.
צביקה האוזר:
אין כאן באמת דחייה של דיון.
צביקה האוזר:
העובדה שהמחוקק קבע רף של 30 ימים, והכנסת קבעה בתקנונה 21 ימים, בהקשר הזה באותה החלטה תקנונית אני אומר: כאן אני מנצל את מלוא 30 הימים.
צביקה האוזר:
אני מבין שאם לא מוצאים ב-21 ימים אפשר למשוך את זה ובמילא זה מגיע לאזור ה-30 ימים.
פרח לרנר:
על פניו רוב הזמן לא מגיעים לזה.
סהר פינטו:
הוא מגיע אולי באותו החודש פעמיים.
סהר פינטו:
ברוב המקרים זה לא יקרה.
לימור ברמן:
אתה יודעת למה רוב הזמן לא מגיעים לזה, כי בתקנון זה לא שוּנה.
לימור ברמן:
אם הגעת ל-21 ימים אני הולכת ליושב-ראש הכנסת ואומרת לו שלא קבעתם תאריך, ואז יושב-ראש הכנסת קובע.
פרח לרנר:
בפועל זה לא קורה, לא הגענו למצב כזה.
לימור ברמן:
היום אתם רוצים למנוע את המעורבות של יושב-ראש הכנסת בעניין הזה.
צביקה האוזר:
תיאורטית, הקואליציה יכולה בדרכי חתחתים להגיע לסביבות 30 ימים.
צביקה האוזר:
נכון?
יריב לוין:
על פניו היא יכולה.
לימור ברמן:
תהיה תגובה גם מצדנו על העניין הזה, כמובן, שזה לא בסדר.
לימור ברמן:
אתם צריכים לקבוע דיון בתוך 21 ימים.
צביקה האוזר:
על-פי החוק אנחנו אמורים לקבוע דיון בתוך 30 ימים.
לימור ברמן:
אבל על-פי התקנון – בתוך 21 ימים.
סהר פינטו:
אם אנחנו רוצים להיות פרקטיים, יש לי שתי התייחסויות.
צביקה האוזר:
אז בואו נשנה את התקנון ל-"30 ימים".
פרח לרנר:
נתאים אותו לחוק.
רונית חייקין:
אבל יש אופציה ל-30 ימים במקרה שזה לא מסתדר, זאת האופציה.
צביקה האוזר:
לכן אני אומר, פעם בשנה - - -
רונית חייקין:
לא, אז אחרי 30 ימים תגיד לי: בסדר, עכשיו אני רוצה אופציה לעוד שבוע, ל-37 ימים.
צביקה האוזר:
לא.
צביקה האוזר:
אני אומר לך, בלי האופציה הזאת, מראש קיבלתי את זה.
צביקה האוזר:
זה לא כמו הארכה של כהונת הרמטכ"ל, שמראש אמרו: לא שלוש שנים ועוד אופציה אלא נאריך לו לארבע שנים, ועכשיו זה ארבע שנים ומדברים על השנה החמישית.
צביקה האוזר:
מראש נקבע לפי התקנון שלמרות האמור בסעיף, כלומר 21 ימים, כאן יהיה 30 ימים.
צביקה האוזר:
בחודש שבו עולה ראש הממשלה לדיון המדיני – יהיה עד 30 ימים.
רונית חייקין:
יש כאן הרעת תנאים.
צביקה האוזר:
זה הרעת תנאים לראש הממשלה.
סהר פינטו:
ההתעקשות כאן מיותרת.
סהר פינטו:
ראשית, מה זה "מגיע פעמיים"?
סהר פינטו:
הוא מגיע פעמיים אחרי פגרה, לאחר שהוא לא לפעמים 3 חודשים, לפעמים חודש אחד.
סהר פינטו:
שנית, כל עוד תחילת החודש היא אחרי 9 בחודש – במילא זה יהיה כבר בחודש הבא.
סהר פינטו:
לכן ההתעקשות על מספר הימים הללו, תמוהה.
צביקה האוזר:
אז לא יהיה.
צביקה האוזר:
אני נותן את ראשי שראש הממשלה יופיע בכנס הזה.
צביקה האוזר:
הרי אם ראש הממשלה רוצה להופיע בכנס הפתיחה, הוא מופיע, הזכות היא שלו.
צביקה האוזר:
אני מוסיף כאן חובה להביא את ראש הממשלה לדיון אחרי הפגרה, להגיד לו: אדוני, הגיע הזמן שתתן דוח לכנסת.
סהר פינטו:
לא פסלתי, אבל אני רוצה להיות פרקטי.
סהר פינטו:
פרקטית יש את עניין האי-אמון.
צביקה האוזר:
אתם פוסלים.
צביקה האוזר:
בסגנון הגימור הישראלי זה יהיה עקום.
צביקה האוזר:
בבקשה תחשבו על זה.
יריב לוין:
בעיניי זה רעיון שיש בו המון היגיון.
סהר פינטו:
נחשוב ונבדוק.
סהר פינטו:
האי-אמון הוא מחיר בפני עצמו.
סהר פינטו:
הסיפור של 30 הימים נראה כמו "עֵז" והתעקשות מיותרת.
צביקה האוזר:
הוא לא "עֵז".
צביקה האוזר:
כפי שאמרתי, נחיל את זה מן הכנסת הבאה.
צביקה האוזר:
הסיפור של 30 הימים הוא אמירה.
צביקה האוזר:
אם אני ניגש עכשיו לראש הממשלה ומספר לו, הוא יגיד לי: "מה, אתם טומטום?
צביקה האוזר:
מה אתה עושה לי? אתה קובע לי עוד ישיבות?
צביקה האוזר:
לשם מה אני צריך את זה?
צביקה האוזר:
הרי אם אני רוצה, אני בא.
צביקה האוזר:
מה אתה מאפשר לאופוזיציה לזמן אותי?"
סהר פינטו:
אחרי פגרה זה נותן לו במה מכובדת וזמן מסך.
סהר פינטו:
במקום שהכנסת תתחיל באי-אמון, היא מתחילה בהודעת ראש הממשלה ומצביעים על הודעת ראש הממשלה.
סהר פינטו:
זה לא רק מנדיבות לבך.
סהר פינטו:
אולי גם, אבל לא רק.
צביקה האוזר:
ראש הממשלה יתרגז לא בגלל העניין הזה.
צביקה האוזר:
הוא יגיד לי: "איך תקעת לי את זה?
צביקה האוזר:
רציתי באותו זמן לישון שעתיים במנוחת הצהרים ואתה מביא אותי לכנסת".
צביקה האוזר:
אני אומר לו: "אדוני ראש הממשלה, עזוב! אל תתרגז עליי.
צביקה האוזר:
ממילא הם 'שותים' לך את השעתיים הללו, אז אני הארכתי לך.
צביקה האוזר:
במילא יש לך 21 ימים, אז לא יהיה לך ה-21 ימים.
צביקה האוזר:
זה כאילו הפעם שלך, של ה-21 ימים.
צביקה האוזר:
במקום שזה יהיה בעוד זמן, קבעתי לך כבר את ה-21.
צביקה האוזר:
" אני קצת מרמה אותו, כי ה-21 ימים שלו לרוב יהיה בשבוע השלישי, וכך אני דוחה את זה לשבוע הרביעי.
צביקה האוזר:
קצת רימיתי אותו, אבל אני אומר לו: "עזוב! זה כאילו הפעם שלך בחודש הזה היתה ביום הראשון ולא לאחר 3 שבועות".
סהר פינטו:
אבל הנושא אחר והדוברים אחרים.
יריב לוין:
בעיניי זאת הצעה הגונה מאוד.
יריב לוין:
אני רוצה לסכם את הפרק הזה ולהצביע.
יריב לוין:
נשחרר את מר צביקה האוזר, אבל תזכירי לי שנסכם את זה לפני השלב הבא.
יריב לוין:
נחזור לפרק השאילתות.
יריב לוין:
אסביר בכמה משפטים את מה שדיברנו עליו קודם, מה ההיגיון שעומד מאחורי זה.
יריב לוין:
הרעיון הוא כדלקמן: מצד אחד, לנסות לחזק את הכלי הזה ככלי פיקוח חשוב של הכנסת.
יריב לוין:
מצד שני, אנו ערים לבעיות הגדולות שיש אתו מבחינת כמויות, ומבחינת זה שלפעמים השרים מוצפים בכל מיני דברים אזוטריים שלא בדיוק יש היגיון רב שיובאו, לפחות לא בדרך הזאת.
יריב לוין:
הרעיון היה לייצר איזו עסקה של כמות מול איכות, בהתעלם כרגע מסוגיית המספרים.
יריב לוין:
להגיד: יהיו פחות שאילתות, אבל אלה שיוגשו – יהיה להן מענה מהיר יותר, ובמקרה של השאילתות הישירות גם עם יכולת להגיש ולצרף מסמכים ולעשות משהו קצת יותר מעמיק ויותר רציני.
יריב לוין:
בצד השני של העניין הזה, כמהלך משלים, לקבוע סנקציה, גם על חבר כנסת שלא נוכח, שהתשובה שלו תימחק ולא תועבר לפרוטוקול, וגם על שר שאיננו עונה בזמן – יש כמובן מנגנונים לדחייה במקרים המתאימים - - -
פרח לרנר:
יש כאן סעיף שהיושב-ראש קובע את - - -
יריב לוין:
שר שאיננו עונה בזמן – המשמעות תהיה שהשאילתה שלו הופכת לשאילתה דחופה ובשבוע שלאחר מכן הוא צריך לבוא למליאה ולענות בנוהל של שאילתה דחופה.
יריב לוין:
אני מניח שהדבר הזה יהיה קטלי
יריב לוין:
זטור טוב לכך שתשובות אכן יינתנו בזמן כי אף אחד לא ירצה לרוץ מידי שבוע ולהשתתף בהליך הזה.
יריב לוין:
זה, בגדול, המבנה.
יריב לוין:
יש כאן כמובן כל מיני שאלות טכניות פנימיות.
יריב לוין:
יש שאלה גדולה שצריך יהיה להכריע בה, מה היחס הנכון בין הכמות ובין זמן המענה, שהם בעיקר שני המשתנים הכבדים והמכריעים.
צביקה האוזר:
מה המצב היום?
יריב לוין:
היום יש 21 ימים לענות לשאילתות רגילות ולשאילתות ישירות, כלומר אין ביניהן שום הבחנה, והכמויות אסטרונומיות, כמויות עצומות.
יריב לוין:
יש שלושה סוגים של שאילתות.
גלעד סממה:
בשאילתה ישירה עונים במכתב של השר; יש שאילתה רגילה; ובשאילתה דחופה – עונים במליאה בתוך יומיים.
יריב לוין:
שאילתה דחופה מתקיימת בבוקר יום רביעי, עם תהליך שגם חברי כנסת נוספים יכולים לשאול שאלות נוספות.
צביקה האוזר:
כלומר, הגשתי שאילתה דחופה ביום שני והשר חייב לענות ביום רביעי.
גלעד סממה:
אבל יש הבדל בין שאילתה דחופה, שחייבים לענות בתוך יומיים, ובין שאילתה רגילה, לא ישירה, שאתה מעביר בכתב.
גלעד סממה:
כרגע המנגנון הוא שהשר, בסמכותו לקבוע מתי הוא מעלה את השאילתה למליאה, בתוך 21 ימים.
גלעד סממה:
אתה יכול לקבוע שאתה עונה בעוד שבועיים, ביום רביעי כאשר אתה נמצא כאן ולא ביום אחר.
גלעד סממה:
אתה יכול גם לרכז שאילתות ולהביא 5, 6, 7 שאילתות בבת אחת, כדי לעשות את זה יעיל יותר.
גלעד סממה:
שאילתה ישירה זה בכתב, זה מכתב וזהו.
יריב לוין:
שאילתה ישירה זה בעצם מכתב רשמי.
צביקה האוזר:
אתה מדבר על שאילתה רגילה, שצריך להשיב עליה בתוך 21 ימים אבל חייבים לענות בדוכן.
גלעד סממה:
השר עונה בדוכן.
גלעד סממה:
דחופה – זה תוך יומיים.
גלעד סממה:
בשאילתה רגילה – השר עולה לדוכן בתוך 21 ימים, והוא יכול לרכז שאילתות אצלו.
גלעד סממה:
השר קובע מתי הוא מעלה אותן למליאה.
גלעד סממה:
כפי שהערתי בישיבה בשבוע שעבר, קבוע כאן מנגנון שלדעתי בעייתי מאוד לשרים.
פרח לרנר:
כל סעיף השאילתות בעייתי לשרים, אז אם עוברים על זה אחד-אחד, בואו נפתח הכול.
גלעד סממה:
אם רוצים לדבר על כל המנגנון, בסדר גמור.
גלעד סממה:
אני סבור, ברמה הכללית, שיש כאן רצון טוב לצמצם את מספר השאילתות, כי הכמויות אדירות ומקשות על השרים.
גלעד סממה:
גם בשאילתות ישירות ורגילות וגם בדחופות הכמויות באמת עצומות.
גלעד סממה:
הרעיון, בגדול, נכון – לצמצם את הכמויות ואולי גם לצמצם את הזמנים בעקבות צמצום הכמויות.
גלעד סממה:
זה דבר שאפשר לחשוב עליו וכדאי לברר אם זה שווה, כי יש הרבה שאילתות שלפעמים מעוררות תמיהה איך ייתכן שדבר כזה מגיע לשר.
גלעד סממה:
מצד שני, כן יש בעייתיות גדולה מאוד בכך שהכוח, או הסמכות להחליט מתי השאילתה עולה למליאה, עוברת מן השר ליושב-ראש הכנסת.
גלעד סממה:
לדעתי יש כאן
גלעד סממה:
התערבות שיכולה להיות משמעותית מאוד לשרים, במיוחד אם מקצרים את זה לשבוע ימים ואז מכריחים אותם בתוך שבוע להופיע בכנסת ביום שיושב-ראש הכנסת מחליט ולא בהתאם ללוח הזמנים שלהם.
צביקה האוזר:
מה הכי מעיק על השרים?
רונית חייקין:
הכנסת ...
גלעד סממה:
אני יכול להגיד שגם זה שהם יצטרכו לענות על השאילתות הרגילות בתוך שבוע, אבל מצד שני, יש כאן צמצום של הכמויות, ואת זה חשוב להגיד, וזה רעיון טוב.
צביקה האוזר:
בסוף, בפרקטיקה, איפה משקיעים הכי הרבה זמן?
גלעד סממה:
מציעים כאן גם בכתב לצמצם את המספר, ואת זה אני אומר לטובה.
פרח לרנר:
בכתב אין בעיה שתהיה הצפה של שאילתות.
גלעד סממה:
גם כאן
גלעד סממה:
כדאי לעשות צמצום מסוים תמורת הסדר.
פרח לרנר:
אתה יודע כמה שאילתות מוגשות לשר לביטחון הפנים, למשל?
גלעד סממה:
כך גם אצלנו.
רונית חייקין:
אפשר למנות את סגן השר להשיב על השאילתות, אין בעיה.
יריב לוין:
"מרצ" הציעה כאן להצטרף לקואליציה תמורת סגני שרים?
יריב לוין:
אני מתרגם אותך נכון?
גלעד סממה:
העניין השני שמפריע לי, מעבר למשך הזמן, שהמטרה כאן לקצר את זה לשבוע, זה האפשרות שיושב-ראש הכנסת יקבע מתי הוא מעלה את השאילתה וזה עובר מן הסמכות של השר.
גלעד סממה:
בעיניי זה אפילו יותר משמעותי.
פרח לרנר:
בואו נעבור אחד-אחד.
צביקה האוזר:
זה משבש את חייהם של השרים.
יריב לוין:
לזה אפשר למצוא פתרון.
צביקה האוזר:
אולי נגדיל את הממשלה, נוסיף שרים נוספים ...
קריאה:
יהיה שר לענייני שאילתות ...
צביקה האוזר:
יהיה שר הנגב ושר הגליל והשאילתות יתחלקו ביניהם ...
קריאה:
השר המקשר יכול לענות על כל השאילתות בלי בעיה ...
יריב לוין:
אני מציע שנעבור פעם נוספת על הסעיפים.
יריב לוין:
לא צריך לקרוא כל מילה, אלא נדבר על העקרונות בכל סעיף.
ארבל אסטרחן:
סעיף 1 הוא סעיף כללי, על כל סוגי השאילתות, שמסביר מה היא שאילתה, מה הם סוגי השאילתות.
ארבל אסטרחן:
שאילתה תוגש תמיד לשר.
ארבל אסטרחן:
אם לא ברור מי השר – זה יופנה לראש הממשלה.
ארבל אסטרחן:
אם זה מופנה לכמה שרים, צריך לציין את זה בשאילתה כדי שהם יוכלו לתאם ביניהם, אם יש עניין שמתאים לכמה שרים ולכן מופנה אליהם.
ארבל אסטרחן:
מזכיר הכנסת הוא שאחראי על המיקום והמעקב.
צביקה האוזר:
חבר הכנסת יכול דרך קבע להפנות שאילתה לכל השרים כל הזמן?
ארבל אסטרחן:
הוא צריך להפנות את השאילתה לשר שהנושא בתחום תפקידיו.
ארבל אסטרחן:
אם לא יודעים, מפנים לראש הממשלה.
ארבל אסטרחן:
אבל לפעמים יש עניין שנוגע בשניים או שלושה שרים, ואז מבקשים כאן לציין.
ארבל אסטרחן:
כאשר חבר הכנסת מפנה שאילתה לשר החינוך ולשר העבודה, עליו לציין בסוף: "לידיעתך הפניתי את אותה שאילתה גם לשר אחר".
ליאור נתן:
היום זה לא קיים?
גלעד סממה:
היום זה לא קיים, וזה רעיון טוב מאוד.
ארבל אסטרחן:
היום כתוב שלא יוכלו לעשות את זה, ובפועל כששאלו אותנו מה לעשות – כך אמרנו להם לעשות, לציין את זה.
ארבל אסטרחן:
אחר-כך יש את עניין המכסה, שצריך לדבר עליו.
צביקה האוזר:
יש לי שאלה.
צביקה האוזר:
במקרה כזה השר יכול להשיב בשם שלושת השרים?
גלעד סממה:
לא.
גלעד סממה:
כל שר משיב בתחום אחריותו.
צביקה האוזר:
כל שר צריך להשיב בנפרד?
ארבל אסטרחן:
כל אחד משיב על השאילתה.
ארבל אסטרחן:
אם זה לא בתחום אחריותו, הוא יכול לסרב להשיב ולהגיד שזה לא בתחום אחריותו, אבל אם בכל זאת זה נוגע גם אליו הוא צריך להשיב.
צביקה האוזר:
הוא לא יכול לרכז את התשובה הממשלתית?
גלעד סממה:
בפועל כן ניתן לענות בשם שר אחר.
גלעד סממה:
ייתכן ששר החינוך ושר המשפטים יגידו: טוב, שר המשפטים יענה בשמי גם על תחום אחריותו וגם על תחום אחריותי.
גלעד סממה:
ניתן לעשות את זה.
ארבל אסטרחן:
תיכף נגיע לזה.
ארבל אסטרחן:
זה מופיע בסעיף קטן (ט).
ארבל אסטרחן:
אבל לחבר הכנסת זה ייחשב כמה שאילתות מבחינת המכסה.
ארבל אסטרחן:
יושב-ראש הוועדה מציע, על-פי המספרים שמופיעים בסעיף קטן (ה), והתחיל על כך דיון---
יריב לוין:
המספרים הללו לא מקובלים על האופוזיציה, אני אומר מראש.
ארבל אסטרחן:
שאילתה רגילה, שהיא השאילתה שהשר משיב עליה במליאה – מוצע שיהיו 7 במושב, כאשר היום יש 30.
ארבל אסטרחן:
שאילתה ישירה, שהיא השאילתה שהשר משיב עליה בכתב – מוצע שיהיו 40 במושב, כאשר היום המכסה היא 80.
ארבל אסטרחן:
שאילתה דחופה, השאילתה שמגישים עד יום שני וביום רביעי כבר עונים עליה – מוצע שיהיו שתיים במושב.
ארבל אסטרחן:
בדרך כלל מספר השאילתות הדחופות מצומצם והן מופיעות בפתח הישיבה.
צביקה האוזר:
כמה יש היום?
ארבל אסטרחן:
היום אין מספר, אבל כתוב שיושב-ראש הכנסת יכול לאשר מידי שבוע 4 שאילתות דחופות.
ארבל אסטרחן:
יושב-ראש הכנסת יכול לשנות את השאילתה, להתאים אותה להוראות התקנון ולתקדימים, למשל אם היא לא נוסחה כשאילתה או דברים מן הסוג הזה.
ארבל אסטרחן:
השאילתה מועברת לשר, כאשר היא נכללת בסדר היום ומונחת על שולחן הכנסת.
ארבל אסטרחן:
בסעיף קטן (ט), שאף הוא חשוב, נקבע כי "השר הנשאל או סגנו ישיב על השאילתה, ואולם בהסכמת חבר הכנסת השואל, או בנסיבות המצדיקות זאת ובהסכמת יושב-ראש הכנסת – רשאי השר הנשאל להיות מיוצג על-ידי שר אחר".
ארבל אסטרחן:
זה למשל יכול לענות על מקרה של כמה שרים שרוצים לאחד תשובה.
ארבל אסטרחן:
סעיף 2, שאף הוא כללי ועניינו בכל סוגי השאילתות, קובע מה היא שאילתה פסולה וסירוב להשיב.
ארבל אסטרחן:
"שאילתה לא תכיל – (1) ויכוח, חריצת משפט, כינוי או ביטוי פוגע או גזעני או פגיעה בכבוד הכנסת; (2) בקשה לחוות דעת כללית או לחוות דעת בשאלה משפטית מופשטת, עניין היפותטי או עניין שאינו בתחום תפקידיו של השר הנשאל; (3) פרטים אישיים של אדם שיש בהם פגיעה בפרטיות ...".
ארבל אסטרחן:
"יושב-ראש הכנסת רשאי לפסול שאילתה העוסקת בעניינים שאירעו לפני תחילת כהונתו של השר ...
ארבל אסטרחן:
או באירועים שאירעו זמן ניכר לפני מועד הפניית השאילתה".
ארבל אסטרחן:
זה מופיע היום בכוכבית.
ארבל אסטרחן:
אם השר סבור שהשאילתה פסולה, הוא יודיע על כך ליושב-ראש הכנסת, ויושב-ראש הכנסת יחליט, והחלטתו תהיה סופית.
ארבל אסטרחן:
השר יכול לבקש לא להשיב על השאילתה אם יש בתשובה פגיעה בביטחון המדינה, ביחסי החוץ וכולי, כפי שמופיע בסעיף קטן (ד).
ארבל אסטרחן:
עד כאן אילו דברים כלליים על השאילתות, ועכשיו יש סעיף על כל אחד מן הסוגים – סעיף על שאילתה רגילה, סעיף על שאילתה דחופה וסעיף על שאילתה ישירה.
ארבל אסטרחן:
סעיף 3 עוסק בשאילתה רגילה.
ארבל אסטרחן:
הוא קובע שהיא תכיל לא יותר מחמישים מילים, שכך מקובל גם היום.
ארבל אסטרחן:
השר יכין את התשובה, או יודיע על הסירוב להשיב, בתוך 7 ימים.
ארבל אסטרחן:
מספר הימים – זה נושא שאמרנו שנדבר עליו.
גלעד סממה:
עכשיו זה 21 ימים.
יריב לוין:
זה האיזון.
ארבל אסטרחן:
מספר הימים – זה דבר שצריך לדבר עליו.
יריב לוין:
את אומרת ש-7 ימים זה יותר מדי וננסה לגבש איזו הסכמה.
יריב לוין:
את רוצה שנדבר במונחים של שעות, אז זה יהיה קצת יותר מעשי ...
ארבל אסטרחן:
על סעיף קטן (ג) העיר מר גלעד סממה: "בכפוף לאמור בסעיף קטן (ב)", כלומר אחרי שחלפו אותם 7 ימים, "יקבע יושב-ראש הכנסת את המועד שבו ישיב השר על שאילתה המופנית אליו, ויודיע עליו לשר הנשאל ולחבר הכנסת השואל".
ארבל אסטרחן:
כאן שמענו הערות, שזה בעייתי.
ארבל אסטרחן:
מוצע כרגע שיושב-ראש הכנסת יודיע, אבל השר יוכל לבקש מיושב-ראש הכנסת "לדחות את המועד למתן התשובה אם נבצר ממנו להיות בכנסת במועד שקבע היושב-ראש בשל היעדרות מהארץ או בשל סיבה מוצדקת אחרת".
ארבל אסטרחן:
כלומר, לא סתם כך.
ארבל אסטרחן:
מה אם הם לא נמצאים?
ארבל אסטרחן:
אם חבר הכנסת השואל נעדר – השר לא ימסור את התשובה, שזה שינוי מהקיים היום, שהיום זה הולך לפרוטוקול.
ארבל אסטרחן:
לא תהיה יותר תשובה לפרוטוקול.
פרח לרנר:
זה מצוין.
ארבל אסטרחן:
וחבר הכנסת לא יורשה להגיש שאילתה באותו נושא באותו מושב.
ארבל אסטרחן:
אבל הוא יוכל להודיע למזכיר הכנסת, לא יאוחר משעתיים לפני פתיחת הישיבה, שהוא מבקש שהמועד יידחה, ויקבעו מועד אחר.
ארבל אסטרחן:
אמרנו שיום קודם חייבים להודיע להם שזה על סדר היום, אז שעתיים לפני הישיבה חבר הכנסת יכול לבקש שהמועד יידחה.
פרח לרנר:
זה גם לא סביר.
פרח לרנר:
השר טורח ומכין ומגיע.
יריב לוין:
אבל הוא במילא יצטרך לענות.
גלעד סממה:
כל הדברים כרוכים זה בזה, סעיפים קטנים (ג), (ד) ו-(ה) כרוכים זה בזה.
יריב לוין:
אם תתני לו התראה של יומיים, אז אפשר להגיד לו: תן הודעה עד 24 שעות לפני הישיבה.
יריב לוין:
השאלה כמה התראה את נותנת לו.
גלעד סממה:
צריך להגיע להסכמה על העיקרון הכללי, ואז גם הכול כרוך זה בזה, כי כרגע כל עוד סעיף קטן (ג) לא מקובל אז חבל להתחיל לדבר גם על סעיפים קטנים (ד) ו-(ה), לפי דעתי.
יריב לוין:
בסעיף קטן (ג) ניצור מנגנון תיאום.
יריב לוין:
ברור שצריך לייצר מנגנון תיאום.
יריב לוין:
לא נגיד לו: אתה מתייצב ב-18:00 ביום זה.
יריב לוין:
ומצד שני, נתחום את מרחב הגמישות הזה באיזה אופן.
יריב לוין:
בעיניי זה פשוט יותר.
ארבל אסטרחן:
בסעיף קטן (ד) יש גם חידוש, שאין יותר תשובות לפרוטוקול, ושמוטלת איזו סנקציה על חבר כנסת שלא נוכח.
ארבל אסטרחן:
כלומר, חברי הכנסת אמורים להיות נוכחים, לשמוע את התשובה וכולי.
ארבל אסטרחן:
מה קורה אם השר לא השיב במועד שנקבע?
ארבל אסטרחן:
אז חבר הכנסת יכול לבקש שיראו את השאילתה כדחופה וביום רביעי הסמוך תינתן לה תשובה.
ארבל אסטרחן:
דיברנו על כך שחבר הכנסת יקרא את השאילתה, מה שלא קיים היום, השר ישיב ותהיה שאלה נוספת.
ארבל אסטרחן:
ימי הפגרה לא יימנו במניין התקופות לפי סעיף זה.
ארבל אסטרחן:
עד כאן באשר לשאילתה הרגילה.
יריב לוין:
נעצור רגע כאן, מכיוון שמר צביקה האוזר איננו, ונתייחס לנקודה שגברת תמר כנפו העלתה כאן.
יריב לוין:
יש שאלה שאני מפנה בעיקר אליכם.
יריב לוין:
בדיון על-פי חתימה של 40 חברי כנסת, מה קורה כאשר חלק מן החותמים משכו את בקשתם והמספר פחת וירד מתחת ל-40?
רונית חייקין:
מעשית, זה כבר אירע.
רונית חייקין:
חברת הכנסת דליה איציק עשתה לנו את זה.
יריב לוין:
השאלה מה המועד האחרון שעד אליו יכולים למשוך חתימות ובכך בעצם לסכל את הדיון.
לימור ברמן:
בתקנון ראיתי שמדובר על 48 שעות לפני הדיון.
ארבל אסטרחן:
יש החלטה של ועדת האתיקה.
ארבל אסטרחן:
היא לא קובעת עד מתי אפשר למשוך את הבקשה.
ארבל אסטרחן:
אני מבינה אותה כך שהיא יוצאת מהנחה שאם משכו – אין דיון, כי אין 40 חברי כנסת שרוצים את זה.
ארבל אסטרחן:
אבל היא קובעת כי "אין למשוך את חתימתו של חבר הכנסת במהלך 48 השעות לפני המועד שקבוע לדיון, ומשיכה כאמור תהווה עילה להגשת קובלנה אתית.
ארבל אסטרחן:
כך תובטח נקודת האיזון בין שיקול דעתו של חבר הכנסת ובין החשש לפגיעה בהליכים הפרלמנטריים".
יריב לוין:
הייתי מציע לקבוע "72 שעות לפני הדיון".
ארבל אסטרחן:
ואז מה קורה אם הוא מושך אחרי?
יריב לוין:
אם הוא מושך אחרי, מתקיים דיון.
רונית חייקין:
למה 72 שעות?
יריב לוין:
אני סבור ש-48 שעות זה מעט מדי, אם כבר יש היערכות כזאת לדיון.
סהר פינטו:
אבל אם יש לי די חברי כנסת כדי להשלים ל-40 חברי כנסת?
תמר כנפו:
אבל אין לך להשלים ל-40.
ארבל אסטרחן:
צריך להתייחס גם לזה.
ארבל אסטרחן:
צריך להתייחס אם יש, ואם אין.
תמר כנפו:
אנחנו לא מדברים על 40, אלא על 39.
יריב לוין:
בואו נעשה סדר.
יריב לוין:
הוגשה בקשה עם 40 חתימות לדיון בנוכחות ראש הממשלה.
ארבל אסטרחן:
45 חתמו.
יריב לוין:
אם חתמו 45 ו-3 משכו את חתימתם, לא קרה כלום.
יריב לוין:
אבל אם נותרו פחות מ-40 חתימות וברור שאי אפשר להביא חתימות חדשות – נדמה לי שבזה בכלל לא יכול להיות ספק.
יריב לוין:
השאלה היחידה היא מה ה-dead line האחרון שמעבר אליו גם אם חבר הכנסת משך את חתימתו - - -
סהר פינטו:
כך זה היום?
יריב לוין:
היום אי אפשר להשלים חתימות.
יריב לוין:
עד דקה לפני הדיון אפשר להביא חתימות?
יריב לוין:
לא יכול להיות דבר כזה.
יריב לוין:
היו לך 39 חתימות ודקה לפני שעה 16:00 תביא חתימה נוספת ותשלים ל-40 חתימות?
סהר פינטו:
לא.
סהר פינטו:
אני מדבר על דבר אחר, שהחתמתי 40 חתימות ועכשיו מישהו משך את חתימתו וירדתי ל-39 חתימות.
סהר פינטו:
אין לי שום הזדמנות להביא מישהו אחר במקומו, יום או יומיים לפני הישיבה?
יריב לוין:
זה לא קיים גם היום.
תמר כנפו:
כבר קרה שברגע האחרון חבר כנסת משך את חתימתו, ואז לא מתקיים הדיון.
סהר פינטו:
אבל היום אנחנו 46 ואני החתמתי 40 חברי כנסת, לא החתמתי את כל ה-46.
יריב לוין:
אז תחתים 46.
יריב לוין:
מה אתה רוצה שאגיד לך?
יריב לוין:
אם אחד משך את החתימה, הוא משך.
יריב לוין:
השאלה היחידה, וכאן אני הולך דווקא לקראתכם – אני בעד להגדיל את זה, לקבוע שחבר הכנסת יכול למשוך את חתימתו רק עד 72 שעות לפני הישיבה.
יריב לוין:
מעבר ל-72 שעות לפני הישיבה, גם אם חבר הכנסת משך את חתימתו – לא יעזור, הדיון יתקיים גם אם משכו את החתימות כולן.
יריב לוין:
אני סבור שזה נכון.
יריב לוין:
על-פי ועדת האתיקה, עד היום הכלל שנהג היה 48 שעות לפני הדיון.
יריב לוין:
אני בעד להאריך את משך הזמן.
רונית חייקין:
זה בעקבות מקרה שאירע.