GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יריב לוין:
קשה להעלות על הדעת סיטואציה שהוא יכול להשיג 61 והוא נזקק לכלי הזה.
ארבל אסטרחן:
נכון, אבל, כאן נקבע שראש הממשלה יוכל להשיג בקלות את האמון בו.
ארבל אסטרחן:
הוא יוכל להגיד: היום 10 פעמים הכנסת הביעה אמון בממשלה.
ארבל אסטרחן:
נכון שזה רק דקלרטיבי ואין לזה משמעות פרקטית, אבל ...
יריב לוין:
אז הוא יגיד שהכנסת הביעה 10 פעמים אמון בממשלה.
רונית חייקין:
גם להצהרות דקלרטיביות יש משמעות.
יריב לוין:
וכשהכנסת מצביעה, כל פעם שהיא מצביעה בעד הצעת חוק ממשלתית היא לא תומכת למעשה בממשלה?
אריה זוהר:
אם היא מצביעה על הודעת ראש הממשלה, זה גם יכול להיות הבעת תמיכה.
יריב לוין:
זאת ההסתכלות הנכונה על הדברים.
יריב לוין:
הם אומרים לנו משהו ברמה המקצועית שלהם, לא הפוליטית.
יריב לוין:
הם אומרים לנו: לפעמים אנחנו נדרשים לכלי הזה כדי שהשרים יתיישרו.
רונית חייקין:
לא שרים.
רונית חייקין:
סיעות.
יריב לוין:
לא חשוב, השרים מבחינתי הם נציגי סיעות.
רונית חייקין:
שרים זה פשוט יותר.
רונית חייקין:
סיעות זה מסובך יותר.
רונית חייקין:
שרים מחויבים.
יריב לוין:
הפורמולה הזאת נכונה.
יריב לוין:
היא גם מבחינה ביניהם.
יריב לוין:
היא שולחת את זה גם לפרק המתאים ומחברת את זה.
יריב לוין:
יש כאן עוד מנגנון, כמו שהוא יכול לבקש הצבעה על הודעה והוא יכול כל מיני דברים לעשות.
יריב לוין:
אני סבור שעדיף להשאיר את זה כך.
יריב לוין:
ההבחנה הזאת נכונה.
יריב לוין:
עכשיו נעבור לסעיף 45, באשר ל-40 החתימות.
יריב לוין:
כאן השינוי הגדול הוא הוספה של ראש האופוזיציה, שתחילתו תהיה בכנסת התשע-עשרה על-פי הסיכום שהיה לנו ונקיים אותו ללא עוררין.
ארבל אסטרחן:
הסעיף בעצם זהה לסעיף שקיים היום מכוח חוק-יסוד: הממשלה.
ארבל אסטרחן:
העובדה ש-40 חברי כנסת יכולים לדרוש – מופיעה בחוק-היסוד, לא כאן.
ארבל אסטרחן:
כאן כתוב שהדיון יתקיים בתוך 21 ימים.
ארבל אסטרחן:
השארנו שזה לא יהיה בימים שיש בהם אי-אמון.
ארבל אסטרחן:
מסגרת הדיון – אחד מן החברים מציג.
ארבל אסטרחן:
60 דקות.
ארבל אסטרחן:
ראש הממשלה משתתף בכל הדיון.
ארבל אסטרחן:
התוספת שאמר היושב-ראש, זאת בעצם הפעם הראשונה שאנו קובעים משהו שתחילתו תהיה - - -
רונית חייקין:
אני חייבת לומר שכאשר העליתי את זה בסיעה, חברי הכנסת השתוממו.
רונית חייקין:
אבל זכותכם.
רונית חייקין:
זה דיון בהשתתפות ראש הממשלה ולא בהשתתפות יושב-ראש האופוזיציה.
רונית חייקין:
אבל בסדר.
יריב לוין:
זאת שאלה של תפיסה.
יריב לוין:
מבחינת
יריב לוין:
כם אין הערות נוספות?
לימור ברמן:
בעיניך זה נשמע הגיוני, נכון?
לימור ברמן:
הבעיה היחידה היא שבפעם הקודמת, כאשר היה יושב-ראש אופוזיציה אחר, ומי שהציעה לו את זה היתה יושבת-ראש הכנסת, הוא לא הסכים.
רונית חייקין:
לחלק הזה גם אתם מסכימים.
יריב לוין:
עזבו.
יריב לוין:
הנוסח הזה מבטא את ההסכמה שלנו, אל"ף, שהעיקרון נכון, ובי"ת, שכל אחד מאחל לעצמו שהשני יהיה זה שיתחיל לבצע אותו בכנסת הבאה.
ארבל אסטרחן:
לא הזכרנו מה קורה כאן אם ראש האופוזיציה נמצא למשל בחוץ-לארץ.
יריב לוין:
המשמעות ברורה לגמרי, שכפי שצריך לתאם – מתאמים גם אתו.
יריב לוין:
כאן אין בכלל שאלה.
אריה זוהר:
מזכיר הממשלה נמצא בדרך.
אריה זוהר:
אולי תרצה להמתין עם ההכרעה לגבי הדבר הזה, כי לדעתי יש לו עוד הערות נוספות שלא הצגתי אותן כי לא ירדתי לסוף דעתו בעניין הזה.
יריב לוין:
אני מוכן לחכות עוד רגע.
יריב לוין:
מכיוון שבין כה וכה אני נאלץ להצביע כאן פה אחד אז אם נחכה עוד רגע זה לא יהיה נורא.
יריב לוין:
נעבור לפרק של השאילתות, שבו כבר אגיד בפתח הדברים שלפחות מי שדיבר אתי, והיתה לנו כאן שיחה לפני שהגעתם, מחוץ לפרוטוקול של הדיון, נדמה לי שלפחות בצד של הכנסת אפשר להגיע לאיזו הסכמה על העיקרון, אך יש עדיין ויכוח על המספרים.
יריב לוין:
תיכף נשמע מה אתם אומרים.
יריב לוין:
אצלכם בטח במקרה הטוב תהיה הסכמה על העיקרון וויכוח על מספר הימים.
אריה זוהר:
המועדים נראים לנו מעטים מדי.
יריב לוין:
תיכף נראה אם נצליח לרבע את המעגל הזה באיזו דרך.
יריב לוין:
עו"ד ארבל אסטרחן, לדעתי נעבור על הסעיפים ונשמע הערות.
ארבל אסטרחן:
נתחיל מהתחלה.
ארבל אסטרחן:
גם כאן ניסיתי להדגיש את השינויים.
יריב לוין:
אני מציע שמה שעברנו עליו בישיבה הקודמת, פשוט נעבור עליו ברפרוף, אלא אם כן יש לכם הערות.
ארבל אסטרחן:
דיברנו על הרוב, עד סוף סעיף 4.
ארבל אסטרחן:
יש כאן הרבה דברים שקיימים היום.
ארבל אסטרחן:
פשוט ניסינו לכתוב אחרת את כל הפרק ולארגן אותו, כי היום זה מורכב מסעיפים והחלטות וכולי.
ארבל אסטרחן:
דיברנו על סוגי השאילתות בסעיף 1.
ארבל אסטרחן:
"חבר הכנסת שהפנה בו זמנית שאילתה באותו עניין ליותר משר אחד, יציין זאת לצד השאילתה".
ארבל אסטרחן:
זה מופיע בעמוד הראשון.
ארבל אסטרחן:
סעיף קטן 1(ה) זה המכסות.
ארבל אסטרחן:
זה סעיף שצריך לדבר עליו.
ארבל אסטרחן:
בסעיף קטן 1(ח) בעמוד 2 נקבע כי "הודעה על הכללתה של שאילתה" בסדר היום "תימסר לחברי הכנסת לפחות 24 שעות לפני פתיחת הישיבה".
ארבל אסטרחן:
זה נכון גם לגבי שאילתות דחופות וגם לגבי שאילתות רגילות.
ארבל אסטרחן:
מי שישיב הוא השר או סגנו, ובהסכמת חבר הכנסת השואל "או בנסיבות המצדיקות זאת ובהסכמת יושב-ראש הכנסת – רשאי השר הנשאל להיות מיוצג על-ידי שר אחר".
ארבל אסטרחן:
סעיף 2 קובע מה שאילתה לא תכיל.
יריב לוין:
השאלה אם אנחנו בכלל צריכים אותו, לאור העובדה שגרענו את זה במקומות אחרים.
ארבל אסטרחן:
כן, השאלה האם צריך את פסקה 2(א)(1).
יריב לוין:
זה נראה לי די ברור.
יריב לוין:
והצעת חוק יכולה להכיל ביטויים פוגעים וגזעניים?
רונית חייקין:
היום כתוב בתקנון שמותר לחבר הכנסת להגיש שתי שאילתות דחופות בכל מושב?
רונית חייקין:
אמרו לי שזה לא כתוב בתקנון.
רונית חייקין:
אז למה מוסיפים את זה כאן?
אתי בן יוסף:
זה היה הנוהל.
קריאה:
בתקנון כתוב העיקרון, שיושב-ראש הכנסת יקבע שתהיה מכסה שווה לכל חברי הכנסת.
יריב לוין:
חלק גדול מן השאילתות הן בכלל לא בתקנון אלא בכל מיני החלטות.
ארבל אסטרחן:
יש 4 שאילתות דחופות בכל יום רביעי, ומכוח זה – מחלקים את זה במספר חברי הכנסת.
רונית חייקין:
אה, זה החישוב שלך.
ארבל אסטרחן:
כתבתי בצד מה קיים היום, ולגבי שאילתות דחופות לא כתבתי.
רונית חייקין:
אני רואה שבפסקה (ה)(3) מופיעה התקופה שאת כתבת.
ארבל אסטרחן:
זה המוצע: רגילה – 7; ישירה – 40; דחופה – 2.
ארבל אסטרחן:
זה כפי שביקש יושב-ראש הוועדה.
ארבל אסטרחן:
אבל כתוב בצד מה יש היום, ולצד שאילתה דחופה לא כתבתי, כי זה לא מופיע היום בתקנון.
רונית חייקין:
היום לפעמים הוא נותן יותר.
יריב לוין:
למעשה בשאילתות הדחופות יש שתיים בכנס, לא במושב.
רונית חייקין:
שתיים במושב.
תמר כנפו:
הוא יכול לאשר עד ארבע.
יריב לוין:
היושב-ראש איפשר שתיים בכנס, כך הוא אמר באופן מפורש.
רונית חייקין:
זה שתיים במושב, אבל היושב-ראש יכול לתת לחבר הכנסת יותר אם הוא רואה שהנושא דחוף.
יריב לוין:
הוא נתן שתיים בכנס.
תמר כנפו:
לא כולם מגישים.
ארבל אסטרחן:
תיכף נראה בסעיף על השאילתה הדחופה, כתוב שהוא יאשר בכל שבוע לא יותר מארבע.
ארבל אסטרחן:
מכך נגזר גם מה המכסה האישית.
יריב לוין:
השאלה אם נשאיר את פסקה 2(א)(1), או נקבע מעין סעיף כללי כזה באיזה מקום שמתייחס בכלל לכל התקנון.
ארבל אסטרחן:
היה לנו סעיף כזה לגבי נאומים, ולכן הורדנו את זה מן הנאומים בני דקה, אבל זה לא נאום ולכן אולי כן צריך לאפשר ליושב-ראש הכנסת לפסול שאילתה.
יריב לוין:
נשאיר את זה בינתיים.
יריב לוין:
לכל היותר אחר-כך נקבץ את כל ההוראות הללו למקום אחד.
ארבל אסטרחן:
כרגע אנחנו מדברים על: "(1) ויכוח, חריצת משפט, כינוי או ביטוי פוגע או גזעני או פגיעה בכבוד הכנסת; (2) בקשה לחוות דעת כללית או לחוות דעת בשאלה משפטית מופשטת, עניין היפותטי או עניין שאינו בתחום תפקידיו של השר הנשאל; (3) פרטים אישיים של אדם שיש בהם פגיעה בפרטיות ..." – דיברנו על זה.
ארבל אסטרחן:
זה דומה לקיים היום.
ארבל אסטרחן:
סעיף קטן (ב) קובע כי "יושב-ראש הכנסת רשאי לפסול שאילתה העוסקת בעניינים שאירעו לפני תחילת כהונתו של השר שאליו מופנית השאילתה, באותו תפקיד, או באירועים שאירעו זמן ניכר לפני מועד הפניית השאילתה".
ארבל אסטרחן:
השר יכול לומר שהוא סבור ששאילתה פסולה, ויושב-ראש הכנסת מחליט בדבר.
ארבל אסטרחן:
אפשרות של שר לא להשיב, אם הוא סבור שיש פגיעה "בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה או בעניין כלכלי חיוני שלה, או לשם הגנה על פרטיותו של אדם או על זכות או חיסיון שבדין".
ארבל אסטרחן:
אלה הדברים הכלליים שחלים על כל סוגי השאילתות.
ארבל אסטרחן:
סעיף 3 עניינו שאילתה רגילה.
ארבל אסטרחן:
דיברנו על כך שהיא "תכיל לא יותר מחמישים מילים".
ארבל אסטרחן:
בסעיף קטן (ב) נקבעה התקופה – הוצע שזה יהיה שבעה ימים.
יריב לוין:
על התקופות והמספרים תיכף נדון.
תמר כנפו:
למה צריך להגביל במילים שאילתה רגילה?
ארבל אסטרחן:
כי אם נותנים לשר רק ימים ספורים להשיב על זה - - -
יריב לוין:
זה יכול להפוך לדיסרטציות שלמות.
תמר כנפו:
להתחיל לספור מילים?
רונית חייקין:
כך עושים.
יריב לוין:
אחרת, את יודעת מה יקרה, זה יהפוך לדוקטורט.
ארבל אסטרחן:
בכפוף לכך שהשר צריך בתוך שבוע להכין את התשובה או להודיע שהוא לא יכול להשיב עליה, מהסיבות הקבועות בסעיף 2, יושב-ראש הכנסת קובע את המועד, מודיע עליו לשר ולחבר הכנסת, והשר רשאי לבקש לדחות את המועד למתן התשובה "אם נבצר ממנו להיות בכנסת במועד שקבע היושב-ראש בשל היעדרות מהארץ או בשל סיבה מוצדקת אחרת".
ארבל אסטרחן:
מה קורה אם יש היעדרות מן המליאה במועד שזה נקבע?
ארבל אסטרחן:
אם חבר הכנסת השואל נעדר – השר לא ישיב, וחבר הכנסת לא יורשה להגיש שאילתה באותו נושא במהלך אותו מושב.
יריב לוין:
זה כמובן בהנחה שהוא לא הודיע מראש, שאחרת הוא יכול למשוך את השאילתה.
ארבל אסטרחן:
"ואולם רשאי חבר הכנסת להודיע למזכיר הכנסת, לא יאוחר משעתיים לפני פתיחת הישיבה שבה אמורה היתה להימסר התשובה לשאילתה, כי הוא מבקש שמועד מתן התשובה לשאלתה יידחה בשבוע, ויושב-ראש הכנסת יקבע מועד חדש בהתאם".
ארבל אסטרחן:
היה צריך לומר "יידחה".
ארבל אסטרחן:
אם השר לא השיב במועד שנקבע – אולי גם כאן צריך להוסיף "ולא הודיע מראש", כי הוא יכול הרי לבקש לדחות.
רונית חייקין:
הוא יכול לבקש דחייה, נכון.
סהר פינטו:
המועד שקבע יושב-ראש הכנסת.
יריב לוין:
למעשה זה קיים כאן.
ארבל אסטרחן:
מדובר על מקרה שהשאילתה עומדת על סדר היום והשר אמור לעלות ולענות, אך הוא איננו.
ארבל אסטרחן:
"רשאי חבר הכנסת השואל לבקש מיושב-ראש הכנסת כי ינהגו בשאילתה כבשאילתה דחופה, והתשובה לה תימסר בישיבת הכנסת ביום ד' הסמוך לאחר היום שבו היה השר אמור להשיב", בנוסף לשאילתות שיושב-ראש הכנסת מאשר, כלומר, בנוסף למכסה של 4 השאילתות.
יריב לוין:
למעשה זה הופך אותה לשאילתה דחופה.
ארבל אסטרחן:
סעיף קטן (ז) עוסק בשאלה נוספת.
ארבל אסטרחן:
בסעיף קטן (ח) נקבע כי "ימי הפגרה לא יבואו במניין התקופות, אלא אם כן ביקש חבר הכנסת השואל שהתשובה תימסר לו בכתב".
יריב לוין:
אני רוצה לשאול כאן שאלה אחרת.
יריב לוין:
האם אין מקום לאיזה מנגנון של קריאת השאלה במליאה?
ארבל אסטרחן:
בשאילתה דחופה יש את זה.
יריב לוין:
אני יודע, אבל השאלה אם אין לכך מקום בשאילתה רגילה.
יריב לוין:
מי שצופה בדיון מן הצד רואה ערב רב של תשובות לשאלות שהוא לא יודע בכלל מה הן.
יריב לוין:
זאת פרוצדורה קצת מוזרה.
אתי בן יוסף:
פעם היה נהוג לחלק את הצילום של השאילתה.
ארבל אסטרחן:
כך זה גם בחקיקה.
סהר פינטו:
אם חבר הכנסת מחויב להיות בדיון, אז שיקרא את השאילתה, להבדיל מהיום שהוא לא נמצא.
סהר פינטו:
אם במילא הוא מחויב להיות, שיקרא את השאילתה מן המקום, מן המיקרופונים במליאה.
יריב לוין:
לדעתי כדאי.
יריב לוין:
זה הגיוני.
יריב לוין:
אם כבר אנחנו עושים דיון אז שיהיה דיון נורמלי, ולא שמישהו עומד וקורא תשובות למשהו שאף אחד לא מבין מה הוא בכלל.
יריב לוין:
שלום לך מזכיר הממשלה.
יריב לוין:
נעצור את הדיון בנושא הזה ונבקש ממך להציג לנו את התייחסויותיך בעניין האי-אמון.
יריב לוין:
הגענו להבנות, אבל רצינו לוודא אתך שאין כאן דברים שהתפספסו, אולי יש לך עוד הערות.
פרח לרנר:
לא הצגנו את כל ההצעות.
אריה זוהר:
לא העלינו את ההצעות המהפכניות בעניין הכנסת.
צביקה האוזר:
מה עם שאר ההערות שהיו כאן?
אריה זוהר:
זה – בסדר.
אריה זוהר:
את זה – הם לא מוכנים לקבל, בעניין האי-אמון.
צביקה האוזר:
אגב, מה ההיגיון?
צביקה האוזר:
אני רוצה להבין.
יריב לוין:
אגיד לך קודם כול את נקודת המוצא.
יריב לוין:
נקודת המוצא היא שמה שאין עליו הסכמה – לא משנים אותו.
יריב לוין:
ברור לגמרי שעל זה לא תהיה הסכמה כי יש לנו היום 3 סיעות ערביות, שביחד יש להן 11 מנדטים, והשינוי שאתה מציע משפיע עליהן באופן ישיר, משנה להן את כללי המשחק.
רונית חייקין:
ביחד יש להן 11 מנדטים: 4, 4 ו-3.
יריב לוין:
השינוי שאתה מציע משפיע עליהם באופן ישיר ואין שום סיכוי שהם יקבלו את ההצעה הזאת.
יריב לוין:
המדרגה הנוספת שהכנסנו כאן, שיש בה היגיון, הוכנסה דווקא משום שהיא לא משפיעה כרגע באופן ישיר על אף אחד, היא לא משנה את המצב הקיים בכנסת הנוכחית בשום דרך.
יריב לוין:
היא נכונה מבחינת הקונצפט אבל היא לא הֵרֵעָה או שיפרה או עשתה משהו כלפי מישהו.
יריב לוין:
אני סבור שזה איזון נכון.
צביקה האוזר:
ה-7 ו-9 – ה-7 למעט היותו מספר מזל, ואני מבין שיש עוד סעיף עכשיו על פיצול סיעה – הייתי קובע לפחות מספרים עגולים, כמו 5 ו-10.
יריב לוין:
10 זה הכלל.
יריב לוין:
על 10 אין מגבלה.
יריב לוין:
היום מ-10 מנדטים ומעלה אין מגבלה.
ארבל אסטרחן:
אפשר בכל שבוע להגיש ולא צריך מכסה.
צביקה האוזר:
איפה זה קבוע?
ארבל אסטרחן:
זה קבוע גם היום בתקנון, וגם כאן.
צביקה האוזר:
אתם לא יכולים ל- - -
יריב לוין:
אם ננסה היום לשנות את מכסות האי-אמון הבלתי מוגבלות, ברור לך שאי אפשר להגיע לשום דבר.
צביקה האוזר:
אם 10 זה קבוע, ואתה לוקח את זה כנקודת הבסיס, אז אולי צריך לקבוע מדרגות: 1-5 – 3 הצעות, 5-9 – 6 הצעות, ו-10 ומעלה – בלתי מוגבל.
רונית חייקין:
אבל את ההגבלה עד 7 – את זה אתם רציתם.
יריב לוין:
בנוסחה הזאת אתה מציע להם יותר ממה שיש להם.
צביקה האוזר:
למה?
יריב לוין:
כי זה יגדיל את הכמויות.
יריב לוין:
המגבלה עד 7 נראית הגיונית.
צביקה האוזר:
בסדר.
צביקה האוזר:
כאן הייתי כמו שנקרא "ידיד בית-המשפט".
יריב לוין:
זה יכול להיות חמישה.
יריב לוין:
זה לא ממש משמעותי בסופו של עניין.
צביקה האוזר:
יש עוד דבר שאגב התיקונים רצינו להציג.
צביקה האוזר:
זה נוגע מעבר לסעיפים.
צביקה האוזר:
ההצעה עלתה אגב סעיף 159(ד), אבל אגיד לכם במה דברים אמורים.
צביקה האוזר:
רצינו להציע מודל שמורכב משלושה פריטים.
צביקה האוזר:
קודם כול, להפוך את הופעת ראש הממשלה, שהיום קבועה מידי כל מושב, כאשר ראש הממשלה מופיע בפתיחת המושב ונותן מעין הודעה מדינית, או סקירה על מה שנעשה – לקבוע את זה מידי כנס.
צביקה האוזר:
כלומר, פעמיים בשנה יבוא ראש הממשלה לפרלמנט.
רונית חייקין:
הוא יכול לבוא מתי שהוא רוצה.
צביקה האוזר:
אולי אני חוטא כאן לתפקידי, ואולי אם תספרו על כך בחוץ אני "אחטוף על הראש".
צביקה האוזר:
אני מדבר עכשיו על מה שצריך להיעשות לדעתי, בראייה של האינטרס הציבורי, בראייה כוללת על יחסי ממשלה-כנסת.
צביקה האוזר:
אני מציע להפוך את פתיחת הכנס להיות כפתיחת מושב, כלומר פעמיים בשנה לעשות אירוע חריג, שהוא יותר ממלכתי, יותר חגיגי, יותר בעל חשיבות בדיאלוג של אופוזיציה-קואליציה.
צביקה האוזר:
בהקשר הזה אני מציע לעשות שני דברים.
צביקה האוזר:
ראשית, באותו יום לא יהיה אי-אמון.
רונית חייקין:
לא יהיה דבר כזה.
לימור ברמן:
אני כבר אומרת לך, זה לא יקרה.
צביקה האוזר:
מדוע?
לימור ברמן:
ככה, כי זה לא יקרה.
לימור ברמן:
אנחנו לא נוותר בשביל זה על הזכות שלנו לאי-אמון.
רונית חייקין:
אתה משנה את התקנון.
לימור ברמן:
אנחנו לא נוותר על אי-אמון.
יריב לוין:
קודם תשמעו אותו.
יריב לוין:
הוא מציע.
יריב לוין:
להציע מותר לו.
לימור ברמן:
אני אומרת לך שזה לא יקרה.
צביקה האוזר:
מי יושב-ראש הסיעה שלך?
לימור ברמן:
חברת הכנסת דליה איציק.
צביקה האוזר:
את יודעת, פעם אתה באופוזיציה, פעם אתה בקואליציה.
יריב לוין:
ומה ההשלמה של ההצעה?
צביקה האוזר:
הייתי קובע שפעמיים בשנה יבוא ראש הממשלה וימסור הודעה מדינית, יבוא יושב-ראש האופוזיציה וייתן את המענה שלו, ותהיה סוג של פתיחה חגיגית.
צביקה האוזר:
הפתיחה החגיגית הזאת, לה מוקדש הפוקוס, ומכיוון שביום הזה זה הפוקוס אין טעם לעשות בו אי-אמון.
צביקה האוזר:
הרי זה קיים במילא, הרי האי-אמון הזה הוא בשביל אותם נאומים.
לימור ברמן:
גם בפתיחת מושב היום יש לך אי-אמון ביום שני.
לימור ברמן:
זה קיים היום.
צביקה האוזר:
ואת מרוצה מזה?
צביקה האוזר:
יש גם פתיחת מושב וגם אי-אמון?
לימור ברמן:
כן.
צביקה האוזר:
בפעילות הפרלמנטרית, גם של האופוזיציה, באותו יום האי-אמון הוא לא הדגש.
רונית חייקין:
אגיד לך מדוע זה נכון.
רונית חייקין:
נניח שאנחנו יוצאים לפגרת קיץ, ובאים אחרי 3 חודשים שלא היתה כנסת, וקרה משהו בפגרה.
רונית חייקין:
אז אתה בא רק עם נאום ראש הממשלה?
פרח לרנר:
וגם עם נאום יושב-ראש האופוזיציה.
רונית חייקין:
אבל אנחנו כאופוזיציה רוצים גם להביע אי-אמון כי קרה משהו.
רונית חייקין:
אתה מונע ממני את זה.
צביקה האוזר:
אז מודיעים על כך וזה מתקיים ביום שני הבא.
צביקה האוזר:
בסדר, אין לי בעיה.
צביקה האוזר:
בניגוד לפתיחת מושב, שמגיע ראש ממשלה – הרי לאי-אמון ראש ממשלה לא משיב.
צביקה האוזר:
אתם בפתיחת כנס עושים את זה ליום רגיל בכנסת.
צביקה האוזר:
יהיה אי-אמון כזה או אחר, יבוא השר המקשר או השר הזוטר או סגן השר וישיב על האי-אמון ועולם כמנהגו נוהג.
צביקה האוזר:
וכדי להביא את ראש הממשלה צריך 21 ימים, צריך 40 חתימות.
צביקה האוזר:
כלומר, גם אתם מייחסים חשיבות לנוכחות ראש הממשלה.
צביקה האוזר:
אני גם לא מסתכל על זה כ"אתם" ו"אנחנו".
צביקה האוזר:
זה שינוי תקנון שתופס הלאה.
צביקה האוזר:
מבחינתי, שזה יהיה מן הכנסת הבאה, אם זה יסייע להסיר את ההתנגדויות.
צביקה האוזר:
הרי 'אלוהים לא לאופוזיציה בחרתנו', אז נוכל להשתחרר מן הקוניוקטורה המיידית ולקבוע את זה מהכנסת הבאה.
צביקה האוזר:
ראש הממשלה יגיע פעמיים בשנה, כלומר יגיע בכל כנס ויציג את עמדתו, ויושב-ראש האופוזיציה יציג את עמדתו.
צביקה האוזר:
לכנסת יהיה יום חגיגי.
פרח לרנר:
בנוכחות הנשיא.
צביקה האוזר:
הנשיא לדעתי לא צריך לבוא פעמיים, אלא רק בפתיחת המושב.
רונית חייקין:
רק בכנס החורף.
צביקה האוזר:
אם אני ממשיל את זה לבית-ספר, שיש תעודת אמצע שנה ותעודת סוף שנה, או פתיחת שנה ופתיחת סמסטר – בפתיחת השנה יש מסיבה, בפתיחת הסמסטר השני יש עוד פעם טררם חגיגי ומתדיינים בדבר הזה.
צביקה האוזר:
זה מצריך, מנקודת מבט הממשלה, שני דברים.
צביקה האוזר:
אחד, עניין האי-אמון.
צביקה האוזר:
בעיניי הוא טפל כאשר יש את שני הדברים, בפרט שלא מפילים באי-אמון את הממשלה.
צביקה האוזר:
וכפי שאמרתי, תחשבו שזה יחול מן הקדנציה הבאה ואילך, מן הממשלה הבאה, לא מן הממשלה הזאת.
צביקה האוזר:
הדבר השני שאני מבקש כדי לאזן את זה, שבאותו חודש - - -
רונית חייקין:
לא יהיו 40 חתימות?
צביקה האוזר:
ה-40 חתימות יהיה 30 ימים ולא 21 ימים.
רונית חייקין:
זה חלום.
צביקה האוזר:
הרי גם כך החוק קובע שזה יהיה בתוך 30 ימים.
צביקה האוזר:
אתם רוצים להכניס לתקנון שזה יהיה בתוך 21 ימים.
צביקה האוזר:
זה לא חייב להיות 21 ימים, זה יכול להיות 30 ימים.
צביקה האוזר:
אגב, אני לא יודע למה הממשלה מסכימה לקבוע בתקנון שזה יהיה 21 ימים.
ארבל אסטרחן:
כי זה המצב היום.
ארבל אסטרחן:
כך קבוע בתקנון.
צביקה האוזר:
אני לא יודע למה הסכימו לזה, אבל לא נורא.
צביקה האוזר:
אני מציע שבאותו חודש ידחו את זה בשבוע, לא 21 ימים אלא 30 ימים, כי ראש הממשלה במילא מגיע לכנסת.
צביקה האוזר:
זאת ההצעה שלי.
רונית חייקין:
כלומר, זאת דחייה רק ב-9 ימים?
צביקה האוזר:
כן.
צביקה האוזר:
יש בזה משהו בעולם של סדר היום של הממשלה.
יריב לוין:
זה נשמע הגיוני מאוד.
צביקה האוזר:
מה האיזון כאן?
צביקה האוזר:
הרי במילא אפשר לקרוא לראש הממשלה בתוך 21 ימים, אז בואו ניתן את הטררם הזה קודם כול בתחילת החודש ולא באמצעו: אדוני ראש הממשלה, תגיע במטותא ממך ביום הראשון של הכנסת ולא בשבוע השלישי.
צביקה האוזר:
אנחנו לא פוגעים בסדר היום, מטריחים אותך, שאתה צריך בשביל זה להופיע בכנסת פעמיים בחודש, כלומר לא מטילים יותר מדי משא על הממשלה.
צביקה האוזר:
הרי אני מנדב כאן הופעה של ראש הממשלה, ויש מקרים שהממשלה לא כל-כך אוהבת שראש הממשלה מגיע ל-front.
צביקה האוזר:
אם רוצים, הרי תמיד אפשר שראש הממשלה יענה לאי-אמון, אבל לרוב ראש הממשלה לא עונה לאי-אמון.
צביקה האוזר:
כך הוא חייב לבוא לדוכן.
צביקה האוזר:
הפיצוי שאני נותן לו, מאחר והוא מגיע בתחילת הכנס – נותנים לו עוד 9 ימים באותו חודש אם מוגשת בקשה עם 40 חתימות.
לימור ברמן:
המשמעות של 9 ימים נוספים שאתה מדבר עליהם – שבאותו חודש אנחנו מפספסים דיון בעקבות הגשה של 40 חתימות.
צביקה האוזר:
נכון, אבל יש לכם את הודעת ראש הממשלה.
ארבל אסטרחן:
לא מפספסים.
לימור ברמן:
הודעה מדינית ואי-אמון, אלה שני דברים שלא קשורים זה לזה.
פרח לרנר:
זה נדחה רק ב-9 ימים.
צביקה האוזר:
אתם מרוויחים את נאום ראש הממשלה ונאום יושב-ראש האופוזיציה בישיבה חגיגית.
רונית חייקין:
ואז זה נדחה בחודש.
רונית חייקין:
זה יכול להידחות מ-25 בספטמבר ל-4 באוקטובר.
לימור ברמן:
ואז הפסדנו פעם אחת יכולת להגיש בקשה עם 40 חתימות, כאשר הגשת בקשה עם 40 חתימות זה לדיון עם כותרת, שמכיל גם דיון סיעתי וכדומה, לא על הודעת ראש הממשלה.
לימור ברמן:
על-פי הצעתך ההצבעה היא בסופו של דבר על הודעת ראש הממשלה.
צביקה האוזר:
הכול נכון.
צביקה האוזר:
אני רק לא מבין למה את מדברת מתוך תובנה ש"קדימה" לעד תהיה באופוזיציה.
לימור ברמן:
ממש לא.
צביקה האוזר:
אז את מגינה על האופוזיציה העתידית?
לימור ברמן:
לחלוטין לא.
לימור ברמן:
פה יושבת נציגה של מפלגה נוספת מן האופוזיציה ואני סבורה שאם שאר מפלגות האופוזיציה יהיו כאן – גם הן יתנגדו לזה, בצדק.
יריב לוין:
אני מציע לכם לבדוק את זה.
לימור ברמן:
נבדוק.
צביקה האוזר:
תבדקו את זה.
צביקה האוזר:
יש כאן היבט של הרמוניה, יש כאן היבט של כבוד בין הממשלה ובין הכנסת, כאשר בא ראש הממשלה פעמיים בשנה ומציג דוח לכנסת, ולא פעם אחת בשנה בלבד.
צביקה האוזר:
אני מציע שיום תחילת כנס, כמו יום תחילת מושב, לא יהיה יום רגיל.
צביקה האוזר:
צריך לעשות אותו ליום חגיגי.
צביקה האוזר:
יום תחילת מושב הוא יום חגיגי כי בא הנשיא ובא ראש הממשלה.
צביקה האוזר:
אני מציע ללכת לכיוון הזה, להוסיף עוד יום אחד כזה בשנה.
צביקה האוזר:
המחיר – שבאותו יום אין אי-אמון של האופוזיציה ושהדיון של 40 חתימות נדחה מ-21 ימים ל-30 ימים, וה-30 יום הוא על-פי חוק – הוא לא מחיר גבוה.
יריב לוין:
הוא גם סביר.
לימור ברמן:
אם אתם לא מוכנים לקבוע אחרי 21 ימים אז אנחנו צריכים לפנות ליושב-ראש הכנסת שיקבע את זה לא יאוחר מ-30 ימים, זה הכול.
צביקה האוזר:
זה מה שאני אומר.
צביקה האוזר:
ואני מציע לקבוע את זה החל מן הכנסת הבאה, למען הסר ספק.
רונית חייקין:
יש לי עוד רעיון.
רונית חייקין:
בואו נקבע שהחל מן הכנסת הבאה דיון בעקבות הגשת 40 חתימות יהיה ביום שלישי.
יריב לוין:
את זה את לא יכולה לקבוע.
רונית חייקין:
הרי יום שלישי הוא יום שכבר אין בו כנסת.
רונית חייקין:
פעם בחודש יהיה יום שלישי רציני.
רונית חייקין:
בתקנון זה לא כתוב.
רונית חייקין:
אני מציעה לקבוע בתקנון שזה יהיה בימי שלישי.
יריב לוין:
אני מתנגד לזה.
רונית חייקין:
למה לא?
פרח לרנר:
לא, זה קשה לנו.
צביקה האוזר:
אני אומר אינטואיטיבית, זה - - - אבל מאידך, לגבי 40 חתימות היתה לנו הערה נוספת.
צביקה האוזר:
העובדה שב-40 חתימות ראש הממשלה חייב לשבת בדיון - - -
יריב לוין:
על זה דיברנו כבר.
יריב לוין:
זה מופיע.
צביקה האוזר:
צריכה להיות נוכחות.
צביקה האוזר:
לא יכול להיות ש-40 אנשים ייזמו דיון ורק 5 יבואו.
צביקה האוזר:
כאשר ראש הממשלה נוכח בדיון, יש בזה איזו אמירה שרוצים לשמוע את ראש הממשלה, שיש 40 אנשים שמבקשים את זה.
יריב לוין:
זה נכון, אבל אומר לך היכן נעוצה הבעיה.
צביקה האוזר:
אנחנו לא רוצים לשמוע אותו וירטואלית.
צביקה האוזר:
אני לא אומר שכולם חייבים להיות נוכחים, גם מי שחלה אתמול בלילה והקיא, ואחרת יבטלו את הדיון, אבל יושב-ראש הכנסת יכול לקבוע שאם לא נוכחים שלושה-רבעים מ-40 החותמים הוא יכול להפסיק את הדיון.
רונית חייקין:
זה לוקח אותך לקוורום בכול.
צביקה האוזר:
למה ראש הממשלה חייב להיות נוכח?
צביקה האוזר:
או שראש הממשלה לא יהיה חייב להיות נוכח.
לימור ברמן:
שהדיון יהיה עם ראש הממשלה.
לימור ברמן:
מי שעולה כנציג של הסיעה שלו מדבר אל ראש הממשלה.
לימור ברמן:
הוא מייצג את הסיעה.
יריב לוין:
אענה במקומכם.
יריב לוין:
יש שתי בעיות בהצעה הזאת.
יריב לוין:
ראשית, כל סוגיית הקוורום, שזה המשמעות בעצם של הצעתך, היא סוגייה כבדה שצריך לדון בה, ואולי נקיים בה דיון, אבל במסגרת נפרדת כי היא בהתייחס לכלל הדברים.
יריב לוין:
ייתכן שיש מקום בכלל, כדי שהעסק ייראה אחרת, לייצר איזו דרישת קוורום מינימלית.
יריב לוין:
ייתכן שמישהו יגיד שלקבל חוק בקריאה שנייה ושלישית ברוב של שניים נגד אחד זה גם מצב לא תקין.
יריב לוין:
זאת שאלה כבדה ולא פשוטה.
צביקה האוזר:
אני מדבר עכשיו על נגזרת צרה מאוד של יחסי ממשלה-כנסת.
צביקה האוזר:
ראש הממשלה מגיע לדיון.
פרח לרנר:
מכבד את הנוכחים, מגיע ויושב בדיון.
צביקה האוזר:
אני מוכן ללכת אפילו ל"פוֹל-בָּק" של כל ראשי הסיעות.
רונית חייקין:
אם אחד מחברי הכנסת חלה והקיא אז לא יתקיים דיון?
צביקה האוזר:
נציג לכל סיעה, או שלא יחתמו.
צביקה האוזר:
או לפחות שלא יקרה שמישהו שחתם לא מגיע.
יריב לוין:
רבותי, הבעיה נעוצה במקום אחר – ההצעות הללו בדיוק הוצעו גם בכנסת הקודמת וראש הממשלה דהיום וסיעתנו התנגדה להן בכל תוקף כאשר היינו באופוזיציה.
יריב לוין:
משכך המצב, ולמרות שאני סבור שנכון מבחינה קונצפטואלית לנסות לחתור לכיוון הזה, ברור לגמרי שאי אפשר היום לכפות את זה.
יריב לוין:
הגעתי במאמצים לא פשוטים להבנה עם סיעת "קדימה" לפחות על עיקרון אחד, שקודם כול אותו נקבע כאן, והוא שמן הכנסת הבאה תהיה חובת נוכחות של יושב-ראש האופוזיציה במקביל לראש הממשלה.
פרח לרנר:
ושלושה-רבעים מן החותמים.
רונית חייקין:
זה לא יהיה, אין סיכוי.
יריב לוין:
זה חלק מן העניין.
יריב לוין:
לגבי השאר, אין לי עדיין הסכמה.
יריב לוין:
אם נצליח להגיע להסכמה כזאת והיא תהיה פשוטה לעיצוב – למשל, הרי לא יכול להיות שסיעות שלא חתומות ב-40 החתימות נחייב אותן להיות נוכחות בדיון שבכלל לא ביקשו.
יריב לוין:
העיוות המקורי, בעיניי לפחות, נמצא בחוק.
יריב לוין:
מדוע?
יריב לוין:
כי הדיון, למרות שכל אופיו סיעתי, הוא לכאורה דיון שמזומן באופן אישי.
יריב לוין:
כלומר, 40 חתימות אישיות.
צביקה האוזר:
זאת לא צריכה להיות החלטה של סיעה?
יריב לוין:
זה אינדיבידואלי.
צביקה האוזר:
יכולות להיות 39 חתימות מ"קדימה" ואחת מ"מרצ".
לימור ברמן:
היו מקרים שחברי סיעה הקשורים לקואליציה חתמו על בקשת דיון ב-40 חתימות.
לימור ברמן:
זה אירע גם בקדנציה הקודמת.
יריב לוין:
היכן נעוצה הבעיה?
יריב לוין:
עם יושב-ראש האופוזיציה פשוט לי יותר, כי יש לו מעמד מיוחד בדיון שמאפשר לו לנאום.
יריב לוין:
את יושב-ראש האופוזיציה הקבילו לראש הממשלה במובנים רבים, כולל בזכות שלו לנאום.
יריב לוין:
אז נגיד לו שהוא צריך להיות בדיון גם אם הוא לא חתם אישית ולא הזמין את הדיון.
יריב לוין:
אבל יש לי בעיה גדולה לחייב – נניח שבסיעת "קדימה" תחתום כל הסיעה מלבד יושבת-ראש הסיעה.
יריב לוין:
מה אעשה עם זה?
יריב לוין:
מי חייב לבוא?
צביקה האוזר:
אז בואו נלך על פתרון מתון יותר.
צביקה האוזר:
יהיו נוכחים יושב-ראש האופוזיציה וכן החותמים, או לפחות חברים מן הסיעה שלהם.
יריב לוין:
אומר לך היכן הבעיה כעת.
יריב לוין:
חשבנו אולי ללכת בכיוון כזה, אבל אז תיווצר בעיה אחרת.
צביקה האוזר:
החותם או יושב-ראש הסיעה.
יריב לוין:
הדיון בעקבות הגשת 40 חתימות מועדו מתואם עם ראש הממשלה, כי הוא חייב להיות בו.
יריב לוין:
ברגע שהוספנו את יושב-ראש האופוזיציה יהיו חייבים לתאם גם אתו, כי הרי אי אפשר לדרוש ממנו להיות נוכח אם לא מתאמים אתו את הדיון.
יריב לוין:
הגשתי 40 חתימות, אבל אני לא יודע מתי הדיון יתקיים.
יריב לוין:
איך אגיד ל-40 חברי כנסת: רבותי, עכשיו אתם עומדים ב"סטאנד-ביי" 3 שבועות, לא יכולים לזוז לשום מקום עד שנודיע לכם מתי יתקיים הדיון?
יריב לוין:
זה לא כל-כך פשוט.
צביקה האוזר:
זאת דווקא פרוצדורה מאוד מתאימה לממשלה, שלא יוכלו לתאם ... צריך לכתוב "וחייבים שיתואם על-ידי כולם" ...
רונית חייקין:
אז לא תהיה הסכמה אף פעם.
קריאה:
זאת הכוונה ...
יריב לוין:
אין ספק, אני שותף לתחושת חוסר-הנוחות מן הצורה שבה זה מתנהל.
יריב לוין:
ההוספה של יושב-ראש האופוזיציה כאן היא צעד חשוב בכיוון נכון.