GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני בר-און: אני מציע שהדיון בהודעת ראש הממשלה ובשתי ההצעות לאי-אמון יהיה דיון משולב, כאשר לאחר ארבעת הדוברים האלה שפירטתי אותם, לכל אחד ממגישי הצעת אי-אמון יינתנו עשר דקות לכל מגיש, ואחר כך יהיה דיון סיעתי – סיעת הליכוד עשרים דקות, העבודה-מימ"ד עשר דקות, שינוי שבע דקות, ויתר סיעות הבית חמש דקות.
רוני בר-און: מי בעד ההצעה הזאת ירים את ידו, בבקשה.
רוני בר-און: אני קובע איפוא שפה אחד קיבלנו את ההצעה לסדר הדיון כפי שהצגתי אותה.
רוני בר-און: כיוון שיושב ראש הכנסת עדיין לא הגיע, אנחנו נעבור, איפוא, לנושא השני – הצעה לתיקון תקנון הכנסת בדבר הצמדת הצעות חוק בדיון מוקדם.
רוני בר-און: יש פה עניין שמזכירות הכנסת ראתה אותו כבעייתי, הציגה אותו בפני, ואני חושב שיש דברים בגו.
רוני בר-און: אנחנו מכירים את נושא הצמדת הצעות חוק דומות.
רוני בר-און: אדם מניח הצעת חוק, אם מכוח הצפיפות ברשימות של המנגנון ואם מכוח עניינים של מכסות, ההצעה לא עולה לסדר היום, ואז מגיעה הצעה דומה של חבר כנסת אחר.
רוני בר-און: חבר הכנסת מזהה שביום רביעי, במסגרת הצעות חוק, עולה הצעה – לדוגמה – של ענבל גבריאלי, מיד רשף חן רץ, שולף מן המגירה ביום שני, ביום שלישי, אומר: נא להצמיד.
רוני בר-און: הטעם לזה הוא טעם הגיוני.
רוני בר-און: אל"ף, דנים באותו עניין באותה מסגרת, בי"ת, הסכנה של רשף חן, שאם הצעתה של חברת הכנסת גבריאלי תיפול מסדר היום וכל ההצעות הדומות לה נכנסות להקפאה של חצי שנה בלא שניתנה לחבר הכנסת הספציפי הזדמנות לעלות על הדוכן ולהסביר למה הוא חושב שלא צריך להוריד אותן מסדר היום, היא תוצאה שאנחנו מבקשים למנוע.
רוני בר-און: ויחד עם זה, כמובן שכל פתרון תקנוני שהוא טוב, מנוצל בלא מעט מקרים, לצרכים שלא היינו רוצים שינצלו אותו.
רוני בר-און: באה המזכירות של הכנסת – כמובן שזה גם יוצר בעיה של היכולת להתכונן לזה, במיוחד כאשר זה מהווה מן מנגנון-עוקף-חובת הנחה.
רוני בר-און: אם אני רואה שחברת הכנסת ענבל גבריאלי עולה עם הצעת חוק ספציפית, אני רץ ומתרוצץ ביום שני, וגם אם לא היה לי עוד את ה-45 יום, אני מצטרף באופן אוטומטי - - -
ראובן ריבלין: שלום, תודה רבה לאדוני היושב ראש.
רוני בר-און: חיכינו, עברנו לנושא השני.
ראובן ריבלין: קבעתם מכסה לדיון היום?
רוני בר-און: כן, קבענו.
רוני בר-און: סיימנו.
ענבל גבריאלי: מה שאתה אומר זה נכון גם אם הצעת החוק שלו - אם אני קיבלתי פטור מחובת הנחה וההצעה שלי עולה, הוא יכול להצמיד את שלו לשלי גם אם היא לא קיבלה פטור מחובת הנחה?
רוני בר-און: נכון, נכון.
רוני בר-און: גם היא שוכבת עשרה ימים או שבוע ימים, הוא חוסך לעצמו את כל הצורך בחובת ההנחה.
רוני בר-און: וזה מנוצל בחלק מן המקרים, יוצר בעיות למנגנון, יוצר בעיות למזכירות הכנסת, יוצר בעיה לממשלה להתייחס, במידה מסוימת – כי לא תמיד ההצעות חייבות להיות זהות.
רוני בר-און: הן יכולות להיות דומות, ובווריאנטים מסוימים זה מונע מוועדת שרים לענייני חקיקה/משרד המשפטים אפילו לשקול את עמדתו.
רוני בר-און: אני לא מדבר על לתמוך או להתנגד, אבל את עיקרון היסוד – שיש זכות עיון לממשלה בהצעת החוק הזאת כדי להביע עמדה.
רוני בר-און: באה מזכירות הכנסת – מזכיר הכנסת ליתר דיוק – והציע הצעה שהאפשרות הזאת להצמיד הצעה מהסוג הזה, תהיה מותנית בתקופת מינימום שההצעה שוכבת או מונחת על שולחן הכנסת, של שבועיים.
רוני בר-און: זה אומר – בשבועיים האלה זה כבר עבר למשרדי הממשלה, אפשר גם לתזז אותם במובן מסוים, להגיד: כבר קיבלתם את זה לפני שבועיים, בכל אופן תחוו את עמדתכם.
ארבל אסטרחן: או אותו פרק זמן שההצעה שעל סדר היום מונחת.
רוני בר-און: ודאי, כן.
רוני בר-און: הכל לפי הפחות.
רוני בר-און: אם אותה הצעה מונחת – אותה הצעה שלגביה כבר יש עמדת ממשלה במובן זה שהיא כשרה לעלות למליאה ביום של הדיון של הצעות חוק פרטיות – אותו כלל המינימום הזה יחול גם על הצעת החוק המצטרפת, או למזער שבועיים אם ההצעה ההיא שכבה יותר זמן.
רוני בר-און: אני חושב שזה משאיר בחיים את הרעיון, או את החלק החיובי, ברעיון של הצטרפות להצעת חוק שממילא נדונה, ובמידה מסוימת סוגר את הפרצות שנתהוו.
רוני בר-און: אף אחד לא יכול לתת לנו ביטוח שהמוח היצירתי של חברי הכנסת לא ימצא פרצות נוספות, אבל זה יהיה סדר העולם.
רוני בר-און: אם הפרצות האלה יכבידו, אנחנו נשתדל לסגור אותן בתהליכי חקיקה של התקנון.
מאיר פרוש: אני לא יודע כמה פעמים זה קרה למזכירות הכנסת שהם היו צריכים להצמיד חוקים של חברים בסמוך להצעות חוק - - -
רוני בר-און: אריה יענה לך על זה.
מאיר פרוש: אני יודע שיש.
מאיר פרוש: אבל אני גם יודע, ואני זוכר – אולי חלק מהחברים לא היו בכנסות הקודמות, אבל - - -
ראובן ריבלין: בהיסטוריה של הכנסת זה לא קרה הרבה פעמים, בהיסטוריה של הכנסת ה-16, זה קרה הרבה פעמים.
מאיר פרוש: אבל כולנו זוכרים את הכנסות הקודמות עם הדברים האלה.
מאיר פרוש: אני לא יודע – אני רוצה לקבל תשובה מאריה לשאלה, עד כמה זה יעזור לו אם אנחנו נקבל את ההצעה הזו של לפחות שבועיים ימים.
מאיר פרוש: מה זה יעשה?
מאיר פרוש: אני לא הייתי משנה את מה שהיה עד היום - - -
רוני בר-און: אני יכול בקריאת ביניים לנסות להסביר לך.
רוני בר-און: יש באמת ז'אנר – זה ייקח לי קצת יותר זמן מקצב הדיבור הרגיל שלי, ואל יקל הדבר בעיניך, אני מבקש לברור את המילים בקפידה – יש מין ז'אנר שאנשים רואים סדר יום, ולוח הצעות חקיקה, ופתאום נראה להם מתאים שגם הם - - -
מאיר פרוש: יש להם הצעת חוק מוכנה?
רוני בר-און: לא, אבל כמה זמן זה לוקח?
מאיר פרוש: שהלשכה המשפטית תסנן יותר.
רוני בר-און: מה הלשכה?
רוני בר-און: אתה רוצה שהלשכה המשפטית תתקוטט עם חברי הכנסת, כשאתה לא רוצה להתקוטט אתם בתקנון?
מאיר פרוש: אבל מקצועית הם עושים את זה, בין כה.
רוני בר-און: אז המצב הוא – כמו שאמר השופט חשין בענייני בג"ץ, להבדיל: אדם מתעורר בבוקר, רואה סדר יום, רואה הצעות חוק ואומר: נשימה פעמינו אל דוכן הנואמים, כותב הצעת חוק, ותוך דקה הוא גם כן בחגיגה.
מאיר פרוש: מה שאני רוצה לומר לאדוני, זה שאמר יושב ראש הכנסת:
מאיר פרוש: בכנסות הקודמות זה לא קרה.
ראובן ריבלין: בכנסת ה-15 כבר היו ניצנים.
מאיר פרוש: מאחר וזה התחיל לקרות, החלטנו בכנסת ה-16, שמי שרוצה להצמיד חוק שלו, לא יקבל עשר דקות, כרגיל, כמו שהיה בכנסות הקודמות, אלא הוא יקבל רק שלוש דקות.
מאיר פרוש: אז גם את השלוש דקות האלה אנחנו באים היום למנוע?
רוני בר-און: אנחנו רק שמים אותו קצת אחורה.
רוני בר-און: הבנו את ההערה.
מאיר פרוש: אני לא מציע לשנות.
רוני בר-און: אריה ידבר על זה.
רוני בר-און: דני, אחריו ענבל.
דני יתום: אנחנו צריכים, לדעתי, לשמור על אפשרות של איזון – עד כמה שהדבר הזה הוא אפשרי - - -
רוני בר-און: קיבלנו הוראה מיושב ראש הכנסת, בדיונים מצולמים, להציג את חברי הכנסת בשמם ותפקידם.
רוני בר-און: חבר הכנסת האלוף במילואים דני יתום, העבודה –מימ"ד.
ראובן ריבלין: האלוף במילואים היה מיותר.
רוני בר-און: יש פה כמה שהם טר"ש במילואים.
רוני בר-און: אני לא אמרתי את זה משום כבודו, כי אם משום כבודם של האחרים.
ראובן ריבלין: מזה אני דאגתי.
ראובן ריבלין: כשנגיע אלינו, זאת הבעיה.
דני יתום: יושבים כאן חברי וחברות כנסת, אנשי קואליציה ואופוזיציה, ודומני שחשוב מאד שמעבר לנטיות הפוליטיות ולעמדות הפוליטיות, אנחנו נשתדל להסתכל גם על מידה עד כמה שיותר רבה של איזון, שתאפשר לאופוזיציה להביא את עצמה ואת דבריה לידי ביטוי.
דני יתום: ברור לגמרי שחייה של האופוזיציה לא קלים.
דני יתום: גם חיי הקואליציה לא קלים, אבל באמת חיי האופוזיציה קשים בכל אחת מהכנסות.
רוני בר-און: אתה חושב שזאת מגבלה שתכביד על האופוזיציה?
דני יתום: ואני רוצה גם לומר מדוע.
דני יתום: אני חושב שניתנת כאן הזדמנות, במצב הקיים, בעיקר להוסיף על הצעות חוק שיש להן, כמובן, משקל – לא תמיד בהכרח בנושאים שהם כלליים, הרבה מאד פעמים בנושאים שהם ממש אקטואליים.
דני יתום: וכתוצאה מכך תמנע, בדרך כלל, מחברת או חבר כנסת – אני מתייחס בעיקר לאנשי אופוזיציה, אבל הדבר נכון במידה רבה מאד גם לחברי קואליציה – האפשרות להביא לידי ביטוי את רצונם ואת דברם, בזמן קצר מאד.
רוני בר-און: אני שואל אותך, דני, ביושר: אנחנו לא עוצרים את העניין של הצירופים האלה.
דני יתום: אני יודע.
רוני בר-און: אני שואל אותך ביושר אם מראית עין לא חשובה פה, שב-no time אתה מייצר הצעת חוק פתאום, ואתה רוצה גם להצטרף.
רוני בר-און: המגבלה של עשרה ימים לא נותנת לזה איזשהו ריכוך, איזשהו הידור?
דני יתום: אני לא חושב.
דני יתום: אני לא חושב שזה נותן לזה איזשהו ריכוך והידור, ואם אנחנו צריכים לדון בכלל בדברים מן הסוג הזה, אז בהחלט יכול להיות שיש דברים אחרים שהזמן גרם להם והם לא פחות חשובים, אפילו יותר חשובים.
רוני בר-און: תעשה את זה מחר, בהצעה שלך, למשל.
דני יתום: בנושאים כאלה, שאין הכרח – זה לא דבר חיוני לשנות את התקנון.
דני יתום: הייתי אומר: בוא נותיר את הדברים כמו שהם.
רוני בר-און: חברת הכנסת גבריאלי, אחריה חבר הכנסת רשף חן.
ענבל גבריאלי: קודם כל, אני ארצה במשפט אחד להתייחס ולהעיר לגבי הדברים שאמר חבר הכנסת יתום – אני עדיין, גם אחרי שסיימת את דבריך, לא מוצאת פה עניין לקואליציה-אופוזיציה, כי אנחנו מדברים על הצעות חוק פרטיות, ופעם אתה יכול להגיש קודם ואני יכולה לבקש להצטרף, ופעם אחרת יכול לקרות ההפך.
ענבל גבריאלי: מקודם דיברנו על זה שעשרה ימים ושבוע לא מספיקים - - -
רוני בר-און: צריך לחדד את הנקודה של דני.
רוני בר-און: כללי המשחק פה שונים בין הקואליציה והאופוזיציה - - -
דני יתום: בדיוק.
רוני בר-און: רגע, רגע.
רוני בר-און: אני לא בטוח שאתה מכוון למה שאני מכוון.
רוני בר-און: כי מדובר במכסות, כאשר המכסה לא נספרת כאשר הממשלה מסכימה.
רוני בר-און: כשהממשלה מסכימה להצעת החוק שלך, זה לא על המכסה.
רוני בר-און: ויותר פעמים היא מסכימה להצעת חוק של הקואליציה מאשר של האופוזיציה.
דני יתום: לא קיבלנו את הדברים שלך, אבל הם דברים נכונים.
ענבל גבריאלי: אבל כשהממשלה לא מסכימה להצעת החוק שלי, היא לא תגיע בכלל למליאה.
ענבל גבריאלי: של דני – תגיע.
רוני בר-און: גם נכון.
ענבל גבריאלי: בכל מקרה, לאור העובדה שלגבי חובת הנחה של כל חוק מדובר בתקופה של 45 ימים, לטעמי – וודאי כמה מאלה שהתבטאו לא יסכימו אתי – השבועיים זה זמן לא פרופורציוני.
ענבל גבריאלי: לטעמי זה צריך להיות קצת יותר משבועיים.
ענבל גבריאלי: קודם אמרנו שבוע ועשרה ימים לא מספיק, אז עוד ארבעה ימים זה בסדר?
ענבל גבריאלי: אני חושבת שגם מהטעם הזה וגם מהטעם של איזון מול חובת ההנחה של 45 ימים, גם השבועיים האלה צריכים להיות קצת יותר.
רוני בר-און: רשף חן, בבקשה.
רשף חן: זה שצריך למנוע את ההעתקות, זה ברור.
רשף חן: סיפרו לי שהייתה פה חברת כנסת שזה היה אצלה לחם חוק.
רשף חן: אני לא בטוח שכאן אנחנו משיגים, באמת, את התוצאה.
רשף חן: כי מה בעצם קורה?
רשף חן: אם זו הצעת חוק של הקואליציה, שעולה עם תמיכת ממשלה, אז מה יקרה אם אנחנו לא נפעיל הצעת חוק זהה?
רשף חן: יעברו השבועיים, ואז מישהו יניח אותה ואז יצביעו עליה.
רשף חן: אז בעצם אנחנו עושים דיון כפול.
רשף חן: זה מצב שבו – כבר היו לנו מצבים כאלה.
רשף חן: זה מתעורר במצב שבו מובעת עמדת ממשלה נגד, ואז לא מצמידים – בעיקר חברי קואליציה לא מצמידים, ואז הממשלה ברגע האחרון משנה עמדה, ואז אנחנו צריכים לדון שבוע שבועיים אחרי זה ולהעביר את ההצעה.
רשף חן: זה מה שיקרה פה.
רשף חן: יחכו את השבועיים האלה ואז יעלו את זה, אז מה עשינו?
רשף חן: נדמה לי, שאם עושים את זה, צריך לעשות לזה סייג שאומר: אלא אם יש תמיכת ממשלה.
רשף חן: ואם אנחנו עושים את זה, אז בעצם ייתרנו כמעט את כל העניין, כי להצמיד את זה – אני לא מאמין שיש הרבה אנשים שמצמידים את זה כשהם יודעים שעמדת הממשלה היא נגד, וזה הולך ליפול.
רשף חן: כך שאני לא בטוח מה התועלת הגדולה בזה.
רשף חן: בכל מקרה, מה שאני מציע זה, שאם מעבירים את זה – ואין לי התנגדות עקרונית – לסייג את זה , אלא אם כן הממשלה מסכימה להצעת החוק.
רשף חן: אחרת מה?
רשף חן: אז זה יחכה שבועיים, ואז נעביר את זה ונקיים דיון עוד פעם?
רוני בר-און: בבקשה, חבר הכנסת אדלשטיין, אחריו חבר הכנסת הנדל.
יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב ראש, אני דווקא מרוצה מאד, ומצדד בהצעה ששמעתי.
יולי יואל אדלשטיין: לדעתי יש בה את האיזון הנכון בין – בואו נשים את הדברים על השולחן – המציאות הידועה, שבכל זאת הצעות חוק פרטיות של חברי קואליציה משום מה זוכות יותר פעמים בתמיכה בוועדת שרים לחקיקה, לבין הז'אנר שהזכרת ככה, כשבררת את המילים, של – גם אני בורר את המילים, אבל העברית שלי פחות משובחת משלך, אבל - - -
רוני בר-און: קופצים על העגלה.
יולי יואל אדלשטיין: הצעות חוק שצצות פתאום.
ראובן ריבלין: המילה בעברית, ששכחת, היא פלגיאט.
יולי יואל אדלשטיין: יושב ראש הוועדה אומר לנו לא להשתמש במילים לועזיות.
יולי יואל אדלשטיין: למרות שגדולי הז'אנר הזה אולי לא נמצאים אתנו כרגע בכנסת, אבל אני חושב שעדיין הכלל הזה צריך להתקיים, וכפי שאמרנו, צריך למצוא את האיזון הנכון בין אי יכולת של המנגנון להשאיר חבר כנסת מהאופוזיציה עם הצעה זהה מאחור ואחר כך , בנסיבות כאלה ואחרות, לומר – שמענו כבר גם את הציניות הזאת – הצעה כזו כבר קיימת.
יולי יואל אדלשטיין: למה צריך עוד אחת, לבין המצב שמישהו, כפי שהיטבת לתאר, יראה הצעה שעתידה לעבור לסדר היום, ומה לעשות – יעתיק אותה ויגיש אותה.
יולי יואל אדלשטיין: לכן אני חושב שהסינון הזה של שבועיים זה מהלך נכון.
צבי הנדל: אני רק שמונה שנים בכנסת, אבל אני בין הוותיקים פה.
צבי הנדל: ברמה של ותיקים אני אומר, שכל דבר שיקשה על הטרמפיסטים האלה – שבעיני, לא צריך – חבל על כל מילה – מאד מצדד, ואם אפשר לחשוב על עוד יותר – רווח נקי.
צבי הנדל: זה לא משחק ילדים.
צבי הנדל: זה לפעמים כמעט - - - לכן, כל דבר שייתן לזה קצת סייגים וקצת שיפוט – ואני עכשיו באופוזיציה, ויש לי הרושם שאני אהיה שם עוד תקופה מסוימת – ולמרות הכל אני אומר, שאם אנחנו צריכים להיות קצת בני אדם, ולא רק מחוקקים, זה חשוב מאד.
מיכאל גורלובסקי: אני רוצה לומר עוד שתי מילים.
מיכאל גורלובסקי: אני מסכים למה שאמר חברי, ויותר מכך.
מיכאל גורלובסקי: קורים בעניין הזה דברים מוזרים.
מיכאל גורלובסקי: אני לא בא בקריאת ביניים, אבל לי אישית יש מקרה, שאני הגשתי הצעת חוק, אחרי שבועיים הוגשה הצעת חוק זהה, והצעת החוק שלי אפילו לא הגיעה לדיון.
מיכאל גורלובסקי: הצביעו על הצעת החוק הזהה.
ענבל גבריאלי: כי היא הייתה, בטח, של חבר אופוזיציה.
מיכאל גורלובסקי: לא.
יולי יואל אדלשטיין: אני גם מוכן לנחש.
מיכאל גורלובסקי: לא צריך לנחש.
מיכאל גורלובסקי: אני חושב שבמקרה הזה זה בכלל דבר שאני לא מבין.
מיכאל גורלובסקי: יכול להיות שזו סתם טעות, אבל אין ספק שצריך לעשות סדר בדבר הזה.
מאיר פרוש: חוק ההאזנה שרוחמה אברהם הביאה, מי היה קודם?
רוני בר-און: מאיר, אתה חושב שנרדמנו בקיץ?
רוני בר-און: אנחנו לא יודעים שהשאלות שלך הן לא בשביל תשובות, הן בשביל שאלות?
מאיר פרוש: מה, אסור לשאול?
רוני בר-און: מותר.
רוני בר-און: אבל מה פתאום התחלת לחכות לתשובות?
רוני בר-און: פתאום הוא מחכה לתשובות.
רוני בר-און: .. כן, בבקשה, אדוני היושב ראש.
ראובן ריבלין: חבר הכנסת יתום, בעבר אפילו לא היו אנשים מעירים הערות לחברי כנסת אחרים, מהטעם שלא רצו לבייש את הכנסת.
ראובן ריבלין: בכגון שהוגשה הצעת חוק דומה על ידי שני חברי כנסת, מבלי ההתייחסות מתי זו תידון ומתי זו תידון.
ראובן ריבלין: עצם העובדה שחבר כנסת היה מעתיק מחבר כנסת אחר, היה דבר כל כך חמור, שאפילו לא היו מתלוננים עליו, לבל תבויש הכנסת.
ראובן ריבלין: אבל עם התקדמות הדורות, ועם התפתחות הטכניקה, עברה בושה מן העולם, והיום אנחנו חייבים להתייחס לדברים שהם לא מובנים מאליהם - - -
אחמד טיבי: טלפתיה.
ראובן ריבלין: ואם הם מובנים מאליהם, גם הם צריכים להיאמר כפי שאמרו.
צבי הנדל: זה לא מצחיק.
ראובן ריבלין: אני לא אומר את זה בצחוק, אני אומר זאת בכאב רב.
ראובן ריבלין: עכשיו, אני בהחלט רואה את הערתו של חבר הכנסת יתום כהערה חיונית וחשובה, שכן המערכת הקואליציונית, שיכולה להיות בהחלט דורסנית כלפי האופוזיציה, יכולה לנצל מצב שבו יגיעו לכלל דיון נושאים שרק הקואליציה חפצה ביקרם, או ביקרו של חבר כנסת כזה או אחר.
ראובן ריבלין: לכן, אנחנו ממשיכים לתמוך בהצמדה של הצעות חוק שהוגשו בצורה טבעית ובמהלך עניינים רגיל על ידי חברי כנסת, מתוך כוונה להעביר את הנושא שהם מעונינים בו.
ראובן ריבלין: ונאמר בבקשה, כפי שנוסחה על ידי המחלקה המשפטית, שמי שהגיש הצעת חוק שבועיים לפני העלאת הנושא על סדר יומה של הכנסת, יכול לצרף.
ראובן ריבלין: אבל צריך שיהיה מינימום של זמן, שיוכל להבחין בין חבר כנסת שכוונתו הייתה ראויה והוא רוצה לבוא ולומר: מדוע אני אקופח משום שאינני חבר קואליציה, או מדוע אני אקופח משום שאני חביב על שר זה או אחר, או חברי חביב, ואומרים: אפשר לצרף אותם, גם בגלל נוחיות הדיון, גם בגלל העובדה שאחרי 45 יום הוא בלאו הכי יוכל להעלות את זה.
ראובן ריבלין: אנחנו היום לא מתביישים מהמילה פלגיאט.
ראובן ריבלין: בזמנו, הוגשו שלוש הצעות חוק הקולנוע.
ראובן ריבלין: שלושתן נוסחו על ידי פורום הקולנוע של הבמאים, המפיקים, וקיבלו זאת שלושה חברי כנסת.
ראובן ריבלין: אני יודע שאני קיבלתי מהם כי לא ניסחתי זאת מעצמי.
ראובן ריבלין: יושב פה עוזרי הנאמן – אז עוזר לא היה מעמד כזה גבוה, כמו שהוא היום.
ראובן ריבלין: הוא היה עוזר פרלמנטרי רגיל – קיבלנו הצעת חוק, תיקנו אותה פה ושם.
ראובן ריבלין: אותה הצעת חוק נוסחה על ידי חבר הכנסת יהב בעצמו, אנחנו אבל מעולם לא קיבלנו את זה ממנו, או העתקנו את זה ממנו, אבל העובדה ששתי הצעות חוק – ולאחר מכן בהודעה מראש, חבר כנסת דדי צוקר, ביקש ממני להעתיק את הצעת החוק שלי על מנת להצטרף ליוזמה, ולהביא את סיעת מרץ שהייתה אז סיעה גדולה, לתוך אותה מערכת שתמכה בקולנוע בישראל, ונוצרו שלוש הצעות חוק.
ראובן ריבלין: הדבר הגיע למצב שבו פרץ ויכוח.
צבי הנדל: אפשר לעשות סרט על זה.
ראובן ריבלין: זה שווה סרט.
ראובן ריבלין: בלי כל ספק שוועדת האתיקה יכולה גם להתערב בעניין זה, אם וכאשר חבר כנסת נוהג שלא כראוי.
ראובן ריבלין: אבל האפשרות שחבר כנסת, ביום שני, בידיעה שחבר כנסת אחר עתיד להשמיע את הצעת החוק שלו, יכול להגיש הצעת חוק – אתם יודעים מה?
ראובן ריבלין: זה דבר שעושים אותו רק מהמקפצה.
ראובן ריבלין: ומהמקפצה לא עושים דברים, בדרך כלל – אם לא יודעים לקפוץ יפה, אז זה לא נעים לראות.
ראובן ריבלין: זה נעים לקופץ, זה לא נעים למשקיפים.
ראובן ריבלין: לכן אני מציע להתייחס להערתו של דני יתום ברצינות הרבה, שהיא נסמכת ומובהרת בצורה בהירה לחלוטין על ידי יושב ראש הוועדה.
ראובן ריבלין: אבל, לבוא ולבחון שאלה אחת:
ראובן ריבלין: האם ההגבלה של שבועיים היא לא הגבלה סבירה, שבאה לפחות לעשות סדר ולומר: חבר הכנסת הזה לא יוצר מצב שהוא עושה שימוש לרעה בהליכי הכנסת?
ראובן ריבלין: כי אם אדם יכול ביום שני להגיש הצעת חוק, מתוך ידיעה שביום רביעי היא עולה על סדר יום, זה דבר שהוא באמת יכול - - -
מאיר פרוש: המזכירות דורשת היום לפחות עשרה ימים.
מאיר פרוש: אם חבר כנסת רוצה להגיש הצעת חוק, הוא צריך להודיע מיום שני, עד יום רביעי - - -
ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרוש, המזכירות דורשת עשרה ימים.
ראובן ריבלין: יחד עם זאת הוועדה שלכם יכולה להחליט מה שהיא רוצה.
ראובן ריבלין: וככה היא עושה, שכן הלחצים הם לחצים קשים.
ראובן ריבלין: אני מציע שהוועדה תבוא ותקבע כללים שמהם היא לא סוטה.
ראובן ריבלין: שבועיים הוא הזמן המינימלי להפרדה ולהמתנה בין שני הדברים.
ראובן ריבלין: זאת דעתי, כמובן הוועדה היא המחליטה.
רוני בר-און: אריה, אתה עוד רוצה להוסיף, בבקשה?
אריה האן: רק מילה אחת.
אריה האן: אני לא חושב שיש הרבה להוסיף אחרי מה שאמרו יושב ראש הכנסת ויושב ראש הוועדה ,הם תיארו את המצב לאשורו.
אריה האן: אני רוצה רק להגיד במילה אחת איך התעוררנו לעניין.
אריה האן: לפי החלטת ועדת הכנסת, הסיעות מגישות לנו שבועיים קודם את ההצעות, על מנת שנוכל להעביר לממשלה והממשלה תיתן דעתה על ההצעות.
אריה האן: ההצעות של הסיעות לא מפורסמות שבועיים קודם.
אריה האן: אנחנו מפרסמים את סדר היום כבר ביום ראשון בצהרים.
אריה האן: וראו איזה פלא: כשאנחנו מודיעים ביום ראשון בצהרים על הצעות חוק בדיון מוקדם, שהיו מונחות על שולחן הכנסת חודשים רבים, פתאום ביום שני בצהרים מגיעות הצעות חוק דומות, וביום שלישי באים לוועדת הכנסת ומבקשים פטור מחובת הנחה.
אריה האן: זה מה שעורר אותנו, בגלל זה פנינו אל יושב ראש הכנסת, וכך התגלגל העניין.
אריה האן: תודה רבה.
רוני בר-און: לפני שנקבל את עמדת משרד המשפטים, באמת בהמשך לדברים שאמר יושב ראש הכנסת – אני, כמובן, לא אומר את הדברים לאוזניהם של חברי ועדת הכנסת, אבל כיוון שהישיבה הזאת בכל אופן מסוקרת, ואולי מישהו בכל אופן ירשום את זה, כדי להזכיר לחברי הכנסת האחרים: סעיף 134א(2) בתקנון הכנסת, שעניינו הדיון בהצעות חוק של חברי כנסת, קובע: "חבר הכנסת שהגיש הצעת חוק ביודעו כי הוגשה כבר באותו עניין הצעת חוק זהה או דומה בעיקרה, בין באותה כנסת ובין בכנסת קודמת, יציין עובדה זו בדברי הסבר להצעתו".
רוני בר-און: אני מודיע לכם שבמעט הפעמים שחברים באו להתייעץ אתי: מה עושים?
רוני בר-און: העתיקו לי את הצעת החוק, לא היו עשרה אחוז מהמקרים שבהם אנשים טרחו לציין את זה.
רוני בר-און: וזה ברור שזאת הייתה הצעת חוק מועתקת.
רוני בר-און: אפילו טעויות כתיב היו בהצעת החוק.
רוני בר-און: העתיקו על טעויות הכתיב בהצעת החוק.
רוני בר-און: מה שמזכיר את הסיפור של המורה שלי לערבית בתיכון, שהוא יושב, קורא שתי בחינות, אומר: זה לא יכול להיות.
רוני בר-און: זו אותה בחינה.
רוני בר-און: הוא לוקח את שתי הבחינות ומשווה, הוא מיד רואה מי יודע ומי לא יודע, הוא קורא: שאלה אחת, אותו דבר.
רוני בר-און: שאלה שניה, אותו דבר.
רוני בר-און: בשאלה שביעית, זה שידע כתב: לא הבנתי את השאלה.
רוני בר-און: זה שלא ידע כתב:
רוני בר-און: גם אני לא הבנתי את השאלה.
רוני בר-און: עורך דין דלית דרור, משרד המשפטים.
דלית דרור: אני לא נכנסת ליחסים בין חברי הכנסת ולהעתקות, אבל מבחינת היכולת של הממשלה לגבש עמדה, אני מודאגת מהביטוי: "דומה בעיקרה".
דלית דרור: אמנם הוא קיים גם בסעיף שהקראת זה עתה, וגם בסעיף 143ג, שעניינו חצי שנת צינון להעלות הצעה זהה או דומה בעיקרה, אבל שם אין את הבעיה של היכולת של הממשלה לגבש עמדה.
דלית דרור: אין לי בעיה עם שבועיים – בתנאי, כמובן, שמזכירות הכנסת כרגיל, מתואמת עם מזכירות הממשלה ואז היא יודעת, ומעלים את זה מחוץ לסדר היום של ועדת שרים לחקיקה, והממשלה יכולה להתייחס.
דלית דרור: אבל אם זה פחות משבועיים - - -
ראובן ריבלין: למה כל הצעת חוק ממשלתית – גבירתי ממשרד המשפטים, אני תמיד נוהג להעיר למשרד המשפטים מתוך הערכה – מדוע תמיד משרד המשפטים מבקש שחרור מחובת הנחה לחוקים שהוא מביא לכנסת?
דלית דרור: משרד המשפטים תמיד מבקש שחרור מחובת הנחה?
ראובן ריבלין: באמצעות הממשלה, כמובן, הוא לא עושה את זה בעצמו.
רשף חן: מפני שהוא כבר קרא את ההצעה.
דלית דרור: בקיצור, אין לי בעיה עם שבועיים.
דלית דרור: אבל אם הנוסח שמוצע כעת יאפשר פחות משבועיים, וה"דומה בעיקרה" יפורש כבא לענות על אותה בעיה – וזה באמת אותו נושא – אבל מסביר אותו באופן שונה, אז האופן השונה הזה יכולות להיות לו משמעויות - - -
רוני בר-און: אני סומך על משרד המשפטים-ועדת שרים לענייני חקיקה, שאם זה לא יהיה מספיק דומה, אתם תעירו את תשומת לבה של מזכירות הכנסת:
רוני בר-און: אנחנו לא עומדים בתנאי של השבועיים, כי ההצעה הזאת לא דומה בעיקרה.
רוני בר-און: אתם טועים.
דלית דרור: אבל איך אנחנו נדע, אם זה מצורף שלושה ימים לפני זה?
רוני בר-און: אה, הכל יהיה בסדר.
דלית דרור: שבועיים – אוקי, שיהיה "דומה בעיקרה".
דלית דרור: אבל אם זה פחות משבועיים, שיהיה "הצעה זהה".
רוני בר-און: דלית, תודה.
רוני בר-און: בבקשה, סגן מזכיר הכנסת.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: שתי הערות טכניות.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: האחת, ההצעה לסדר הנוספת תמיד תהיה מהמקום, או שהיא תקבל את אותו הזמן שמקבל המציע הרגיל?
רוני בר-און: תמיד תהיה מהמקום, שלוש דקות.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: יפה.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: דבר שני שכדאי לציין אותו במפורש הוא, שאם ההצעה הראשונה נמשכת, נמשכת גם זו שהוצמדה אליה.
רוני בר-און: אחרת למה טרחנו כולנו?
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: איך אמרת לי פעם?
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: כדאי לציין את הדברים הברורים מאליהם.
ארבל אסטרחן: השאלה היא למה לא לתת לו לנמק בצורה זהה מהבמה?
רוני בר-און: אנחנו לא נגמור.
רוני בר-און: יום רביעי.
רוני בר-און: שקט, חברים.
רוני בר-און: דוד, הנקודה ברורה.
רוני בר-און: שתי ההערות שמעיר דוד, אני מבקש לצרף אותן לעניין הזה.
רוני בר-און: למרות שזאת פרקטיקה, חשוב לצרף אותן לעניין הזה.
רוני בר-און: אומר דוד: ברגע שהמוביל משך את ההצעה, אומר: לא רוצה לקיים עליה דיון היום, כל הנסמכים יורדים יחד אתו.
רוני בר-און: פעם אחת.
רוני בר-און: פעם שניה – המוביל - - -
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: רגע.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אם זה בהסכמת ממשלה – זה מהמקום.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אבל אם זה לא בהסכמת ממשלה?
רוני בר-און: אם זה לא בהסכמת ממשלה, המציע מדבר עשר דקות, ואני מציע שהנסמכים ידברו מהמקום שלוש דקות.
אריה האן: מהמקום או מהדוכן?
צבי הנדל: וזה יהיה במכסה?
אריה האן: ברגע שזה מהדוכן, זה במכסה.
יולי יואל אדלשטיין: יש פה בעיה של מכסה, כי ברגע שהממשלה לא מסכימה, חבר הכנסת דני יתום, לצורכי העניין, מהאופוזיציה, מציע את ההצעה למכסה שלו - - -
רוני בר-און: אף אחד לא מכריח אותו.
רוני בר-און: אף אחד לא מכריח אותו להצטרף.
רוני בר-און: הוא רוצה את העשר דקות ולחכות חצי שנה – מאה אחוז.
רוני בר-און: שיחכה.
רוני בר-און: מסדרים לו "מבצע", מקצרים לו את הזמן, שיקצר בדיבורים.
ראובן ריבלין: שלוש דקות כן, אבל מהדוכן, אני ממליץ.
רוני בר-און: זה יהיה במכסה, וזה שלוש דקות מהדוכן.
רוני בר-און: חבר הכנסת יתום, שמענו את ההערה.
רוני בר-און: יש לך את זה כתוב, או שאנחנו מצביעים על זה ביום שני?
ארבל אסטרחן: אפשר להצביע על זה.
ארבל אסטרחן: אני אוסיף את זה שמי שנצמד ידבר שלוש דקות מהדוכן על חשבון המכסה.
ארבל אסטרחן: את הנושא שאם הראשון ירד מסדר היום - - -
דני יתום: אני מציע חמש דקות.
רוני בר-און: אי אפשר, דני, באמת.
דני יתום: מתחילים ולא מסיימים.
דני יתום: חמש דקות אני מציע.
ראובן ריבלין: שלוש דקות יספיקו.
ארבל אסטרחן: את הנושא שאם הצעה אחת ירדה מסדר היום אז גם האחרת יורדת – לא נראה לי שצריך להגיד את זה, כי זה נסמך למשהו שהוא כבר לא על סדר היום.
ארבל אסטרחן: דבר אחד שלא מופיע כאן ואולי רוצים להתייחס לזה – מתי חבר הכנסת צריך להגיש את הבקשה שלו.
אריה האן: שבועיים קודם.
רוני בר-און: אתה אומר שהצעת החוק מונחת שבועיים קודם.
רוני בר-און: אתה לא אומר שהוא דופק לך על הדלת שבועיים קודם.
רוני בר-און: מתי הוא דופק לך על הדלת.
אריה האן: שבועיים מינימום.
ארבל אסטרחן: אבל הוא לא יודע ש - - -
רוני בר-און: איך הוא ידע?
רוני בר-און: רק נביא כמוך יודע מה יהיה בעוד שבועיים בסדר היום.
רוני בר-און: איך אני יודע שהצעת החוק של פרוש תהיה בעוד שבועיים?
אריה האן: אנחנו מדברים על אותו דבר.
רוני בר-און: סליחה.
רוני בר-און: יש פה שני ענייני מועדים.
רוני בר-און: המועד הראשון הוא כמה זמן ה"פפיר", הנייר, שוכב במזכירות.
רוני בר-און: כמה זמן הצעת החוק מונחת.
רוני בר-און: על זה אנחנו אומרים שבועיים, כדי שזה לא יהיה "חאפ-לאפ" – ראה את זה, כתב הצעת חוק ונדחף.
רוני בר-און: שאלת הזמן השני, היא מתי נוקשים לך על הדלת, ואומרים לך: אריה, אני רוצה להצטרף לגורלובסקי.
רוני בר-און: עכשיו, פה אתה אומר שבועיים – אני לא יכול לדעת בעוד שבועיים שגורלובסקי על סדר היום.
אריה האן: אתה יכול להודיע לפי מכסת הסיעה.
אריה האן: זה לא שבועיים.
ראובן ריבלין: רוני צודק.
רוני בר-און: אני חוזר פעם אחרונה.
רוני בר-און: זה ניסיון אחרון שלי להסביר לך מה הבעייתיות בבעיה שאתה העלית על השולחן.
רוני בר-און: אחד, אנחנו אומרים: בן אדם לא יכול להצטרף, אלא אם הצעת החוק שלו מונחת שבועיים לפני הדיון, לפני יום הדיון שאליו הוא רוצה להצטרף.
רוני בר-און: לבקש את ההצטרפות פיסית.
רוני בר-און: אני אומר לך: ביום שני, עד ארבע אחר הצהרים.
אריה האן: אני אומר שהוא צריך לבקש פיסית, כפי שמבוקשות כל ההצעות.
אריה האן: יש תאריך - - -
רוני בר-און: הצעתך לא מתקבלת.
אריה האן: אתה לא חייב לקבל אותה.
רוני בר-און: אתה גם לא הבנת את הבעיה פה.
ארבל אסטרחן: אז מה אתה מציע?
רוני בר-און: אמרתי: עד יום שני, שעה 16:00.
רוני בר-און: הבן אדם בא ביום שני, רואה מה הצעות החוק שעולות ביום ראשון, מגלה את גורלובסקי, אומר: וואלה, יש לי הצעה דומה.
רוני בר-און: אריה, תצרף אותי.
רוני בר-און: אומר לו: תראה לי שאתה מונח שבועיים.