GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ארבל אסטרחן: מה המשמעות של הבעת אי-אמון?
ארבל אסטרחן: הממשלה מביעה עמדה מסוימת וחברי כנסת אומרים שמשום שזאת עמדת הממשלה הם לא מביעים בה אמון.
גדעון סער: מה קורה במקרה של הודעת ראש הממשלה לפי סעיף 42?
גדעון סער: איזו עמדה הממשלה הביעה לגביה?
גדעון סער: ומי מוסמך להביע את עמדת הממשלה?
ארבל אסטרחן: אם ראש הממשלה נמצא, שואלים את ראש הממשלה.
ארבל אסטרחן: הפרקטיקה היא ששואלים את נציגי הממשלה אם יש עמדת ממשלה – אם אין עמדה כתובה, כמו למשל בהצעת חוק.
ארבל אסטרחן: השאלה הזאת התעוררה בעבר, ולכן היא נכנסה ככוכבית לתקנון.
גדעון סער: אני מבקש לראות את התקנון.
ארבל אסטרחן: אני מפנה לעמ' 25.
ארבל אסטרחן: בכוכבית כתוב שבמאי 2000 החליטה ועדת הכנסת שכשהממשלה אינה נוקטת עמדה לא ניתן להציע אי-אמון בסעיף העומד על סדר היום.
ארבל אסטרחן: בעצם מהו אי-אמון?
ארבל אסטרחן: יש עמדה מסוימת של הממשלה, חברי הכנסת אומרים שהעמדה לא מקובלת עליהם ולכן הם רוצים שהממשלה תיפול, הם מביעים בה אי-אמון.
גדעון סער: כאן דובר על היכולת להביע אמון.
ארבל אסטרחן: בסעיף האמון אין כוכבית כזאת.
ארבל אסטרחן: אין הוראה כזאת שם.
ארבל אסטרחן: אגב, סעיף האמון היום לא מוביל להפלת הממשלה, כמו שהסברנו בישיבה הקודמת.
רוני בר-און: מה אתה רוצה שיהיה?
גדעון סער: קודם כול נאמר לי שלא ייגעו בסעיף 36א.
רוני בר-און: לא נגעו בו.
רוני בר-און: עשו בו התאמה.
גדעון סער: לא, אבל עשו התאמה, ואני צריך ללמוד אותה.
גדעון סער: אני לא יודע מה זה התאמה.
ארבל אסטרחן: זה קיים בכוכבית.
ארבל אסטרחן: אין לך בעיה עם פסקה ( 2), נכון?
ארבל אסטרחן: היא רק מפנה לפסקאות החדשות.
גדעון סער: אני יכול לדעת עם מה יש לי בעיה אחרי שאלמד את זה.
גדעון סער: בדיון הקודם נאמר שלא ייגעו בסעיף 36א.
רוני בר-און: למה אתה רואה עניין מהותי כאן?
גדעון סער: כי נגעו בו.
גדעון סער: יש תיקון של סעיף 36א.
גדעון סער: הסעיף מתוקן.
גדעון סער: אנחנו יכולים לשבת ולראות את זה, את המשמעויות.
גדעון סער: איפה העניין של "הממשלה הביעה עמדה"?
גדעון סער: באיזו כוכבית זה נמצא?
ארבל אסטרחן: בעמוד 25, בכוכבית 2(ב): "כאשר הממשלה אינה נוקטת עמדה לא ניתן להציע אי-אמון בסעיף העומד על סדר היום".
גדעון סער: אבל היכולת לבקש אמון היא לא רק תגובה לבקשת אי-אמון, זה גם יכול להיות עצמאי.
גדעון סער: לכן זה לא רלוונטי אם הממשלה הביעה עמדה בדיון או לא.
גדעון סער: זה יכול להיות נכון לעניין הצעת האי-אמון.
גדעון סער: לא לעניין הבקשה להביע אמון.
ארבל אסטרחן: נכון, זה לא מופיע היום.
גדעון סער: ועכשיו זה להכניס שעטנז במשהו שאולי הממשלה לא הביעה עמדה לגביו.
ארבל אסטרחן: אני מבינה.
ארבל אסטרחן: אתה רוצה רק שזה לא יחול על הצעות לסדר יום והצעות חוק בדיון מוקדם, כפי שקיים היום בכוכבית, לא להפנות להגדרת סעיף העומד על סדר היום.
ארבל אסטרחן: חבר הכנסת סער רוצה להוריד את ההפניה ולומר: "סעיף העומד על סדר היום למעט..."
גדעון סער: כן, כמו בכוכבית.
גדעון סער: להוריד את "כהגדרתו בסעיף 36ב" ולהעלות את הכוכבית.
רוני בר-און: איך זה ייראה?
רוני בר-און: איך ייראה סעיף קטן (1)?
ארבל אסטרחן: בסעיף קטן (א), בסופו יבוא: "הגדרה: 'סעיף העומד על סדר היום' – למעט הצעת חוק בדיון מוקדם והצעה לסדר היום".
גדעון סער: מה אומר הסעיף העוקב?
גדעון סער: סעיף (3)(2)?
ארבל אסטרחן: סעיף קטן (ב) הוא כזה: "הודיע ראש הממשלה כאמור" – כלומר שהוא מבקש אמון – "יחולו הוראות סעיף 36(ב1)-(ב3).
ארבל אסטרחן: זה זהה למה שהיום.
ארבל אסטרחן: הזזנו את כל הסעיפים.
רוני בר-און: הם זזו ל-(ז)-(ח).
רוני בר-און: זאת התאמה טכנית.
רוני בר-און: זה סעיף הצרכת מספרים.
ארבל אסטרחן: יש כאן תיקון אחד נוסף בעקבות הישיבה הקודמת, אני חושבת שבעקבות חבר הכנסת סער, בסעיף קטן 36(י), בעמ' 3.
ארבל אסטרחן: מה שנמחק זה מה שהיה בישיבה הקודמת.
ארבל אסטרחן: מה שהוסף זה מה שנמצא היום, בעקבות הדברים בישיבה הקודמת: "מכסת הזמן להנמקת הצעת אי-אמון – עשר דקות; סיעה שהגישה הצעה להבעת אמון" – זה צריך להיות אי-אמון – "לא תזכה…".
רוני בר-און: כלומר, אם ההצעה של הסיעה עומדת בפני עצמה, יש לה עשר דקות והיא לא משתתפת בדיון.
רוני בר-און: אבל אם מצרפים שלוש או ארבע הצעות, היא מציעה את ההצעה שלה וגם מקבלת את הזמן שלה, והיא גם משתתפת בדיון בשלוש ההצעות שהיא לא מחוברת אליהן.
גדעון סער: כלומר הסעיף רלוונטי רק אם יש הצעת אי-אמון אחת.
גדעון סער: זה נראה לי סביר.
רוני בר-און: בדיוק.
רוני בר-און: יש עוד הערות?
אחמד טיבי: אני מבקש לחזור על סעיף (י).
רוני בר-און: כן, הבנתי מאיפה תבוא הקפיצה.
רוני בר-און: לפי סעיף קטן (י) אם יש הצעה אחת, המציע מדבר ולסיעה אין זמן דיבור.
רוני בר-און: אם יש שלוש הצעות, כלומר אם הסיעה היא גם נהגת עצמאית וגם טרמפיסטית, היא מציעה בזמן שלה וגם זכאית לזמן דיבור בדיון המשולב, כביכול על ההצעות שהצטרפו לאותו דיון.
גדעון סער: שזה יהיה חמש דקות?
ארבל אסטרחן: אם כמה סיעות יצטרפו להצעה אחת, זה לא יקרה.
ארבל אסטרחן: כלומר אם זאת תהיה אותה הצעה.
גדעון סער: זה רק כשיש הצעת אי-אמון אחת.
רוני בר-און: אעשה לך את זה פרקטי: אם סיעת העבודה הגישה לבדה, המציע מדבר עשר דקות, ולסיעת עבודה אין זמן במסגרת הדיון.
רוני בר-און: אם הגישו את ההצעה סיעת העבודה, יהדות התורה ועם אחד – כל אחת תקבל עשר דקות משלה, ובגלל השתיים האחרות היא תשתתף בדיון המשולב.
רוני בר-און: אבל אם יהדות התורה והעבודה הגישו יחד את אותה הצעה, זאת הצעה אחת.
רוני בר-און: הם לא מקבלים זמן דיון משותף.
רוני בר-און: שניהם.
רונית: זה דופק אותנו.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: כלומר אם זה דופק מישהו אחר לא אכפת לך?
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: בגלל שזה דופק אתכם אכפת לך?
אחמד טיבי: מה צעקת?
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: לא צעקתי, נשאתי את קולי ברמה.
אחמד טיבי: גערת בה, מה זה לא צעקת.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: זאת גערה?
מאיר פרוש: אם איננו משנים מסדרי בראשית, בסדר.
מאיר פרוש: אבל אם מנסים לפגוע בנושא, בסעיף קטן (י), אני רוצה לראות הצעה איך אתם מצמצמים את זמנם של שרי הממשלה.
מאיר פרוש: היום על-פי התקנון השר ליברמן יכול לעלות על הדוכן בכל דקה שהוא רוצה, בעת הדיון, ולעשות מה שהוא רוצה.
מאיר פרוש: זה תקנון הכנסת – אני לא רוצה לומר עליו שהוא מקודש אבל אחרים יגידו עליו כך.
מאיר פרוש: שר יכול לקחת את רשות הדיבור בכל דקה, מתי שהוא רוצה.
מאיר פרוש: מול הפריווילגיה הזאת של השר היו לכל סיעה כמה דקות שנתנו לה.
מאיר פרוש: אם אתם פוגעים בזכות הדיבור של הסיעות בהצעת אי-אמון, אני רוצה לשמוע הצעה איך אתם מצמצמים את זמן השרים.
רוני בר-און: אני עונה לך.
רוני בר-און: קודם כול, כבר עשינו כבר את המהלך הזה, התחלנו אותו.
רוני בר-און: זה בעקבות מה שהיה – דיון לפי 40 חתימות.
רוני בר-און: היה ויכוח עם השר אולמרט אם הוא רשאי לעלות או לא.
רוני בר-און: קבענו תקנונית ששום שר לא משתתף במשחק הזה, שזה ראש הממשלה ותו לא.
רוני בר-און: הורדו את אבן הנגף.
רוני בר-און: בעניין הצעות האי-אמון, אני יכול לומר לך משהו על הישיבה שבה די התכעסת: קבענו שהממשלה תשיב במסגרת זמן של 20 דקות על חמש ההצעות האלה.
רוני בר-און: אם שר אחד רוצה להשיב לכל החמש, הוא ישיב במשך 20 דקות.
רוני בר-און: אם רוצים לעלות ארבעה שרים, כל אחד ישיב בחמש דקות.
רוני בר-און: היושב-ראש אמר שזה לא מחייב אותו כי הוא לא יכול לכפות על שרים מה שהוא רוצה לעשות.
רוני בר-און: היה דיון מפורש, אמרתי לו את זה במפורש, וחזרתי ואמרתי.
רוני בר-און: בסוף השר אולמרט עלה והתווכח אתו 40 דקות: כן תגיד, לא תגיד, הערבים כך, הערבים אחרת.
רוני בר-און: הוא קיבל חמש דקות אבל הוא הזמין את אולמרט, אמר לו מהבמה שיושב-ראש ועדת הכנסת קבע שהוא יכול לדבר חמש דקות, אך הוסיף: אני לא מגביל אותך בזמן.
רוני בר-און: אני מוכן לדון בהצעה הזאת, אני מבקש שתגיש הצעה מסודרת.
מאיר פרוש: אנחנו יוצאים לפגרה.
רוני בר-און: בפגרה ממילא לא יהיו דיונים.
יצחק הרצוג: …
גדעון סער: אתה לא מכיר את הנושא, תפסיק עם הסיסמאות של חלק מהמשחק הדמוקרטי.
יצחק הרצוג: צריך לאפשר לכל אחד לנאום.
גדעון סער: מי פוגע בזכות לנאום?
גדעון סער: אתה יודע על מה אתה מדבר בכלל?
יצחק הרצוג: למה אתה צועק, סליחה?
גדעון סער: אבל מה אתה בא ואומר "חלק מהמשחק הדמוקרטי".
גדעון סער: תכף אעמוד דום.
יצחק הרצוג: במקום לצעוק, תסביר.
גדעון סער: אבל תקשיב.
גדעון סער: תהיה חלק מדיון.
גדעון סער: הבנתי שקראו לך.
גדעון סער: בסדר, תקשיב, תשמע במה מדובר.
יצחק הרצוג: מה אתה בלחץ, אם קראו לי אל תהיה בלחץ.
רוני בר-און: בכלל העמדה שלכם בעניין הזה, אם יורשה לי להצטרף קצת, היא חוצפה שאין דוגמתה.
גדעון סער: לא מגיעים, שלוש פעמים דחיתי את ההצבעות.
רוני בר-און: אתם הולכים לטייל בשווקים בימי שישי, עושים פוליטיקה, במקום לעשות עבודה כאן.
גדעון סער: על מה אתם מדברים?
גדעון סער: אפשר להעביר את כל הסעיף, לדחות את ההצבעה, ולשנות אותו מאל"ף ועד תי"ו.
יצחק הרצוג: גדעון, אל תוציא הקריזות שלך על הבוקר.
גדעון סער: מה זה קשור, זה לא עניין של קריזות.
גדעון סער: תנהלו משחק הוגן.
רוני בר-און: חוצפנים כאלה.
גדעון סער: לא באתם לדבר, לא באתם לדיונים, פתאום התעוררתם.
יצחק הרצוג: פעם ראשונה שאני שומע.
גדעון סער: אז תשתתפו בדיונים.
יצחק הרצוג: בסדר, חבר אחד שלנו היה עם התקף לב.
רוני בר-און: הם עסוקים יותר מדי במשאים ומתנים להיכנס לממשלת האחדות.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: הכול סגור.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אתמול סגרו.
מאיר פרוש: אנחנו לא עסוקים במשא ומתן לגבי אחדות, ולא נקראנו לשום דיון.
מאיר פרוש: גדעון.
רוני בר-און: תאמין לי, אתה אוהב את זה בדיוק כמוני.
רוני בר-און: אתה לא יכול לעמוד ולהפריע.
רוני בר-און: אתה רוצה לשבת ולדבר, שב לדבר.
רוני בר-און: אתה מנהל פה דיון פתוח מאחורי הגב של כולם, בוג'י, בכל הכבוד לך.
רוני בר-און: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.
אחמד טיבי: אני מפנה את הדברים גם ליושב-ראש הוועדה וגם ליושב-ראש הקואליציה.
אחמד טיבי: כאשר שתי סיעות – למשל בדוגמה של יהדות התורה ומפלגת העבודה, מגישות את אותה הצעה – סיעה אחת מנמקת ושתי הסיעות לא משתתפות בדיון?
אחמד טיבי: זה מה שאמרת?
אחמד טיבי: אין ספק שזה יפגע.
מאיר פרוש: זאת לא דוגמה טובה.
מאיר פרוש: מפלגת העבודה יכולה להגיש לבד.
מאיר פרוש: צריך לקחת את יהדות התורה, שלא יכולה לבד.
מאיר פרוש: נניח שיהדות התורה ותע"ל-חדש מגישות.
רוני בר-און: תחליטו מי מנמק, ושניכם לא תשתתפו בדיון.
מאיר פרוש: מפלגת העבודה יכולה להגיש בזכות עצמה.
אחמד טיבי: אתה יודע מה זה גורם, חבר הכנסת פרוש?
אחמד טיבי: זה גורם לכך שסיעות, בעיקר סיעות קטנות, לא יוכלו להשתתף בהצעה אחת כדי להגיש הצעת אי-אמון שלא מן המניין.
אחמד טיבי: זאת המשמעות.
אחמד טיבי: אני מקווה שזאת לא המטרה שלך, גדעון.
גדעון סער: תאמין לי, את הנוסח הביאה הלשכה המשפטית.
גדעון סער: לא אמרתי כלום לגבי הנוסח, לא השתתפתי בניסוח ההצעה.
גדעון סער: אם ארצה לשנות משהו אשנה, תאמין לי.
אחמד טיבי: חבר הכנסת פרוש, הסיעה שמנמקת,
רוני בר-און: אני לא רוצה שיישמע כאילו זו יוזמה של הלשכה המשפטית.
רוני בר-און: הנושא הזה עלה בישיבה הקודמת.
רוני בר-און: מבחינתי, כולכם הייתם פה.
רוני בר-און: מי שלא היה פה עשה את זה על אחריותו בלבד.
אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, נקבע שאם מפלגת העבודה נימקה ויהדות התורה לא נימקה – יהדות התורה תשתתף בדיון.
אחמד טיבי: זה נראה לך?
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: זה נראה הגיוני.
רוני בר-און: זה לא נשמע הגיוני, אלה מכפלות של זמנים.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אחד ינמק ואחד ידבר.
אחמד טיבי: אחד מנמק, והסיעה האחרת מדברת.
אחמד טיבי: בכל זאת שוללים מסיעה אחת את זכות הדיבור.
יאיר פרץ: היום זה כך.
רוני בר-און: כלומר זמן הדיבור ילך לאיבוד רק לסיעה שמנמקת בפועל, גם אם מצטרפים אליה.
גדעון סער: הרי הם מציעים הצעות שונות.
רוני בר-און: אנחנו מדברים על הצעה אחת: בהצעת אי-אמון אחת של חמש סיעות, נניח, הסיעה שמנמקת לא משתתפת.
גדעון סער: מאה אחוז, מה רע בזה?
גדעון סער: זאת הצעתך?
גדעון סער: אני תומך בהצעה.
אבשלום וילן: נניח שמגישות ארבע סיעות: עבודה, מרצ, יהדות התורה, חד"ש.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: די, כל המוסיף גורע.
מאיר פרוש: נניח שחד"ש-תע"ל ומרצ מגישים הצעה.
מאיר פרוש: נניח שמרצ נימקה – אז חד"ש-תע"ל מדברת.
רוני בר-און: בואו נעשה סדר: בדיון משולב של כמה הצעות אי-אמון – בעצם ההצעה רצה והפתרון הזה, שאחמד ביקש ושמתגבש פה, נכון לשתי הטכניקות, לא צריך להפריד: בכל מקרה סיעה שמנמקת הצעה לסדר יום, אין לה זכות דיבור.
רוני בר-און: נקודה.
ארבל אסטרחן: ואם הדיון משולב במשהו שאינו אי-אמון, למשל הודעת ראש הממשלה?
רוני בר-און: אנחנו מדברים רק על אי-אמון.
ארבל אסטרחן: ואם הדיון משולב?
רוני בר-און: סביב זה אפשר להתאחד?
אבשלום וילן: אבל נוצר כאן מצב אבסורדי מבחינת חלוקת הזמן.
אבשלום וילן: נניח שמפלגה גדולה דיברה במשך עשר דקות – אחר כך היא לא יכולה לדבר בכלל.
רוני בר-און: נכון, נותנים למפלגה הקטנה לנמק, היא תקבל עשר דקות, וגם המפלגה הגדולה תקבל עשר דקות.
אבשלום וילן: הסיעה הגדולה לא תוכל לדבר בכלל.
אבשלום וילן: כל הקואליציה תוכל לדבר, גם הקטנות יוכלו לדבר, והיא לא תהיה במשחק.
רוני בר-און: חבר הכנסת טיבי, נניח שאתה הולך עם העבודה ויהדות התורה על הצעת אי-אמון.
רוני בר-און: בדרך כלל בדיון עצמו לעבודה יש עשר דקות, ולך יש שלוש דקות ולו יש שלוש דקות.
רוני בר-און: אתם תעשו שירקעס: אתה תנמק בעשר דקות, העבודה תקבל עשר דקות משלה והוא שלוש דקות.
רוני בר-און: קיבלתם 23 דקות במקום 16 דקות.
רוני בר-און: הבנת?
רוני בר-און: גדעון, אתה מבין את המניפולציה?
אחמד טיבי: אני שואל את חבר הכנסת וילן: אתה אתנו או נגדנו?
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אמרתי: כל המוסיף גורע.
רוני בר-און: נניח שפועלים בשיטה הזאת.
רוני בר-און: אתן לך את הסצנריו שהעבודה, הסיעה הערבית ויהדות התורה מגישות הצעה לאי-אמון.
רוני בר-און: אם העבודה מנמקת ולא משתתפת בדיון, כפי שצריך להיות, הזמן הוא עשר דקות של ההנמקה, שלוש דקות ועוד שלוש דקות.
רוני בר-און: יחד 16 דקות.
רוני בר-און: המניפולציה היא שנותנים לאחמד טיבי לנמק, הוא מקבל עשר דקות, העבודה מקבלת עשר דקות בדיון, וחבר הכנסת פרוש מקבל שלוש דקות.
אחמד טיבי: מפלגת העבודה לא תיתן לי בחיים.
רוני בר-און: אתם יכולים לתת לי לדבר?
רוני בר-און: מייד נשמע את הפתרון.
רוני בר-און: הגענו ל-23 דקות במקום 16 דקות.
רוני בר-און: מה הפתרון?
מאיר פרוש: יש לי פתרון.
מאיר פרוש: הדוגמה של מפלגת העבודה ויהדות התורה היא לא הדוגמה הנכונה.
מאיר פרוש: העבודה היא המפלגה הגדולה.
מאיר פרוש: אתה מדבר על מישהו שאין לו עשרה מנדטים, מפלגות קטנות שמתאחדות.
מאיר פרוש: נניח שחד"ש-תע"ל ומרצ התאחדו; מרצ נימקה, אין לה זכות דיבור, אבל לחד"ש-תע"ל יש זכות דיבור.
מאיר פרוש: אם יהדות התורה והמפד"ל – מה שיקרה בעוד חודש – מתאחדות יחד, יהיו 11 חברים.
מאיר פרוש: אחד ינמק, האחר יקבל זכות דיבור.
מאיר פרוש: זה לא המקרה של מפלגת העבודה.
מאיר פרוש: היא בזכות עצמה, היא יכולה להגיש אי-אמון בכל שבוע.
אחמד טיבי: מרצ יגישו את אותה הצעה.
רוני בר-און: אנחנו הולכים עם הפתרון הזה?
יצחק הרצוג: רגע, אני רוצה להבהיר מה זה אומר.
יצחק הרצוג: כי האופוזיציה הגדולה בכל זאת רוצה אפשרות להתבטא כאופוזיציה.
יצחק הרצוג: אם היא מגישה את ההצעה ונואמת,
רוני בר-און: אם היא מציעה, היא לא מקבלת זמן.
יצחק הרצוג: מה קורה אם הנואם לא ממצה את כל עשר הדקות?
רוני בר-און: מה זה "לא ממצה"?
רוני בר-און: אי-אפשר לנהל חשבון עובר ושב.
יצחק הרצוג: למה לא לאפשר לאופוזיציה להמשיך כמו שזה היום?
רוני בר-און: כי אנחנו לא רוצים.
רוני בר-און: זאת ההצעה.
רוני בר-און: לא רוצים, הסיבות האחרות כבר לא מעניינות.
רוני בר-און: אנחנו רוצים לתקן את המצב הזה.
יצחק הרצוג: בכל זאת אופוזיציה,
רוני בר-און: זה הדיון, היה כאן דיון במשך שלוש ישיבות, אני לא פותח אותו מחדש.
רוני בר-און: אמרת שאתה לא מבין, הסברתי לך.
רוני בר-און: עכשיו אתה שואל למה הולכים לכיוון הזה?
רוני בר-און: כי ככה אנחנו רוצים.
יצחק הרצוג: אני שואל.
רוני בר-און: אתה לא יכול, אתה לא תסחב.
יצחק הרצוג: שאלה, אני לא סוחב.
יצחק הרצוג: אם שתי מפלגות או שלוש מפלגות מגישות יחד?
רוני בר-און: זאת שמנמקת לא משתתפת בדיון.
יצחק הרצוג: האחרות יכולות?
אבשלום וילן: כמה מקבלת הקואליציה?
אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, אני כן הייתי בדיון הקודם.
רוני בר-און: אני לא יכול עם הרעש הזה.
רוני בר-און: כן, בבקשה.
אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, אני כן הייתי בדיון הקודם.
אבשלום וילן: הטענה המרכזית הייתה שדיון האי-אמון נמרח ונמרח בכל שבוע, ואז הוא חסר עניין.
אבשלום וילן: ניסינו לעשות אותו יעיל וקומפקטי יותר, בלי לפגוע בזכויות היסוד שבכל שבוע יהיה אפשר להגיש הצעת אי-אמון.
אבשלום וילן: תמכתי בשיטה הזאת, ואני תומך בה גם עכשיו, אבל נוצר כאן מצב הפוך: את עיקר הזמן, כך על פי החלטתנו, תבזבז הקואליציה דווקא.
רוני בר-און: למה הקואליציה תבזבז את הזמן?
רוני בר-און: היא תשמח שלא יהיה בזבוז זמן.
רוני בר-און: היא תגיד תודה בכל שבוע אם לא יהיו הצעות אי-אמון.
אבשלום וילן: אמרת שהבעיה באי-אמון היא שבכל יום שני העניין תופס שלוש שעות מהדיון, והדיונים נמרחים ומאבדים את כל טעמם הפוליטי.
אבשלום וילן: אבל אמרנו שזהו הנשק של היחיד של האופוזיציה, אי-אפשר לקחת אותו.
אבשלום וילן: אמרנו שמי שמנמק לא משתתף בדיון, אבל מבחינת הזמן יש כעת חלוקה מאוד לא סימטרית.
אבשלום וילן: אני מציע שנראה איך מאזנים את זה, כך שגם הקואליציה מורידה זמן.
רוני בר-און: תגיש הצעה, נתקן בהקדם.
רוני בר-און: אי-אפשר לעשות זאת עכשיו.
רוני בר-און: הדיון הזה הלך קצת יותר מדי רחוק.
רוני בר-און: אתם מנסים לסחוב את ההצבעה.
רוני בר-און: אנחנו מקיימים הצבעה.
רוני בר-און: תצביעו נגד התיקון, תפילו אותו.
רוני בר-און: זה הדיון הרביעי בעניין הזה, כל הדברים האלה עלו ונידונו ונטחנו עד דק.
רוני בר-און: לא אתן לעשות פיליבסטר בעניין הזה.
רוני בר-און: תפילו, בסדר.
מאיר פרוש: למה אין היגיון?
מאיר פרוש: אנחנו הולכים עכשיו לפגרה.
רוני בר-און: לא אפתח זאת שוב.
רוני בר-און: לא אקיים על זה דיונים בפגרה.
מאיר פרוש: למה אין היגיון?…
רוני בר-און: שקט.
רוני בר-און: אי-אפשר לקיים את הדיונים בדלת.
אבשלום וילן: שיוריד מהקואליציה.
יצחק הרצוג: תוריד גם מהקואליציה.
אבשלום וילן: אתה רוצה לייעל.
אבשלום וילן: אני הצעתי עשר דקות ושהם לא ידברו – אני מזכיר לך.
אבשלום וילן: תוריד גם מהקואליציה.
יצחק הרצוג: השר משיב, נכון?
רוני בר-און: סליחה, שמעתי אתכם.
רוני בר-און: הנה הפתרון: אנחנו נצביע.
רוני בר-און: אם העניין נופל, והרי אתם שמחים ממילא.
רוני בר-און: אם העניין הזה עובר, זה מונח על שולחן הכנסת, תגישו את ההשגות שלכם ונדון בהן.
רוני בר-און: אני לא דוחה את ההצבעה היום.
יצחק הרצוג: שמע, אתה ראש ועדת הכנסת, בכל זאת אתה אמון על כולנו.
רוני בר-און: מוסר אני מקבל בין 16:00 ל-17:00.
רוני בר-און: בבוקר זה כבד עלי.
יצחק הרצוג: רוני, למה לא הגשת תיקון?
רוני בר-און: תודה, שמעתי אותך.
יצחק הרצוג: אם השר מנמק, תוריד לליכוד, מה קרה, רק להוריד לעבודה?
רוני בר-און: שמעתי.
יצחק הרצוג: תוריד גם לקואליציה.
גדעון סער: מה להוריד?
אבשלום וילן: תוריד זמן דיבור.
רוני בר-און: חבר הכנסת וילן, אתה לא מצפה שאקרא לך לסדר.
רוני בר-און: זה לא מתאים.
מאיר פרוש: השר יכול לדבר מתי שהוא רוצה.
אבשלום וילן: הקוזק הנגזל, באמת.
גדעון סער: אדוני היושב-ראש, אתה עומד על הנוסח כפי שהוא פה?
גדעון סער: אז בסדר.
יצחק הרצוג: הוא מוכן להוריד את הסיפה.
גדעון סער: זה יהיה לכם גרוע יותר.
רוני בר-און: חבר הכנסת הרצוג, אתה לא רוצה להכריח אותי לקרוא לך לסדר.
אבשלום וילן: גדעון, אחרי שתעבור פעם אחת סיבוב אופוזיציה תבין שבכוח זה לא עובד.
גדעון סער: זה לא בכוח, זאת הצעה של הלשכה המשפטית.
גדעון סער: בכל הכבוד.
אבשלום וילן: אני הצעתי אותה, מה אתה מדבר על הלשכה המשפטית?
גדעון סער: … וזה מה שאמרו.
אבשלום וילן: אני הצעתי את ההצעה הזאת בישיבה הקודמת.
גדעון סער: אז אני הולך על ההצעה שלך, מה אתה רוצה?
אבשלום וילן: תוריד משהו כדי לצמצם.
גדעון סער: עכשיו עושים שיפור עמדות.
יצחק הרצוג: זה לא של הלשכה המשפטית.
רוני בר-און: אל תבלבל את המוח, אין לך מושג על מה אתה מדבר.
יצחק הרצוג: אפשר לשמוע את הלשכה המשפטית?
רוני בר-און: לא, אי-אפשר.
רוני בר-און: כי אני לא רוצה.
רוני בר-און: הלשכה המשפטית דיברה כאן ארבע ישיבות.
יצחק הרצוג: אבל הם לא אמרו,
רוני בר-און: חבר הכנסת הרצוג, אנחנו עוברים להצבעה.
יצחק הרצוג: זה לא הוגן מה שאתם מביאים פה.
יצחק הרצוג: זה לא הוגן.
רוני בר-און: תודה רבה, שמעתי, לא הבטחתי לך שום הגינות.
רוני בר-און: ההתייחסות שלך הוגנת, שאתה מנסה לסחוב את זה בכוח?
יצחק הרצוג: אני לא מנסה לסחוב.
רוני בר-און: חבר הכנסת הרצוג, אני מבקש ממך להפסיק להפריע.
רוני בר-און: אני אוציא אותך.
רוני בר-און: התיקון בעקבות העובדה שקיבלנו את ההערה של חבר הכנסת וילן הוא זה: מכסת הזמן להנמקת הצעה להבעת אי-אמון בממשלה – עשר דקות.
רוני בר-און: סיעה שחברה מטעמה נימק את ההצעה לא תזכה בזמן דיבור בדיון הסיעתי, אלא אם כן הדיון הסיעתי משולב עם הצעה נוספת להבעת אי-אמון בממשלה או אם נושא שאינו הצעה להביע אי-אמון.
רוני בר-און: אני עובר להצבעה.
רוני בר-און: אני מזכיר לכם עוד פעם, זה לא מעשה עשוי.
רוני בר-און: הנושא יונח על שולחן הכנסת.
רוני בר-און: אתם תוכלו להגיש את ההשגות שלכם מתי שאתם רוצים, ואז נראה איפה אנחנו עומדים.
רוני בר-און: מי בעד הצעת הלשכה המשפטית?
מאיר פרוש: זה לא של הלשכה המשפטית.
מאיר פרוש: היא מהנהנת בראש שזאת לא ההצעה שלה.
רוני בר-און: סליחה, זאת הצעה שלה.
מאיר פרוש: היא אומרת לא.
מאיר פרוש: היא עושה "לא", היא לא מדברת.
רוני בר-און: חבר הכנסת פרוש, אנחנו באמצע ההצבעה.
מאיר פרוש: זה שקר.
מאיר פרוש: שקר.
רוני בר-און: חבר הכנסת פרוש, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
רוני בר-און: נא למנות.
אבשלום וילן: אחמד, אמרנו שאנחנו נמנעים.
אחמד טיבי: לא, אני נגד.
רוני בר-און: קיבלנו את התיקון שלך ואתה נגד.
אחמד טיבי: נגד הקונספציה.
אחמד טיבי: ה צ ב ע ה בעד – 11 נגד – 7 נמנעים – 1
רוני בר-און: אני קובע שברוב של 11 חברים נגד שבעה ההצעה עברה.
רוני בר-און: היא תונח על שולחן הכנסת.
יצחק הרצוג: רוויזיה.
רוני בר-און: בבקשה, רוויזיה שתי דקות.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: הם קיבלו את ההצעה שלנו, חבר הכנסת טיבי.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: זה הגון, זה ישר.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: רק משום שאנחנו אופוזיציה?
אחמד טיבי: … עשר דקות.
מאיר פרוש: דוד, הקואליציה לא צריכה לקבל את הזמן שלה.
מאיר פרוש: הממשלה לא צריכה לקבל את כל הזמן הנוסף.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: ההצעה שלו היא מטבעה כך.
רוני בר-און: אני דוחה את ההצבעה בשבילם, והם מנסים לעשות פיליבסטר.
רוני בר-און: טוב, זמן הרוויזיה תם.
רוני בר-און: ה צ ב ע ה נגד – רוב
אברהם הירשזון: אני קובע שברוב דעות אין רוויזיה.
אברהם הירשזון: השגות להצעה לתיקון סעיף 41 לתקנון הכנסת בנושא השאילתות
רוני בר-און: הנושא הבא שעל סדר היום הוא ההשגה לעניין ההצעה שהנחנו לתיקון סעיף 41 לתקנון הכנסת בנושא השאילתות.
רוני בר-און: הנחנו על שולחן הכנסת הצעה לתיקון סעיף 41 לתקנון הכנסת, שהייתה בעקבות יוזמה של חבר הכנסת פרופ' אלדד, שמחה וקבל על כך שהשאילתות שלו עוברות שיפוצים – קוסמטיים, נגיד?
רוני בר-און: לא נגיד קוסמטיים – מהותיים.
אחמד טיבי: קונספטואליים.
אריה אלדד: רה-קונסטרוקטיביים.
רוני בר-און: אני קורא את ההצעה.
רוני בר-און: אתה מבקש להסתייג מההצעה.
רוני בר-און: מה ההסתייגות?
אריה אלדד: נדמה לי שלא מקובל שמי שמחליט הוא גם מי שדן בערעור ומחליט בו.
אריה אלדד: אם מחליטים שיש טעם בערעור, צריך אינסטנציה אחרת לערעור.
רוני בר-און: זה עיקרון מובנה במשפט המנהלי, נכון חבר הכנסת סער?
גדעון סער: אני חושב שכן, אם הצלחתי לעקוב.
גדעון סער: אם אתה אומר, זה על דעתי.
רוני בר-און: אין ערכאה מחליטה שומעת ערעור על עצמה.
אריה אלדד: כתבתי משהו בשאילתא,
גדעון סער: הייתי בדיון הזה.
רוני בר-און: אריה, זה מזכיר את המערכון של הגשש "ישראבלוף".
רוני בר-און: זה ב"כאילו".
רוני בר-און: ההחלטה הראשונה היא לא באמת החלטה של היושב-ראש, היא אפילו לא של המזכיר; היא החלטה של הגברת במזכירות שמבינה בדברים האלה.
רוני בר-און: אבל אי-אפשר לכתוב בתקנון שגברת במזכירות שמבינה בדברים האלה עושה תיקונים קוסמטיים.
גדעון סער: ההסתייגות שלך היא להחלטה שלנו?
רוני בר-און: אני לא יכול לעשות צחוק מעצמי.
רוני בר-און: בעוד 1,000 שנה יעשו מחקר וישאלו איך עשינו את זה.
גדעון סער: חבר הכנסת אלדד, ברור לך שלא נוכל לתמוך בפגיעה ביושב-ראש הבית.
דלית דרור: אפשר לא להשתמש במילה "ערעור", אפשר לכתוב דיון חוזר, שיקול חוזר.
דלית דרור: לא מערערים על אותו פורום.
רוני בר-און: אז שימוע?
דלית דרור: בקשה לדיון מחודש.
דלית דרור: בקשה לשקילה.
רוני בר-און: חסר משהו לחברים: כתוב שהיושב-ראש מחליט והיושב-ראש שומע את הערעור – אבל אנחנו יודעים מאריה האן שזה "ישראבלוף", כי היושב-ראש לא באמת שומע את האינסטנציה הראשונה.
רוני בר-און: אפילו לא אריה האן עושה את התיקון הראשון, אלא מזכירה במזכירות.
אריה האן: אני עובר בסוף.
אריה האן: הערעור הוא בעצם עלי, בצד הפרקטי.
אריה האן: אני עושה את התיקון.
מאיר פרוש: אריה, חיפשת מישהו שתוכל להגיד לו למה מצנזרים אותך.
גדעון סער: בואו ננסה את ההחלטה שקיבלנו.
גדעון סער: אם החששות יהיו מוצדקים,
רוני בר-און: אבל זה נייר שלא יכול לצאת מתחת ידינו.
ארבל אסטרחן: אולי נבקש מיושב-ראש הכנסת לשקול מחדש את ההחלטה?
רוני בר-און: אני מציע את השינוי הבא, ואז נתחמק מהערעור: "שינה יושב-ראש הכנסת את נוסח השאילתא יודיע על כך לחבר הכנסת, וחבר הכנסת רשאי לבקש מהיושב-ראש לשקול מחדש את החלטתו".
רוני בר-און: זה אותו דבר, אבל זה לא ערעור.
ארבל אסטרחן: וכך אתה מפנה את תשומת לבו לכך שכשמורידים לך את המירכאות זה לא בסדר.
אריה אלדד: נדמה לי שהרבה פעמים יושב-ראש הכנסת, מתוך יחסי עבודה תקינים עם הצוות שלו, מקבל את התיקון באופן אוטומטי.
אריה אלדד: לא הייתי מגיע הנה על משהו מופשט אילולא ניתן גיבוי למשהו שהיה לחלוטין לא מהותי, לא תוקפני.
רוני בר-און: אנחנו נחליט שהמזכירה הבכירה, במקום שנקרא לה יושב-ראש הכנסת בערכאה הראשונה, נקרא לה נשיאות הכנסת.
רוני בר-און: "נשיאות הכנסת רשאית לנסח…" ותעשו שם מה שאתם רוצים.
גדעון סער: הנשיאות לא תעסוק בזה, זה לא הפורום לעסוק בניסוח של שאילתות.
רוני בר-און: גם לא יושב-ראש הכנסת.
גדעון סער: בערעור כן.
רוני בר-און: נכון, לכן אני מציע לקרוא לערכאה הראשונה "נשיאות".
רוני בר-און: ואז היושב-ראש יכול לשבת בערעור על הנשיאות.
רוני בר-און: אני לא יכול לחיות עם שתי ערכאות של היושב-ראש.
רוני בר-און: נמצא שם לערכאה הראשונה.
גדעון סער: אז שיהיה שיקול מחדש.
דלית דרור: לשקול מחדש.
רוני בר-און: הוא לא מעוניין בשיקול מחדש.
אריה אלדד: אני רוצה לערער.
אריה האן: גם נשיאות זה "ישראבלוף", הם לא ישבו.
רוני בר-און: מי מקבל את ההחלטה בסוף הדרך?
אריה האן: בסוף הדרך אני מקבל את החומר מהמזכירה, ואני עובר וחותם בראשי תיבות.
רוני בר-און: אז אפשר לכתוב: "מזכיר הכנסת רשאי לשנות את נוסח השאילתות" ואז הערעור יהיה אצל היושב-ראש.
ארבל אסטרחן: היום הסמכות היא של היושב-ראש.
רוני בר-און: אבל את יודעת שהוא לא עושה את זה.
אריה האן: מדובר באלפי שאילתות.
רוני בר-און: כתוב שהיועץ המשפטי לממשלה מחליט בבקשות לעיכוב הליכים.
רוני בר-און: אבל הוא לא רואה את אפס קצה של הערימה.
ארבל אסטרחן: אז מה, לכתוב שהמתמחה של העוזר עושה את זה?
אריה אלדד: גם יושב-ראש הכנסת אמר שהמירכאות – זה מקובל עליו.
רוני בר-און: אריה, "לבקש עיון מחדש בהחלטתו" – זה נשמע יותר הגיוני.
רוני בר-און: נכתוב: "רשאי לבקש מהיושב-ראש לשוב ולעיין בהחלטתו".
אריה אלדד: זה נכון בכל מקרה.
אריה אלדד: כל רשות שהחליטה, גם ראש הממשלה – רשאי אזרח לפנות לראש הממשלה ולבקש ממנו לדון מחדש.
רוני בר-און: אתה צודק שזה לא יכול להיות בערעור, אז בוא נרכך את זה ונעבוד עם זה.
רוני בר-און: נראה איך זה עובד.
רוני בר-און: הרי אתה רוצה פתרון, אתה לא רוצה לא מעשה חקיקה דרמטי.
אריה אלדד: אני לא רוצה שום מעשה חקיקה דרמטי.
אריה אלדד: אני רוצה שעל שאילתות לא תוטל צנזורה.
רוני בר-און: אבל לא קיבלנו את עמדתך.
רוני בר-און: כלומר, הפרקטיקה לא חיה בשלום עם עמדתך.
רוני בר-און: אי-אפשר להרשות שכל מה שאתה כותב כשאילתא יטוס מהמערכת כשאילתא.
רוני בר-און: זה צריך לעבור צנזור עדין.
רוני בר-און: נתנו לך מנגנון לעיון מחדש.
רוני בר-און: אריה, אני מציע אפוא לקבל את ההסתייגות שלך.
רוני בר-און: תסכים אתי.