GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני בר-און: שחוק, שחוק.
גדעון סער: אז שחקת אותו.
גדעון סער: הרגת את עצמך כאופוזיציה.
גדעון סער: מאחר שהחיים הם מעגליים, גם אני אגיע פעם לאופוזיציה, אבל אני אומר את זה באמת מתוך ראייה למוסד עצמו.
מאיר פרוש: גם את האמירה הזאת שאתה עכשיו אומר, שתגיע פעם לאופוזיציה, לא היית אומר אותה לפני חצי שנה.
מאיר פרוש: זו ההתגבשות של האופוזיציה.
מאיר פרוש: זו ההתגבשות שמאפשרת לך לומר את האמירה הזאת.
מאיר פרוש: לא היית אומר את זה אחרת.
גדעון סער: לא חושב שהאופוזיציה הגיעה לשום הישג.
גדעון סער: במקסימום ראש הממשלה לקח על עצמו דבר שהוא לא חייב היה לעשות - - -
מאיר פרוש: מה ברק עשה?
מאיר פרוש: ברק היה יכול להיות עשרים שנה ראש הממשלה.
מאיר פרוש: ברק לקח על עצמו, ונפל.
גדעון סער: אתה יודע מה, אתה רוצה שתהיה הבהרה, שזה לא יהיה בקדנציה הבאה?
גדעון סער: אני אומר את זה מכיוון שכל אחד מאתנו, אם הוא הולך לטווח ארוך לפוליטיקה, הוא יהיה גם באופוזיציה וגם בשלטון, אלא אם כן הוא באמת ממפלגות שוליים.
גדעון סער: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו: יש כמה נקודות שכן צריך לטפל בהן במסגרת תיקונים טכניים.
גדעון סער: נקודה אחת היא - - -
רוני בר-און: אולי תיתן רק את העניין העקרוני?
גדעון סער: הנקודה אחת שאבו וילן ציין – בלתי סביר שסיעה שמנמקת ויש לה זמן – אולי צריך לקצר אותו, דרך אגב.
גדעון סער: זה בוודאי לא קדוש.
גדעון סער: שיש לה עשר דקות, ואחרי זה יהיה לה עוד זמן דיבור ומפלגות הרבה יותר גדולות לא יוכלו לבטא את דעתן במסגרת הדיון.
גדעון סער: זה אי שוויון אחד.
גדעון סער: שתיים, צריך למנוע את המצב שבו סיעות שמוטלת עליהן מגבלה מפורשת בתקנון, של שלוש הצעות במושב, מתחברות.
גדעון סער: זה לא מוזכר בתקנון.
רוני בר-און: פרשנות יושב ראש.
גדעון סער: פרשנות?
גדעון סער: בוא נמנע את הפרשנות.
גדעון סער: את זה אני רוצה לתקן.
רוני בר-און: יולי אדלשטיין, בבקשה.
מאיר פרוש: מה תרוויח, גדעון?
מאיר פרוש: עשר דקות?
גדעון סער: זה לא עניין של עשר דקות.
מאיר פרוש: הגדולות יגישו בין כה וכה.
מאיר פרוש: ה-14 יגישו, ה-11 יגישו.
רוני בר-און: זה שאתה לא נותן להם זכות דיבור אם הם מציעים, בדיון, הם לא יצטרפו.
גדעון סער: אז בוא נפתור את זה בדרך הזאת.
רוני בר-און: הם לא יצטרפו, כי הם ירצו לשמור על הזכויות - - -
גדעון סער: לא, אבל גם הם רוצים להציע אי אמון.
גדעון סער: למשל - - -
רוני בר-און: אז יש להם שלוש פעמים במושב.
גדעון סער: מה, הם לא רוצים על דברי סגן השר זאב בוים, הם לא רוצים - - -
אבשלום וילן: על זה אתם צריכים להגיש.
אבשלום וילן: לא אנחנו.
אבשלום וילן: אתם.
יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב ראש, הנחת היסוד שלי היא שאני מביע גם איזשהו חוסר שביעות רצון מן המצב הנוכחי.
יולי יואל אדלשטיין: השאלה היא – ואני חושב שאנחנו צריכים להגדיר אותה לפני שאנחנו מתקנים משהו בתקנות – בעצם מה הבעיה.
יולי יואל אדלשטיין: מה מפריע לנו.
יולי יואל אדלשטיין: יש כאן שתי דרכים – והדוברים הקודמים התייחסו לשתיהן, אבל ללא סדר מחייב – יש שתי דרכים לראות את הבעיה.
יולי יואל אדלשטיין: אחת, אתה כבר פתחת ואמרת, משהו בסגנון של להחזיר עטרה ליושנה.
יולי יואל אדלשטיין: כלומר, שמוסד האי אמון יהיה - - - כלומר, להחזיר איזשהי יראת כבוד למוסד של האי אמון, ויש דרכים לעשות את זה, ואני מסכים עם מה שאמרת שהשינוי יכול להיות רק בהסכמה, עד כמה שאפשר, בין קואליציה לאופוזיציה, בכל זאת זה באמת בנפשה של האופוזיציה, ולא עלינו להציע את השינוי ללא הסכמה.
יולי יואל אדלשטיין: הדרך השניה – והיא לא רק שונה, היא סותרת את הדרך הראשונה – זה כל מיני תיקונים טכניים שהציעו כאן.
יולי יואל אדלשטיין: כלומר: אתה אומר, נגזל זמן ביום שני, מדברים שלוש שעות על כל נושא, כבר לא זוכרים על מה היה אי אמון, וכל מיני דברים כאלה – אז אתה מקצר את הזמן, אתה מונע מסיעות להשתתף בדיון, וזה סותר.
יולי יואל אדלשטיין: כלומר: אתה עוד יותר מוזיל את המוסד של האי אמון.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא פוסל את הדרך השנייה, רק שאנחנו צריכים עם עיניים פקוחות להבין, שאם אנחנו נוקטים בצעדים טכניים מסוג זה, אנחנו עוד יותר מורידים את האי אמון.
רוני בר-און: יולי, אני לא מכריח אף אחד להגיש.
רוני בר-און: מי שקובע את זילות המהלך, זה זה שעושה בו שימוש.
רוני בר-און: אם בן אדם אומר: אני אתייחס למוסד האי אמון, להצבעת אי אמון – אני לא רוצה להגיד את המילה חרדת קודש, זה לא מתאים – רק ברצינות הראויה, באמת כנשק, שאני רוצה שיבדילו שהוא באמת נשק, זה מי שבוחר להגיש אותו.
רוני בר-און: כן, או לא.
רוני בר-און: לא אני.
יולי יואל אדלשטיין: לא אמרתי שאתה או מישהו שמציע את ההצעות האלה פוגע במוסד האי אמון, אבל אני אומר:
יולי יואל אדלשטיין: אם התקנון יגיד: לא ינמק חבר כנסת את הצעת האי אמון מעל שלוש דקות, לא ישתתפו סיעות שהגישו בדיון – ברור שהמוסד הזה עוד יותר נדחק לשוליים.
יולי יואל אדלשטיין: זאת נקודה שצריכה להיות ברורה.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא אומר שהיא פסולה, רק היא צריכה להיות ברורה.
יולי יואל אדלשטיין: ואתה צודק שאם רוצים להוזיל, אז יכול להיות שאנחנו רק צריכים להוסיף להוזלה הזאת.
יולי יואל אדלשטיין: אבל, אם אתם שואלים מה עמדתי, בלי להיות פרשן ורק לנתח את המצב, אני חושב שצריך לעשות ניסיון, ניסיון רציני – ואני כן זוכר, הייתי, גם בקואליציה וגם באופוזיציה.
יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר את כל התהליך שמתאר כאן מאיר.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהניסיון הרציני צריך להיות איך להחזיר את המוסד הזה של אי אמון לאיזושהי נקודה קצת יותר גבוהה מאיפה שהוא נמצא היום.
רוני בר-און: השאלה אם אנחנו יכולים להתכנס סביב ההצעה הפרקטית הזאת, שסיעה שהציעה לא תקבל זכות דיבור גם במהלך הדיון.
אבשלום וילן: אל"ף, העבודה לא פה.
אבשלום וילן: בי"ת, צריכים להביא הצעה שלמה.
אבשלום וילן: כי אם רוצים, נניח, מה שגדעון אמר – שהדיון יהיה מארבע עד שש, לא יעבור את שש.
אבשלום וילן: אתה צריך לקבוע - - -
רוני בר-און: איך נעשה ארבע עד שש?
רוני בר-און: ניסיתי לעשות הפעם ארבע עד חמש וחצי - - -
אבשלום וילן: לא, אם אתה אומר: מי שמדבר לא מנמק, וגם לסיעות האחרות אתה מקצץ, אתה נותן לכל סיעה שלוש דקות או חמש דקות.
גדעון סער: מה פתאום - - -
מאיר פרוש: - - - והיית קובע את מה שאתה רוצה, תיקח דוגמה בהסכמה.
מאיר פרוש: נניח שידונו לקריאה ראשונה לפני האי אמון.
מאיר פרוש: תעשה כאלה דברים, אם חשוב לך לדון על חוקים.
מאיר פרוש: אבל לבוא לקבוע בתקנון - - -
רוני בר-און: אני לא רוצה לשגע את האנשים, להפוך להם את החיים פה.
רוני בר-און: הדברים האלה, אלה דברים שאין להם שיעור, מאיר.
רוני בר-און: הרי כשאני מקבל או המזכירות מקבלת שלוש הצעות אי אמון ביום רביעי לפני השבוע, אפשר לחלק אותן שני, שלישי ורביעי, ואז תהיה לך כנסת מלאה כל הזמן.
רוני בר-און: אז מה תרוויח?
רוני בר-און: מתי החבר'ה ילכו לשווקים, בשביל העבודה?
רוני בר-און: מתי השרים יעשו את עבודתם במשרדים?
רוני בר-און: מתי יתחילו את הקמפיין?
רוני בר-און: הבחירות ב-2006 או ב- 2007, הם התחילו את הקמפיין בינואר 2004.
רוני בר-און: הם צריכים לטייל.
רוני בר-און: אתה רואה – אין ביום שלישי פה חבר כנסת אחד.
רוני בר-און: אני אומר לך, אני הייתי אתמול פה בשמונה בערב, זו הייתה בושה.
רוני בר-און: היו ארבעה-חמישה חברי כנסת.
עמרי שרון: לא.
עמרי שרון: היו 16 מהקואליציה ושישה מהאופוזיציה עד שמונה וחצי אתמול.
עמרי שרון: פשוט, אני מסתכל על זה.
עמרי שרון: לא נעים להיות אחרון שהולך.
אבשלום וילן: אני מציע להעביר את זה לראשי הסיעות, שינסו להגיע להסכמה.
רוני בר-און: אז אתה רוצה שנשאיר את העניין הזה לפעם נוספת, או את הכל לפעם נוספת?
רוני בר-און: פה ההצעה היא טכנית, בלבד.
יולי יואל אדלשטיין: אל תקבלו הצעות חלקיות, רוני, ברצינות.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שצריך לגבש כיוון.
רוני בר-און: תעבדי הצעה ברוח הדברים שאמרנו - - -
ארבל אסטרחן: שסיעה שהגישה הצעת אי אמון בפרלמנט, לא תוכל לדבר.
רוני בר-און: שסיעה שהגישה, המציע ותודה רבה.
רוני בר-און: היא לא משתתפת בדיון.
מאיר פרוש: - -
רוני בר-און: נדבר על זה.
רוני בר-און: אני לא אמרתי לך שזה מה שיהיה.
רוני בר-און: נצביע על זה.
מאיר פרוש: זה בדיוק כמו שלפיד אז, הוא אומר אמירה, והוא מבקש - - - הרי אתם רוצים שקצת נערער את ראש הממשלה ברצונות שלו.
רוני בר-און: אוקי, חברים, אנחנו נמשיך ונתדיין על העניין הזה.
רוני בר-און: ישיבת ועדת הכנסת נעולה.
רשף חן: אני פותח את הישיבה.
אנה שניידר: הפרק כפי שמופיע היום כולל גם החלטות של ועדת הכנסת.
אנה שניידר: יש בו קצת עירוב של החלטות שונות לגבי סוגי שאילתות, לגבי שעת השאלות ולגבי שאילתות נדירות.
אנה שניידר: אנחנו ניסינו לעשות כאן סדר ולכתוב את הפרק כמו פרק אינטגרלי של התקנון, כאשר ההוראות הכלליות מתייחסות לכל סוגי השאילתות וכו'.
רשף חן: למה מקביל סעיף 65(א)?
אנה שניידר: הוא סעיף חדש.
רשף חן: הוא סעיף הגדרות, ובו נאמר: "65.
רשף חן: (א) בפרק זה – "שאילתא" – שאילתא המופנית לשר על עניין עובדתי שבתחום תפקידו.
רשף חן: (ב) אלה סוגי השאילתות – (1) שאילתא רגילה – כאמור בסעיף 69; (2) שאילתא ישירה – כאמור בסעיף 70; (3) שאילתא בעל פה – כאמור בסעיף 71.
רשף חן: " סעיף 66 מקביל ל-38(א) ועדת יצחק לוי, ובו נאמר: "66.
רשף חן: (א) חבר הכנסת רשאי לפנות לשר בשאילתה רגילה, בשאילתה ישירה או בשאילתה בעל פה; לא היה ברור לשואל מי הוא השר שהעניין בתחום תפקידיו, יפנה את השאילתה לראש הממשלה אשר יקבע מי מן השרים ישיב עליה, ויעבירה לידיו; לא תוגש שאילתא ליותר משר אחד באותו עניין.
ארבל אסטרחן: זה יצחק לוי.
רשף חן: מה זה "באותו עניין"?
רשף חן: בוא נניח שיש עניין שכורך סמכויות של שרים שונים.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אתה מפנה את זה לראש הממשלה, וראש הממשלה מתאם.
רשף חן: אבל האפשרות הזאת לא קיימת, כי כתוב "יפנה את השאילתה לראש הממשלה אשר יקבע מי מן השרים".
רשף חן: להפך, אם אנחנו מדגישים ש"לא תוגש שאילתה ליותר משר אחד", ראש הממשלה לכאורה מעביר את זה לשר אחד.
רשף חן: הוא מנתב, אבל הנתיב נגמר בשר אחד.
ארבל אסטרחן: אם מישהו אחד יידע זאת, הוא לא יפנה לגופים שונים, וכך לא יהיה בלגן.
רשף חן: אז אפשר לומר "לא תוגש שאילתה ליותר משר אחד באותו עניין מבלי ליידע את השר האחר".
רשף חן: יש תחומים שהם בסמכות של יותר משר אחד, ואני רוצה לשאול את השר הזה ואת השר הזה.
אנה שניידר: מה עושים היום?
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: ככל שאני יודע, לא פונים לשרים שונים באותו עניין.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: זה גם יוצא די משונה, כי שר אחד משיב היום ושר אחר משיב בעוד חודש.
אנה שניידר: תמיד גם יכול להיווצר מצב שהשואל יחשוב שהוא צריך לפנות גם לשר האוצר, אם נגיד מדובר בנושא שהוא תקציבי.
רשף חן: נניח שאני רוצה לשאול שאלה לגבי סגירת בית חולים פלימן – את שר הבריאות אני רוצה לשאול האם זה טוב מבחינת בריאות הציבור, ואת שר האוצר אני רוצה לשאול מה ההצדקה התקציבית.
רשף חן: זה באותו עניין, את זה אני רוצה לשאול לגבי התחום שלו ואת השני אני רוצה לשאול לגבי התחום שלו.
ארבל אסטרחן: אני מתארת לעצמי שהממשלה לא תדבר בכמה קולות.
רשף חן: אם שאלתי שאילתה וקיבלתי תשובה, האם אני יכול לשאול שר אחר באותו עניין אחרי שכבר קיבלתי את התשובה?
ארבל אסטרחן: זה נראה לי לא בעייתי.
רשף חן: הכוונה "לא תוגש שאילתה ליותר משר אחר באותו עניין" בעת ובעונה אחת.
אנה שניידר: כדאי להוסיף "בעת ובעונה אחת" או "בו זמנית".
אנה שניידר: אם כך, נאמר "לא תוגש בו זמנית שאילתה ליותר משר אחד באותו עניין".
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אני חושב שזאת היתה הכוונה.
רשף חן: תשאירו את זה בצבע ירוק, כי זאת תוספת.
רשף חן: הסעיף הבא מקביל לסעיף 38(ב) *: "שאילתה לא תכיל יותר מחמישים מילים, תנוסח בצורת שאלה בלבד, תיחתם בידי חבר הכנסת השואל ותוגש ליושב ראש הכנסת בשלושה עותקים".
אנה שניידר: השאלה האי האם במקום "ליושב ראש הכנסת" לכתוב למזכירות הכנסת.
אנה שניידר: היום השאילתה בעל פה היא 40 מילים, ושאילתה אחרת היא 50 מילים, אז חשבנו שצריך לאחד את זה ל-50 מילים.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אני בכלל לא בטוח.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: לגבי שאילתה שמכילה 40 מילים, למדו פחות או יותר שזה הזמן שקוראים מהנייר בדיוק לפי הטקסט שחבר הכנסת הגיש, אבל את השאילתה בעל פה חבר הכנסת קורא מהצד.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: קבעו ש-40 מילים לוקח בערך דקה לקרוא.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אם שולחים את זה במקרה הזה לשר, לא אכפת לי שזה יהיה 50 מילים, אז אפשר לפרט ולהבהיר יותר את השאילתה.
רשף חן: האמת היא שאם שולחים את זה לשר, אפשר להעלות את זה ל-100 מילים.
רשף חן: מה ההבדל בין 40 ל-50 מילים?
רשף חן: מדובר בעוד 10 מילים, למען האסתטיקה.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: זה לא עקרוני, אבל אני לא רואה שום סיבה לעשות זאת.
רשף חן: כדי שזה יהיה אחיד, כדי שלא נצטרך בכלל לזכור שכאן מדובר ב-40 וכאן מדובר ב-50 מילים, אלא נדע ששאילתה מכילה 50 מילים.
אתי בן יוסף: מישהו ספר בכלל פעם את מספר המילים?
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: בוודאי שסופרים.
רשף חן: נקבע 50 מילים.
רשף חן: למי מגישים את זה, ליושב ראש או למזכירות?
אנה שניידר: אני חושבת שזאת צריכה להיות המזכירות.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אני מציע להשאיר את מה שיש היום.
ארבל אסטרחן: השאלה אם לא לכתוב מה שקורה.
רשף חן: הסמכויות לגבי המועדים – אם השר לא עמד במועד - הן סמכויות של היושב ראש.
רשף חן: זה מוגש ליושב ראש.
רשף חן: הוא עושה את זה באמצעות המזכירות.
רשף חן: המזכירות בהקשר הזה היא בעצם ידו הארוכה.
רשף חן: אם כך, נשאיר את זה כך כמו שזה.
רשף חן: אני ממשיך לקרוא: "(ג) מזכיר הכנסת יסמן את השאילתות שהועברו לשרים במספרים לפי סדר קבלתן על ידי יושב ראש הכנסת".
רשף חן: (ד) יושב ראש הכנסת יעביר את השאילתה לשר שאליו היא מופנית, אלא אם כן קבע כי היא פסולה; פסל יושב ראש הכנסת שאילתה, יודיע על כך לחבר הכנסת השואל בהודעה מנומקת בכתב" - תוך כמה זמן?
ארבל אסטרחן: תוך זמן סביר, כמה זמן לוקח לפסול שאילתה?
ארבל אסטרחן: לא כתוב פה.
רשף חן: אני ממשיך לקרוא: "(ה) יושב ראש הכנסת רשאי לפסול שאילתה העוסקת בעניינים שהתרחשו לפני תחילת כהונתו של השר אליו מופנית השאילתה באותו תפקיד".
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אני בספק רב מה מספר המקרים שבהם משיב היושב ראש או מישהו מטעמו.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: בדרך כלל מבקשת מי שמטפלת באופן מעשי בנושאים האלה לנסח את זה מעט אחרת, כי בניסוח הזה זה לא יתקבל.
רשף חן: זה מובן מאליו, לא ננסה בתקנון להכניס את כל ההסדרים הבלתי פורמליים.
רשף חן: אבל אני לא מבין כאן בכלל את ההוראה הזאת "יושב ראש הכנסת רשאי לפסול שאילתה העוסקת בעניינים שהתרחשו לפני תחילת כהונתו של השר אליו מופנית השאילתה באותו תפקיד".
רשף חן: אני לא שואל אותו אישית.
ארבל אסטרחן: אבל הוא צריך להגן על מדיניות.
רשף חן: יבוא ויגיד שזאת היתה המדיניות של קודמו ושמדיניותו היא אחרת.
רשף חן: אם אני רוצה לדעת את מספר תאונות הדרכים שהיו בין השנים 1998 להיום, ואני רוצה לראות את גרף השינויים.
ארבל אסטרחן: אז הוא רשאי לפסול.
רשף חן: למה?
אנה שניידר: זאת החלטה של ועדת הכנסת.
אנה שניידר: אני מציעה שתהפוך את הכוכבית לסימון ירוק.
ארבל אסטרחן: בשאילתה פסולה הכנסנו "מעשה שאירע זמן ניכר לפני מועד הגשת השאילתה".
רשף חן: הוא יכול לפסול שאילתה, אם הנושא אירע לפני זמן ניכר וכבר איננו רלוונטי.
רשף חן: זה מתקבל על הדעת.
רשף חן: לפי מה שכתוב, ביום הראשון של המושב אי אפשר לשאול אף שאילתה.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: בפועל זה לא כך.
רשף חן: אבל התקנון גם אומר פה משהו שהכוכבית לא אומרת.
אנה שניידר: הכוכבית כן אומרת:
אנה שניידר: על פי פניית יושב ראש הכנסת בעניין שאילתה המופנית לשר בעניינים שהתרחשו או בדברים שנאמרו בתקופת כהונתו של שר שקדם לו, וכן שאילתות כנ"ל על מעשים ודברים שאירעו לפני זמן ניכר, החליטה ועדת הכנסת - לגבי שני הדברים לפי דעתי – כי אישור שאילתה הוא בסמכותו של יושב ראש הכנסת, בכפוף לאמור בתקנון.
רשף חן: לפיכך, יש לו סמכות לפסול כל שאילתה מכל נימוק.
אנה שניידר: אבל זה אחד הנימוקים.
רשף חן: יש לו שיקול דעת.
ארבל אסטרחן: אבל נתנו לו הכוונה.
רשף חן: יכולנו באותה מידה לכתוב פה בסעיף (ה): יושב ראש הכנסת רשאי לפסול שאילתה, על פי שיקול דעתו.
רשף חן: אגב, זאת בדיוק ההחלטה.
אנה שניידר: אבל מצד שני יש מקרים שבהם הוא חייב לפסול, כפי שמפורט בסעיף 67.
אנה שניידר: שם אין לו שיקול דעת, אבל יש לו שיקול דעת להחליט האם שאילתה אכן מעליבה או לא.
רשף חן: אני חייב להגיד לך שאני גם לא יודע מאיפה ועדת הכנסת הביאה את הרעיון הזה שיש לו שיקול דעת לפסול כל דבר, בעיקר אם יש סעיף שמתאר מה הוא כן יכול לפסול.
רשף חן: מאיפה ההחלטה הזאת בכלל?
אנה שניידר: לכן אני מציעה שלמען היעילות, בואו נהפוך את זה לטקסט ירוק, ואולי יוחלט בכלל להשמיטו.
רשף חן: בסדר, אם כך זה יהיה בירוק.
רשף חן: אני קורא: "(ה) יושב ראש הכנסת רשאי לתקן את ניסוחה של שאילתה כדי להתאימה להוראות סעיף 67, ובלבד שהודיע על כך לחבר הכנסת השואל", וצריך להוסיף "וקיבל הסכמתו".
ארבל אסטרחן: אם הוא קיבל את הסכמתו, בעצם חבר הכנסת שינה.
רשף חן: אם חבר הכנסת עומד על כך, יש לו רק אופציה לפסול לו את השאילתה.
אנה שניידר: אולי אפשר להגיד שיושב ראש הכנסת רשאי להודיע לחבר כנסת שיתקן את ניסוחה של השאילתה.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: זה מה שקורה.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: הפרקטיקה היא שחיה, פונה ומבקשת תיקונים.
רשף חן: בעצם צריך לומר "יושב ראש הכנסת רשאי לדרוש מחבר כנסת לתקן ניסוחה של שאילתה כדי להתאימה להוראות סעיף 67".
ארבל אסטרחן: אבל הנוסח יישאר בירוק, כי זה חדש.
אנה שניידר: זה אפילו יכול להיות בשחור.
רשף חן: אני רוצה לחזור לדוש בכוכבית הזאת, כי אני לא מבין מאיפה בא סעיף (ה).
רשף חן: יושב ראש הכנסת יעביר את השאילתה לשר שאליו היא מופנית – יש עליו חובה - אם לא יראה אותה כפסולה לפי התקנון או לפי התקדימים.
רשף חן: זאת באמת החובה שלו – אין לו סמכות לפסול.
רשף חן: התשובה שהוא קיבל מוועדת הכנסת היא בכלל לא תשובה.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אני ניסיתי לחשוב על דברים שיכולים לקרות, כך למשל מעבר של משרד הפנים מאלי ישי לאברהם פורז.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: השתנתה המדיניות ורוצים לשאול שאלה על מדיניות שקבע אלי ישי.
רשף חן: זו היתה המדיניות של אלי ישי, והמדיניות היא אחרת.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: סברו שאם זה כמעט נושק לדעה אישית של השר, לא צריך להפנות את זה לשר החדש.
רשף חן: אבל זה לא מה שכתוב פה.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: הסעיף מנוסח כך שהוועדה חוזרת וקובעת שהפררוגטיבה של היושב ראש נמצאת בסעיף הקודם.
רשף חן: הוא יפעל לפי התקנון, לפי התקדימים.
רשף חן: זה בסדר, אבל זה לא מה שכתוב פה.
רשף חן: סעיף (ה) צריך לומר: "יושב ראש הכנסת רשאי לפסול שאילתה הנוגדת את הוראות תקנון זה ואת התקדימים".
אנה שניידר: אז זה סעיף 67, "שאילתה לא תכיל", ואז הוא פוסל אותה.
ארבל אסטרחן: היושב ראש לא יעביר שאילתא שמכילה.
אנה שניידר: כי אז הוא עובר על הוראות התקנון.
רשף חן: והיא לא יכולה להיות נוגדת את הוראות התקנון בדרך אחרת?
ארבל אסטרחן: בסעיף 66(ד) אמרנו "יושב-ראש הכנסת יעביר את השאילתה לשר שאליו היא מופנית, אלא אם כן קבע כי היא פסולה", כפי שקראנו לפני רגע.
רשף חן: אם כך, סעיף (ה) לגמרי מיותר.
אנה שניידר: אבל מאחר שהוא מופיע פה בכוכבית, לא ראינו את עצמנו בעלות סמכות להוציא את זה בכלל.
אנה שניידר: אפשר פשוט להפוך את זה לנוסח ירוק, ולדון בזה בבוא העת.
ארבל אסטרחן: אפשר גם להוריד את זה.
רשף חן: אפשר, כי הכוכבית הזאת לא אומרת דבר.
רשף חן: על מה הם פנו?
ארבל אסטרחן: ב-1975 היתה מחלוקת לגבי הסמכות של יושב ראש הכנסת, ישעיהו, לפסול שאילתות.
ארבל אסטרחן: היושב ראש כתב:
ארבל אסטרחן: נתקלתי בבעיה הנוגעת לתוכנן של שאילתות.
ארבל אסטרחן: הריני מבקש להתייעץ עליהן עם ועדת הכנסת.
ארבל אסטרחן: הוא מחלק את זה לשניים – שאילתות לשר בעניינים שהתרחשו או נאמרו בתקופת כהונתו של השר הקודם לו, ושאילתות ומעשים ודברים שאירעו לפני זמן ניכר, ויש מקום לטעון שהם כבר בגדר היסטוריה, כגון: מי נתן את ההוראות והפקודות המבצעיות, האם ההחלטה להפציץ בעומק שטחה של מצרים בעת מלחמת ההתשה אושרה על-ידי שר הביטחון וכיוצא באלה שאלות.
ארבל אסטרחן: לכן נמצאתי חוכך בדעתי האם אני רשאי או שאיני רשאי לאשר שאילתות כנזכר לעיל.
ארבל אסטרחן: לגבי שאילתה לשר פלוני בעניינים שאירעו בתקופת קודמו, פסקתי שהשר הנוכחי צריך לענות, אבל היו שאילתות מבחינת תוכנן שאינן יכולות לעמוד במבחן הפסיקה שפסקתי.
אנה שניידר: ולכן הוא אומר שהוא רשאי לפסול.
ארבל אסטרחן: התנהל פה דיון מאוד מאוד ארוך, ולבסוף הוחלט שאישור שאילתא היא בסמכותו ובשיקול דעתו של יושב-ראש הכנסת, כפוף לאמור בתקנון הכנסת.
רשף חן: בקיצור, אמרו לו: יש לך תקנון שלך, יש לך שיקול דעת שלך, תחליט מה שאתה רוצה, אל תטריד אותנו.
רשף חן: אני לא יודע למה בכלל צריך לכתוב את זה בכוכבית.
אנה שניידר: אז נוריד אותה.
רשף חן: בסעיף (ו) "ועדת יצחק לוי" לא אמורה להיות בתוכן, זו טעות.
ארבל אסטרחן: לא, פה הכל זה טקסט שהוא חלק מזה.
ארבל אסטרחן: היא המליצה שוועדת הכנסת תקבע מדי מושב את מכסת השאילתות לסוגיהן.
ארבל אסטרחן: כיום יש לגבי כל סוגי השאילתות כל מיני החלטות.
אנה שניידר: אתם צריכים להחליט עכשיו להחליט האם אתם רוצים שוועדת הכנסת תקבע מכסות.
רשף חן: היום זאת כוכבית, מאיפה באה הכוכבית?
אנה שניידר: כך הכל כאן בפרק הזה.
רשף חן: התקנון לא אמר דבר על מכסת השאילתות.
רשף חן: בעבר אלה היו החלטות של ועדת הכנסת.
רשף חן: ההבדל היחיד הוא שאתם מציעים כאן שזה ייקבע מדי מושב, ולא ייגרר אוטומטית, זאת אומרת לא יהיה צורך בשינוי, אלא מדי תחילת מושב זה ייקבע.
ארבל אסטרחן: את המכסות להצעות חוק והצעות לסדר קובעים כל מושב, אז אפשר לעשות זאת באותה הזדמנות, או שזה יהיה קבוע בתקנון שזאת גם אפשרות.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: האמת היא שפרק השאילתות זקוק לטיפול הרבה יותר יסודי.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: עם כל המכסות האלה, כשאתה ביום רביעי בשעה 19:00 רואה שיש 30 שאילתות ושואל אחד במליאה, כל הסיפור די מגוחך.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: אתה מטפל פה בדבר שמחזיק מנגנון עצום גם בממשלה מול מי שבכנסת עוסק רק בדבר הזה, ומה בפועל?
רשף חן: השאילתות הן הכלי המינימלי שיש לחברי כנסת, בעיקר בהתחשב בזה שאין לנו זכות עיון במסמכים.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: זה כלי נפלא, אבל השאלה היא למה צריך בכלל לעשות את זה במליאה.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: בלאו הכי הכל עובר לפרוטוקול, אז מה הועילו חכמים בתקנתם?
רשף חן: זה לעניין הכמויות, אתה יכול להגביל את כמות השאילתות הרגילות.
סגן מזכיר הכנסת דוד לב: השאלה היא עם כמה שאילתות להגיע למליאה, כי יכול להיות שצריך לצמצם את זה, אבל זה דיון הרבה יותר עקרוני.
אנה שניידר: לגבי שאילתות בעל פה לא כתוב בכלל מכסה.
אנה שניידר: היום כתוב שלכל חבר כנסת תהיה מכסה שווה.
רשף חן: לכמה זמן מיועדות המכסות?
ארבל אסטרחן: למושב של שנה, שזה כולל כנס קיץ וכנס חורף.
אנה שניידר: מושב כולל את שני הכנסים.
רשף חן: ומה לגבי קדנציה?
אנה שניידר: קדנציה זה ארבע שנים.
ארבל אסטרחן: לגבי מושב קובעים את מכסת הצעות החוק והצעות הסדר.
ארבל אסטרחן: כל תחילת מושב יושבת ועדת הכנסת ומחליטה בעניין.
רשף חן: אם כך, מדובר בהאחדה, וזאת באמת הצעה טובה.
ארבל אסטרחן: לחלופין, אפשר להגיד בכל כנס ייקבע כך וכך.
רשף חן: הנוסח הירוק טוב.
רשף חן: מה שכתוב "כיום בכוכבית" צריך להיות גם נוסח ירוק.
רשף חן: אנחנו יכולים לדעתכם להפוך את זה לנוסח שחור?
רשף חן: אנחנו לא יכולים.
ארבל אסטרחן: אבל אפשר להשאיר בנוסח ירוק רק את (ו), רק את יצחק לוי.
ארבל אסטרחן: מה שכתוב למטה בשחור זה מעין חומר עזר.
רשף חן: אם כך, תמחקי את זה.
רשף חן: בזמן הדיון, את תצטרכי להסביר את זה.
ארבל אסטרחן: אני אשאיר את (ו), ובצד אכתוב את זה.
רשף חן: בכל מקרה, את צריכה להוציא החוצה את ועדת יצחק לוי.
רשף חן: אני ממשיך לקרוא: "שאילתא 67.
רשף חן: (א) שאילתא לא תכיל – פסולה (1) ויכוח, חריצת משפט, כינוי או ביטוי מעליב או גזעני".
רשף חן: לא צריך לרשום את המילים "או גזעני" בירוק.
רשף חן: "(2) בקשה לחוות דעת כללית או לחוות דעת בשאלה משפטית, או עניין היפותטי".
רשף חן: המילה "כללית" בסדר, היא פשוט מבהירה.
רשף חן: אם אני רוצה לדעת מה עמדתו של משרד מסוים לגבי חוק, לדוגמה כשסוגרים תיק, החוק שמחייב להודיע זאת לאדם וליידע אותו מה היו הנימוקים לכך.
רשף חן: בפועל, פשוט מודיעים לו שהחליטו לסגור את התיק, במקרה הטוב מחוסר עניין לציבור.
רשף חן: אני רוצה לשאול את השר האם הוא חושב שבכך הוא עונה על דרישות החוק או לא עונה על דרישות החוק.
רשף חן: האם זה אומר שאני לא יכול לשאול את השאילתה הזאת?
אנה שניידר: זו לא חוות דעת משפטית.
רשף חן: כשאומרים למשרד לביטחון פנים לפרט את הנימוקים, מה הוא מבין מזה?
ארבל אסטרחן: אתה יכול לומר: המשרד נוהג להחזיר נימוקים כאלה וכאלה, האם אכן זה כך?
ארבל אסטרחן: מדוע זאת התשובה שניתנת?
רשף חן: אני ממשיך לקרוא: "(3) פנייה בעניין מעשה או אירוע שאירע זמן ניכר לפני מועד הגשת שאילתה".
ארבל אסטרחן: זאת אותה כוכבית.
רשף חן: "(4) פגיעה בכבוד הכנסת או במוסר".
אנה שניידר: את זה לא שינינו.
ארבל אסטרחן: אפשר לאחד את (1) ו-(4)?
רשף חן: לא, זה בסדר.
רשף חן: אני ממשיך לסעיף 39(1) *.
רשף חן: מה קורה אם אותו אדם מסכים שיפורסם שמו?
ארבל אסטרחן: אני חושבת שלא עושים את זה.
אנה שניידר: זה מצריך מנגנון בדיקה שצריך לבדוק האם פנית לאותו אדם והאם הוא הסכים ואם הוא הבין מה שיקרה, ואם באמת הסכמתו היתה אמיתית.
רשף חן: אני ממשיך לסעיף "תשובה וסירוב להשיב": "68.
רשף חן: (א) השר הנשאל ישיב בקיצור על השאילתה, על כל חלקיה, זולת אם יש בתשובה, לדעתו, כדי לפגוע בענייני המדינה או בהוראות כל דין".
רשף חן: "לחלופין: אם יש בתשובה כדי לפגוע בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה או בקשרי מסחר בינלאומיים שלה".
אנה שניידר: כי זה קיים במקומות אחרים, בוועדה לביקורת המדינה לדוגמה.
אנה שניידר: בהרבה מקומות בחקיקה, אלה הסייגים, ולכן חשבתי שאולי זה גם מתאים כאן.
רשף חן: זה נראה מתאים.
רשף חן: מה זה "ענייני המדינה"?
רשף חן: ביטחון המדינה, יחסי החוץ שלה וקשרי מסחר בינלאומיים.
רשף חן: אני מנסה לחשוב האם יש עוד איזושהי פגיעה באינטרסים לגיטימיים של המדינה שלא מופיעה פה.
אנה שניידר: לקחתי את זה מסעיף 5 לחוק הכנסת.
רשף חן: וזה גם הניסוח, שיש למשל במסמכים חסויים בבית משפט ובדברים מהסוג הזה?
אנה שניידר: את זה לא בדקתי.
ארבל אסטרחן: בסעיף 42 לחוק יסוד: הממשלה יש הוראה מטעם הממשלה למסור מידע או...
ארבל אסטרחן: כשהדבר נחוץ להגנה על ביטחון המדינה, יחסי החוץ או קשרי מסחר בינלאומיים שלה או להגנה על זכות החיסיון שבדין.
רשף חן: זה בדיוק מה שצריך להיות.
ארבל אסטרחן: "אם יש בתשובה כדי לפגוע בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה או בקשרי מסחר בינלאומיים שלה או להגנה על זכות החיסיון שבדין".
רשף חן: הנוסח לא צריך להיות ירוק אלא שחור.
רשף חן: גם המילים "ישיב בקיצור" צריכות להיות בנוסח שחור.
רשף חן: "סרב השר להשיב – יודיע בכתב לשואל וליושב ראש הכנסת שהסירוב בא מחמת סיבה זו" – גם נוסח זה צריך להיות שחור.
רשף חן: אני קורא את סעיף (ב), סעיף (ג) וסעיף (ד).
רשף חן: לגבי סעיף (ד), האם הכוונה היא שאין לקרוא קריאות ביניים בזמן התשובות לשאילתות?
ארבל אסטרחן: כן, הרי רוב הדיון הוא התשובה.
רשף חן: מאיפה זה בא?
אנה שניידר: סעיף 13 בעמוד 36.
רשף חן: אגב, לדעתי "אין לקרוא קריאות ביניים בזמן השאילתות" צריך להיות בתשובה לשאילתה רגילה, כי זה רלוונטי רק לשאילתה רגילה.
אנה שניידר: ומה לגבי שאילתא בעל פה?
רשף חן: אני ממשיך לקרוא: "69.
רשף חן: (א) השר הנשאל ישיב על שאילתא רגילה או יודיע על סירובו להשיב, תוך 28 ימים מקבלת השאילתה".
רשף חן: 28 ימים זה קבוע?
ארבל אסטרחן: היום יש שני פרקי זמן של 21 יום, וועדת יצחק לוי מציעה להפוך את זה לפרק זמן אחד של 28 יום.
ארבל אסטרחן: היום בסעיף 43 כתוב השר הנשאל חייב להשיב תוך 21 יום.
ארבל אסטרחן: נבצר ממנו להשיב תוך 21 יום, יודיע בכתב, והוא יכול להשיב תוך עוד 21 יום.
ארבל אסטרחן: ועדת יצחק לוי הציעה לאחד את זה.
אנה שניידר: לקבוע 28 ימים וזהו.
רשף חן: מה זאת אומרת שהוא יכול להשיב תוך עוד 21 יום?
אנה שניידר: הוא יכול לבקש ארכה, ואז יהיו לו 42 ימים.
אנה שניידר: לדעת ועדת יצחק לוי זה פרק זמן ארוך מדי, ולכן היא החליטה על 28 ימים או 30 ימים.
רשף חן: השר קיבל עוד שבוע, ובתמורה שלא יבקש ארכה.
ארבל אסטרחן: וזה יישאר בנוסח ירוק?
רשף חן: כן, זה חייב להיות.