GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שאול יהלום: כמו שיש לשרים - הנהג והעוזר ומנהל הלשכה מקבלים משכורת מהמדינה, אך כשהשר עוזב, מייד מפטרים אותם.
שאול יהלום: לכן אין פה הבעיה של הקביעות.
רוני בר-און: מישהו פעם ניסה להכניס בחוק הכנסת סעיף כמו ראש קואליציה, חוק עוזרים פרלמנטריים?
רוני בר-און: אולי נעשה פרק – חוק עוזרים פרלמנטריים.
רוני בר-און: כעורך דין אני נתקלתי הרבה פעמים בשאלה מאוד מערכתית, מה החובות של הסטאז'ר שלי שהיה אתי, למשל חסיון.
רוני בר-און: ישב אתי סטאז'ר, שמע שקליינט מודה ברצח, והשוטר תופס אותו בחוץ, ומבקש לדעת מה שמע.
רוני בר-און: הוא אומר לו: אין לך חיסיון.
רוני בר-און: נגיד שאני והעוזר הפרלמנטרי שלי הולכים לאיזה מקום, ועל הדרך אני צריך משהו, שאני רוצה ליהנות מהחסינות.
רוני בר-און: זה סטטוס שאנו צריכים לאור ההתנהלות שלנו משך השנים להכיר שיש לו מעמד מעבר לזה שיחליפו לו את תלושי המשכורת כשמישהו חושב שיש לו בעיה עם סמל המדינה.
רוני בר-און: שאלתי את השאלה כדי לפתור את הבעיה המערכתית של הסטטוס של העוזר הפרלמנטרי.
אנה שניידר: לאורך כל השנים המעמד של העוזר הפרלמנטרי היה כעובד של חבר הכנסת, והכנסת היא בעצם לשכת שירות של חבר הכנסת במובן הזה שהיא במקומו- -
רוני בר-און: אם סטאז'ר היה אומר לי: כתוב פה שאני עובד הכנסת, היינו מתווכחים באיזה בית משפט או שניים, לא בטוח שאני הייתי צודק אך גם לא בטוח שאת היית צודקת.
רוני בר-און: אם כבר עושים חשיבה, ננסה להקנות מעמד סטטוטורי.
שאול יהלום: אני הראשון שאתמוך בכך.
שאול יהלום: אני ניהלתי עם היועצת המשפטית דו שיח מאוד אינטנסיבי בקדנציה הקודמת על אותו נושא של חבות מעסיקים והביטוח.
שאול יהלום: כמו ששם הגענו למסקנה, ויש החלטה שבמקרים כאלה הכנסת כן אחראית, זה כבר בדרך הנכונה שהכנסת תהיה המעסיקה, אין בזה בעיה.
שאול יהלום: צודקים העוזרים הפרלמנטריים.
שאול יהלום: נושא העוזר המנהלי אינו מאפשר להם קיום בכבוד.
שאול יהלום: לכן צריך להשוות את המשכורת, זה יעלה קצת כסף לכנסת, אך צריך להעלות את המשכורת המנהלית למקצועית, ולהשוות בין השניים.
אליעזר כהן: מכל הרשימה הארוכה שהוזכרה פה אני רשמתי שלוש נקודות שנראות לי עיקריות וחשובות; אחת, סגירת הפער בין העוזרים המקצועיים והמנהליים.
אליעזר כהן: אני מצטרף למה ששאול יהלום אמר.
אליעזר כהן: הפער הזה מלאכותי, הוא מיותר, וצריך לחסלו אחת ולתמיד.
אליעזר כהן: שנית, הוותק של העוזר הפרלמנטרי מוגבל ומקוצץ.
אליעזר כהן: צריך לבטל את הוותק הזה, במיוחד לכאלה שהיו עוזרים אצל שר וחזרו לכנסת, והתקופה לא נחשבת.
אליעזר כהן: שלישית, הוצאות נסיעה בפועל, במיוחד לעוזרים שאינם גרים בירושלים, יש להם הוצאות רבות של נסיעה, וחייבים להתחשב בהם.
ענבל גבריאלי: חבר הכנסת יהלום דיבר על לתת לעוזרים הרגשה טובה.
ענבל גבריאלי: לא מדובר בהרגשה טובה, אלא מדובר בלקבל את מה שמגיע להם, מדובר בתגמול על מה שהם עושים.
ענבל גבריאלי: אני חושבת שהבעיה העיקרית באמת היא המעמד הבעייתי.
ענבל גבריאלי: מצד אחד אנו, חברי הכנסת, אנו לא נחשבים מבחינת החוק עובדי הכנסת, העוזרים הפרלמנטריים חתומים מולנו על חוזה, והכנסת משמשת מעין לשכת שירות במקום שאנחנו, חברי הכנסת, נתעסק בתשלום השכר, הכנסת עושה את זה עבורנו.
ענבל גבריאלי: אני לא רואה את זה כך.
ענבל גבריאלי: אני לא בטוחה עד כמה אפשר לקבוע את מעמדם כעובדי כנסת, אך אני חושבת שכך צריך להיות.
ענבל גבריאלי: המקרה האחרון היה לפני מספר חודשים, שהיתה הבחנה מאוד ברורה.
ענבל גבריאלי: מבחינתי, זה היה מבזה ומכפיר כלפי העוזרים הפרלמנטריים, משהו בנוגע לחניה ולבדיקות.
ענבל גבריאלי: יש כאן אנשים שעובדים, כמו ליאור, ארבע שנים.
ענבל גבריאלי: הא עבר את התחקיר הביטחוני, יש לו אישור כניסה קבוע לכנסת, והוא יעבור כל יום בדיקת חפצים כשהוא ירצה להיכנס?
ענבל גבריאלי: היתה אפילו הבחנה בין עיתונאים ובין עוזרים פרלמנטריים.
רוני בר-און: אני לא יודע אם זה נכון מבחינתנו להיכנס לשאלת האבטחה והביטחון.
רוני בר-און: אני חושש שנעשה פה תפשת מרובה לא תפשת.
ענבל גבריאלי: אני רק מנסה לחדד את נקודת היחס של הכנסת כלפי העוזרים הפרלמנטריים, שבתיקיהם חיטטו בעוד שהעיתונאים נכנסו חופשי.
ענבל גבריאלי: לגבי ההבחנה בין עוזר פרלמנטרי מנהלי למקצועי; לפחות אצלי בלשכה, ההבחנה הזאת מאוד מלאכותית.
ענבל גבריאלי: מי שעושה את העבודה המקצועית של התעסקות בחקיקה זה דווקא העוזר שאין לו תואר, מי שעושה את העבודה הפוליטית זה העוזר שיש לו תואר, שניהם עובדים שעות מטורפות של 17-18 שעות.
ענבל גבריאלי: מבחינת שעות עבודה שניהם עובדים אותן שעות עבודה, ואני לא בטוחה שראוי להבחין בגלל שאחד כותב לי שאילתא והשני מסדר לי סיור פוליטי עם חברי המרכז, אני לא חושבת שראוי להבחין בשכר בעניין הזה.
ענבל גבריאלי: לגבי נסיעות; דיברו כאן על שלושת ימי עבודת הכנסת, שחלק מהעוזרים גרים בתל אביב ועובדים בירושלים.
ענבל גבריאלי: אני ראיתי מקרים שמצטרפים לכל מיני סיורים ופעילויות לאו דווקא פוליטיות מול המפלגה שלהם, אלא פעילויות ציבוריות.
ענבל גבריאלי: חבר הכנסת גר בירושלים, העוזר הפרלמנטרי גר בתל אביב, הפעילות הציבורית נעשתה בחיפה.
ענבל גבריאלי: לוקח חבר הכנסת את הרכב שלו מחיפה, חוזר לירושלים.
ענבל גבריאלי: לא מדובר רק בשלושת ימי עבודת הכנסת, מדובר על כל הנסיעות שכרוכות בתפקיד העוזר הפרלמנטרי מול חבר הכנסת.
קולט אביטל: כדי לא לחזור על מה שנאמר אני רוצה לומר לזכות העוזרים הפרלמנטריים; אנחנו דורשים מהם התמקצעות, איך שאנו מחלקים את העבודה בינם זאת לא בעיה של הוועדה הזאת, אך שני העוזרים עוסקים בעבודה מקצועית, אף אחד מהם לא משמש אותנו, לפי מיטב ידיעתי, כסתם מזכירה.
קולט אביטל: לכן אני חושבת שאם אנו דורשים התמקצעות, אנו צריכים לדאוג לשכר מתאים יותר, לתנאים המשלימים, כיוון שהם לא מקבלים מה שמקבל עובד כנסת, התנאים המשלימים של הנסיעות ושל האפשרות ללון בירושלים.
קולט אביטל: אני חושבת שניתן להשיג את זה, חובתנו להשיג את זה עבורם.
קולט אביטל: אין דרך אחרת.
קולט אביטל: שלישית, הנקודה הראשונה שקראת, אדוני היושב-ראש, לגבי מי חותם אתם על חוזה העסקה היא חשובה גם להם וגם לנו, כי היא חושפת אותנו בפני תביעות.
קולט אביטל: חייבים לפתור את זה.
רשף חן: אקצר, כי אני חושב שרוב הדברים נאמרו; הנושא הראשון שיש להחליט בו הוא הסטטוס של עובדי כנסת או עובדים שלנו, כי מכאן הדרכים מתפצלות.
רשף חן: אם זה עובדים שלנו, מידת ההתערבות פה היא גבוהה מדי, בהרבה, כי אם זה עובדים שלי, תנו לי תקציב, ואני אחליט מה אני עושה אתו.
רשף חן: אפשר לקבוע מגבלות, של את מי ניתן ואת מי לא ניתן לקחת כעוזר פרלמנטרי.
רשף חן: אז שניים, שלושה או ארבעה – זה מצב חופשי.
רשף חן: אני לא מציע את זה.
רשף חן: אני חושב שהדבר הנכון הוא לראותם כחלק מהאמצעים שהכנסת מעמידה לרשות חברי הכנסת, וככאלה הם עובדי הכנסת, כפי שהמחשב אצלנו במשרד שייך לכנסת ולא לנו.
רשף חן: הכנסת היא זאת שאחראית להתקשר אתם, להעסיק אתם.
רשף חן: הפחד הנוראי שיהיו יחסי עובד מעביד – יהיו יחסי עובד מעביד, שבהם בחלק מהסעיפים הוא שאפשר לפטר את האדם הזה בכל עת.
רשף חן: הלא זאת הבעיה היחידה.
ארבל אסטרחן: מי אומר לו מה לעשות?
ארבל אסטרחן: מי מקבל אותו?
ארבל אסטרחן: מי מפטר אותו?
רשף חן: נאמר שאני חברה בע"מ, יש לי עובד.
רשף חן: מי אומר לו מה לעשות?
רשף חן: מנהל המחלקה שלו, לא מנכ"ל החברה.
רשף חן: גם אנחנו עובדי כנסת.
רוני בר-און: אני העליתי את זה אגב קריאת הביניים לשאול יהלום, שאלת המלך הוא ערום.
רוני בר-און: אני אציע בסוף הדיון הזה שוועד העוזרים הפרלמנטריים יתעניין אצל חברי הכנסת, מי מעוניין לעסוק בעניין הזה, ויביא הרכב של שלושה-ארבעה חברי כנסת, עדיף אפילו משפטנים, שתעסוק בשאלה האם יש מקום לקבוע פרק עוזרים פרלמנטריים בחוק הכנסת.
רשף חן: אני חושב שההערה הזאת מאוד נכונה.
רוני בר-און: לא נפתור את זה בפינג-פונג מול גרונאו, כי ועדת גרונאו מצוידת בחוות דעת של אחד מעורכי הדין הבכירים ביותר בשוק העבודה, שאמר שאין יחסי עובד מעביד.
רוני בר-און: אני לא רוצה להיכנס לשדה הזה.
רשף חן: אני חושב שכך או כך צריך להגדירם כעובדי כנסת.
רשף חן: יש הנושא של הוותק.
רשף חן: יש כמה נושאים שנגזרים מהנושא הזה, אחד הוא הצטברות של הוותק במעבר בין תפקידים, קודם כל במעבר כעוזרים פרלמנטריים בין ח"כים, שנית יש פה עוזרים פרלמנטריים שהולכים לתפקידים בוועדות, יש עוזרים פרלמנטריים שהולכים לתפקידים עם שרים ואחר כך רוצים לחזור.
רשף חן: יש מטריה שבתוכה הם פועלים, והיא לא כוללת רק את חבר הכנסת הבודד.
רשף חן: לכן לדעתי, הוותק הזה צריך להצטבר.
רשף חן: זה לא המצב, כך צריך להיות.
רשף חן: יש הנושא של הפסקות.
רשף חן: לעתים העוזר הפרלמנטרי יוצא לתפקיד שהוא מחוץ למטריה הזאת.
רשף חן: הלך לעשות סטאז', קיבל את התעודה שלו ורוצה לחזור לכאן.
רשף חן: צריך להיות פרק זמן שהוותק הזה נשמר לו.
רשף חן: זה לא יכול להיות 30 שנה- -
ארבל אסטרחן: זה נשמר.
רשף חן: אז אין בעיה.
רשף חן: לגבי הנושא של המקצועי והמנהלי; אני חושב שיש אינטרס לקדם את האקדמיזציה של העניין הזה, ולכן יש מקום לשמור על הבחנה.
רשף חן: אני הייתי שוקל אחד משניים; האחד הוא לומר: אנו מוכנים לפרוץ את התקציב.
רשף חן: אם חבר הכנסת מוכן לקחת שני אקדמאים, נממן לו שני אקדמאים.
רשף חן: זה עולה כסף.
רשף חן: האלטרנטיבה שהוא פחות טובה לדעתי, אך היא המינימלית, לדעתי, זה לומר לו אם אתה לוקח שני אקדמאים, לפחות נאפשר לך לעשות במסגרת התקציב השוואה ביניהם.
ארבל אסטרחן: זה הדבר הכי חדש בהחלטה הזאת.
רוני בר-און: זה קיים.
רשף חן: לגבי ההוצאות; אני חושב שצריך לפרק את כלכלה, נסיעה, לינה, ולאפשר בכל אחד מהם מכפלה של נוכחות כפול תעריף קבוע, כאשר התעריף משתנה לפי איפה האדם גר, האם הוא לן או לא, אכל או לא וכו'.
יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד שמחתי לשמוע את ההרהור שלך בנושא פרק נפרד או תיקון.
יולי יואל אדלשטיין: גם בלי שתשאל את ועד העוזרים, אני מוכן להיות הנציג של הלא משפטנים בוועדה הזאת.
יולי יואל אדלשטיין: לפני שנפתור את הבעיה באופן מערכתי, יש כל הנושא של נסיעות – החזר סיעות, אש"ל, איך שנגדיר את זה.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא מגדיר את זה, כי לדעתי, יש צורך דחוף בבניית טבלה מסודרת לנושא הזה, כי אנו גם באופן כללי נבנה כנסת של ירושלים והסביבה.
יולי יואל אדלשטיין: אם לא נשים לב לתופעות האלה, אנה אנו באים?
יולי יואל אדלשטיין: הנושא השני הוא של ותק, שנראה לי יותר מורכב.
יולי יואל אדלשטיין: אני נתקלתי אישית במעברים שחלק מאתנו עושים לכנסת ומחוצה לה, במקרה הטוב לממשלה, במקרה הפחות טוב לא לממשלה.
יולי יואל אדלשטיין: יש פה דברים לא פתורים.
יולי יואל אדלשטיין: העניין של ותק דורש הסדרה מיידית.
יולי יואל אדלשטיין: שתי הערות שבניגוד למה שהשמיעו כאן, הייתי מציע להתייחס אליהן מאוד בזהירות, כי אנו יכולים גם לפגוע; לא כל כך למהר ולקבוע שוויוניות מלאכותית בין שני העוזרים.
יולי יואל אדלשטיין: זה לא עניין של אקדמאי או לא.
יולי יואל אדלשטיין: יש לך עוזר שהולך אתך עשר שנים, מכיר כל פינה בכנסת הזאת, ולעומת זאת יש מישהו שלקחת לתקופת ניסיון.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא בטוח שמה שאנו צריכים לקבוע כאן ועוד בפקודה זה שוויוניות.
יולי יואל אדלשטיין: הנושא של העוזר השלישי בתוך המסגרת התקציבית; אני מאוד בעד שיהיה לי עוזר שלישי ורביעי, ואני אדע איך להעסיקם כך שלא ירגישו מובטלים.
יולי יואל אדלשטיין: הנושאים של חנייה ואישורים – אם זה לא טיפול מערכתי, הרי כבר כך מדברים על עוזר א' וב' מבחינת המעמד, אז יהיה גם עוזר ג', ואני לא בטוח שזה מה שאנו צריכים לעשות במסגרת הדיון הזה.
חמי דורון: אני מניח שכל מי שהעסיק עובדים אי פעם בחייו יודע שכשהעובד מקבל יחס סביר, הוגן, העובד נותן תפוקה ממול.
חמי דורון: כשהמעביד לא נותן את הזכויות הנכונות, מה שמגיע לעובד, מי שסובל זה גם המעביד עצמו.
חמי דורון: כמי שהעסיק 30 שנה אנשים, אני תמיד ידעתי שאני צריך לעבוד, והנוסחה הזאת עבדה.
חמי דורון: פה בא לידי ביטוי גם הנושא של צורת העבודה שלנו מול העוזרים הפרלמנטריים.
חמי דורון: אנחנו כביכול המעבידים, כשאני צריך לחתום על טופס ביטוח המנהלים של העוזר שלי, אני זה שחותם עליו כמעביד, אך כשהוא צריך לעזוב את העבודה, נוצר פער אמיתי בתשלום הכסף שמגיע אחר כך לעובד, למשל בפיצויים, ומי שמבין את המשמעות של ביטוח המנהלים, מבין שיש בעיה בנושא הפיצויים.
חמי דורון: על פי חוק העבודה בהסכמים קיבוציים, אני אצטרך להשלים מכיסי פיצויים, עלול להיווצר מצב, ואנו לא מוגנים בנושא הזה.
חמי דורון: על פי החוק, אדם שמפטר את העוזר שלו אחרי למעלה משנה צריך לתת לו זמן התראה מראש.
חמי דורון: הרי לא יעלה על הדעת, אם אני איבדתי את האמון בעוזר, ואני רוצה לפטר אותו, אני רוצה שהוא יעזוב היום, כי הפרשנות שלכם בחוזה לכך שהוא יעבוד חודש הודעה מראש, זאת אומרת שהוא צריך לעבוד את החודש הזה.
חמי דורון: אז עלול להיווצר מצב של חפיפה, ופה מתעוררת בעיה, הפרשנות שלכם מאוד מוזרה, היא לא עומדת במבחן חוקי העבודה.
חמי דורון: את זה צריך לתקן ומהר.
חמי דורון: גם על הטופס 161 כשאני מפטר את העובד שלי, לא אני חתום עליו, ואני לא יודע אם הטופס משקף את המצב האמיתי או לא.
חמי דורון: אשל וקצובת נסיעות; אני מכיר את הבעיה של בעיית קצובת הנסיעות מכך שיש אנשים שמגיעים לעבודה עם רכב ויש שמגיעים עם אוטובוסים.
חמי דורון: אי אפשר לומר לכולם: ניתן להם תחשיב, או שיביאו כרטיס נסיעה.
חמי דורון: מי שדיבר על הנושא של קצובת רכב, יש קצובת רכב, נתון לעניין של קילומטרים, היא קצובת מינימום הגיונית וסבירה.
חמי דורון: מעבר לזה לפחות חלקם של חברי הכנסת מחזיקים לשכות פרלמנטריות בעיר מגוריהם, וכשלי יש לשכה פרלמנטרית בראשון, והעוזרים שלי צריכים להגיע לראשון לפחות פעמיים בשבוע והם גרים בירושלים, זה עולה להם כסף, והם צריכים להגיע לשם.
חמי דורון: לכן אנו צריכים לדבר על הנושא הזה.
חמי דורון: צריך לעגן את זה.
חמי דורון: מעבר לזה, העוזר הפרלמנטרי באופן טבעי נוסע אתך לכל מיני מקומות – פגישות וכו' בכל רחבי הארץ, ולא רק פגישות פוליטיות.
חמי דורון: ההגנה שצריכה להיות לגבי חברי הכנסת עצמם, כי אנו נמצאים במצב הכי גרוע שיכול להיות.
חמי דורון: לעובד לכאורה, אם הוא נפגע מחר בעבודה, אין לו את מי לתבוע.
חמי דורון: כי אם התאונה אירעה ברשלנות המעביד, אין לו את מי לתבוע, אלא רק את חבר הכנסת.
חמי דורון: אנו, חברי הכנסת, חשופים לזה לחלוטין.
חמי דורון: צריך גם לדבר על התנאים המינימליים לעבודה כאן.
חמי דורון: חנייה, למשל, לא יכול להיות מצב שבו חניון תת קרקעי עומד חצי ריק, ומכריחים עוזר שני לחנות בחוץ.
חמי דורון: העוזרת הקודמת שלי היתה מחנה בלילה בחוץ, ואני הייתי צריך לקחת אותה בלילה, כי לא הייתי רגוע שהיא צריכה להגיע כמעט עד בית המשפט העליון, ולא הייתי מוכן שהיא תלך בלילה לבד.
חמי דורון: זה לא סביר.
חמי דורון: מעבר לזה, יש כאן חד משמעית מקום חניה.
חמי דורון: זאת החלטה מנהלית שרירותית פשוטה של מזכירות הכנסת.
חמי דורון: אין שום סיבה שגידו שרק עוזר פרלמנטרי אחד זכאי להיכנס לחנייה.
חמי דורון: יש פה מספיק חנייה, הקומה התחתונה ריקה כמעט לחלוטין, יש למעלה מספיק מקום, זה דבר שוועדת הכנסת בלי שום קשר לוועדת גרונאו יכולה להודיע למזכירות הכנסת לעשות מחר בבוקר.
רוני בר-און: זה באמת לא שייך לוועדת גרונאו.
רוני בר-און: אם יש לך יוזמה בעניין, נא להעביר לי מכתב.
מיכאל מלכיאור: חוץ מהדאגה לתנאים של העוזרים הפרלמנטריים, הדיון פה מבטא תסכול בין המציאות שיש היום לבין מה שרצוי.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מאוד תלויים בעוזרים הפרלמנטריים.
מיכאל מלכיאור: זה לא רק עניין שירגישו טוב, אלא גם שאנו רוצים שיעבדו תקופות יותר ארוכות, ואי אפשר לעשות את זה אם אין תנאים מינימליים.
מיכאל מלכיאור: כפי שאני מרגיש היום, התנאים אינם כמו שצריך.
מיכאל מלכיאור: העניין של עובד כנסת – אני תומך לגמרי.
מיכאל מלכיאור: אני תומך שיקבלו בצורה הגונה כמו כל אדם את התנאים של החזר נסיעות וכל מה שקשור בכך.
מיכאל מלכיאור: אני חושב כן לגבי השוואת שני העוזרים, שיש עניין, אם ההשוואה היא כלפי מעלה, כמובן.
מיכאל מלכיאור: יולי, כמו שהיה לך הרבה זמן, אולי יש שניים שהיו אתם הרבה זמן.
מיכאל מלכיאור: צריך גם להסתכל במצב שיש לגבי משרות אמון בממשלה.
מיכאל מלכיאור: לכל שר או סגן שר יש משרות אמון, וגם השכר שם הרבה יותר גבוה.
מיכאל מלכיאור: אין ספק שחייבים לכלול גם את התקופה הזאת בתקופת הוותק.
מיכאל מלכיאור: אני מתנגד לעניין של האקדמיזציה של המשרות.
מיכאל מלכיאור: זה חלק מהחברה שלנו, עוד מעט יעשו שגם חברי כנסת לא יכולים להיבחר בלי זה.
מיכאל מלכיאור: זה משרת אמון, צריך לבחור את האנשים שהכי מתאימים, אני מכיר אנשים מעולים שהם פרופסורים, ויכול להיות שיש אנשים מעולים שאין להם דרגה אקדמית, ויכולים להיות עוזרים באותה מידה.
מיכאל מלכיאור: יכול להיות שצריך איזה גמול אקדמי, מעבר למשכורת.
רוני בר-און: המערכת הזאת של העזרה הפרלמנטרית עשתה תהליך אבולוציוני.
רוני בר-און: בתחילת הדרך זה היה מין צ'ופר לחבר כנסת, לתגמל מישהו.
רוני בר-און: הכוונה במנגנון של העזרה הפרלמנטרית, היא שחבר כנסת יקבל עוזר מחקר, אם אתה רוצה, שייתן לו את הפלטפורמה, לעשות את העבודה שלו שעה שהוא מבזבז את זמנו בדיונים של ועדת הכנסת.
רוני בר-און: שיקרא חומר, שיכתוב דברים, שיעמוד מול גורמים מסוימים ברמה מקצועית מתאימה וראויה בלי לבזות את המוסד של חבר הכנסת.
רוני בר-און: אני לא הייתי עושה מזה הפקרות, גם לא מתוך דאגה למעמדם של העוזרים הפרלמנטריים, ולא רק מתוך מגמה לדאוג לעיקרון, שזה באמת עוזר פרלמנטרי ולא עוזר אישי.
רוני בר-און: אני לא יכול במקרה הזה לסמוך על היושר של חברי הכנסת.
רוני בר-און: כדי לתת את שיטת התמיכה שאתה מקבל מהעוזר הפרלמנטרי על בסיס העבודה ולא על בסיס הנוחיות הפרטית שלך, ועוד אחרים עושים את זה, אני לא יכול לומר שכולנו עושים את זה.
מיכאל מלכיאור: אנו מאוד תלויים בעוזרים שלנו.
מיכאל מלכיאור: הם עובדים במגוון כל כך רחב של נושאים, שעות לא שעות, ומי שרוצה לקחת אנשים לא מתאימים לתפקיד הזה, כמו שאולי יש חברי כנסת בדרגה לא הכי גבוהה- -
רוני בר-און: אתה לא מעלה בדעתך שיש חבר כנסת שרוצה רק אחד שיביא לו את הכביסה או ירחץ לו את האוטו.
מיכאל מלכיאור: זה מנוגד לחוק.
מיכאל מלכיאור: אם אנו מצפים לכל כך הרבה דברים, ואין ספק שהעבודה בכנסת התרחבה, כי האפשרות להגיע לחברי כנסת הא לא כמו שהיתה פעם.
מיכאל מלכיאור: יש כל יום עשרות אי-מיילים וטלפונים.
מיכאל מלכיאור: אנו יודעים גם איך הדבר מתפתח בעולם.
מיכאל מלכיאור: היום מצפים להרבה, אי אפשר לתת משכורת כל כך נמוכה, תנאים לא תנאים, וגם להחזיק את האנשים יותר זמן, מה שאנו רוצים, ולהמשיך כך.
מיכאל מלכיאור: לגב ההערה לשאול יהלום; אני חושב שהדבר היה במקום.
מיכאל מלכיאור: צריך לתת את הדעת לנושא החסינות.
רוני בר-און: עוזרים פרלמנטריים, אם יהיו פה בשעת ההצבעה על המלצות ועדת גרונאו פחות ממחצית חברי הוועדה, אני לא מקיים את ההצבעה.
רוני בר-און: חלק מהאנשים מדבר והולך.
רוני בר-און: אם יש לכם אינטרס שתיפול פה היום החלטה, תדאגו שיהיו פה לפחות 11 חברי ועדה.
רוני בר-און: אחרת לא תהיה הצבעה היום.
רוני בר-און: אם אתם רוצים שנצא מפה עם החלטה, שיהיו פה 11 חברי ועדה.
אבשלום וילן: אני מקבל את מה שאמרת בפתיחה.
אבשלום וילן: הבעיה המרכזית היא הסטטוס המשפטי.
אבשלום וילן: לא ברור לי איך הגיעו לנוסח הזה.
אבשלום וילן: זה לא סביר בצורה קיצונית.
אבשלום וילן: אני חושב שיש בעיה מסוימת בכך שאנו צריכים לתקן פה המלצות ועדה ציבורית שנבחרה, כי אנו בעלי עניין.
אבשלום וילן: כיוון שאנו בעלי עניין, תמיד יש התנגשות שוועדה ציבורית צריכה להחליט ולא אנחנו, למרות שאני חושב שהוועדה הציבורית עשתה פה חצי עבודה.
אבשלום וילן: בסופו של דבר ההתפתחות ההיסטורית היא הקשר עם הציבור, וכמות האי-מיילים והעבודה היא הרבה יותר משהיתה קודם לכן.
אבשלום וילן: החלוקה האנכרוניסטית בין שני העוזרים במשכורות היא בעייתית.
אבשלום וילן: אני ראיתי מה קורה בפרלמנטים אחרים בעולם.
אבשלום וילן: משלמים יותר.
אבשלום וילן: אנו באמצע השנה.
אבשלום וילן: יש תקציב לכנסת שאושר.
אבשלום וילן: לכן ההצעה שלי יותר מרחיקת לכת, מכיוון שצריך לעשות סדר בנסיעות ובאש"ל, להכין הצעה מסודרת לקראת תקציב שנה הבאה של הכנסת, שתעבור את הוועדה הציבורית ותביא לידי ביטוי את מה שאמרנו.
אבשלום וילן: אי אפשר לבוא עכשיו ליושב ראש הכנסת, לומר: תן עוד 5 מיליון ₪ לתקציב לצורך זה בחצי השני של השנה.
אבשלום וילן: זה ייראה לא טוב, זה גם לא שיטת עבודה.
אבשלום וילן: אם נכין הצעה מסודרת, ובתקציב 2005 ייכנסו כל התיקונים, אני חושב שזה פתרון צודק.
רוני בר-און: עד שנצביע, עד שנחזיר את זה לוועדה, עד שהיא תחזור אלינו זה ממילא יגיע, הלוואי, יחד עם תקציב 2005.
איתן כבל: כדאי למקד את הבקשות כאן לשני נושאים; יש נושאים שיש הסכמה ברורה מצד כל חברי הכנסת, שהמשמעות היא שאם זה היה גוף ציבורי אחר שהיה פונה אלינו בשאלות שעלו כאן, היינו קמים ומקימים קול זעקה עם מודעות לעיתונות.
איתן כבל: אני דווקא רואה את הבעיה המרכזית סביב העוזר המנהלי או המקצועי.
איתן כבל: הדברים האחרים על פניו רובם ככולם, וגם אלה שלא העלינו אותם כי לא היה הזמן, צריך לראותם כדבר כמעט ברור מאליו, והשאלה היא איך זה לא קרה עד עכשיו.
איתן כבל: השאלה המרכזית שנוגעת כמעט לכל חבר כנסת במצב כזה או אחר היא שאלת השוואת התנאים בתוך המערכת פנימה.
איתן כבל: כאן צריך להקדיש לזה מחשבה רבה.
איתן כבל: צריך לקבוע קווים מנחים.
איתן כבל: על פי הכללים הקודמים, היתה לי עוזרת שענתה על כל הנתונים האקדמאים וכו', ועושה עבודה מצוינת, והגיעה עוזרת נוספת שעושה עבודה מקצועית יוצאת מן הכלל, לפחות לפי נקודת המבט שלי, ואתה מוצא את עצמך על פי הכללים החדשים שמבקשים ממך, תעשה משפט שלמה לאזן את המצב.
איתן כבל: אני כבר לא מעלה את השאלה שהיא יכולה לתבוע אותי על שינוי תנאים.
איתן כבל: בסופו של עניין היא נכנסה לעבודה עפ תנאים מסוימים על פי הקריטריונים הקודמים, ועכשיו אתה מבקש ממני לעשות משפט שלמה.
איתן כבל: מבחינתם של החלק הארי של העוזרים, זאת שאלת השאלות, בלי להמעיט מהנקודות שהיתה התייחסות אליהן, שאלת השאלות היא סביב השאלה של ההגדרות של העוזר המנהלי והמקצועי.
איתן כבל: בסופו של יום דיברנו כאן הרבה על החניות, והשאלה המהותית, לטעמי, זה הסעיף הזה.
איתן כבל: ההצעה שלך מצוינת, לצערי, אני לא רואה אותה נעשית.
רוני בר-און: אנו באמת דואגים לעוזרים הפרלמנטריים, אך בתפקיד הראשון שלנו אנו מחוקקים, ואם נעשה את החוק הזה ונתלכד סביבו, בסופו של דבר גם נעביר את זה.
איתן כבל: זה נכון מאוד.
איתן כבל: לעתים מותר לנו להיות אינטרסנטים בלי להתבייש בזה.
יגאל יאסינוב: בעיניי, הבעיה המרכזית היא סטטוס של עוזרים, ולא רק סטטוס מולנו, אלא סטטוס מול מערכת.
יגאל יאסינוב: אני מתפלא שחברי המשפטנים ומשפטני הכנסת לא שמו לב, שהמשכורת שהעוזרים מקבלים היא מהחשב הכללי, כלומר מהמדינה.
יגאל יאסינוב: אני רוצה להבין, מה יעשה שופט כשתבוא תביעה של עוזר פרלמנטרי נגד הכנסת.
יגאל יאסינוב: כל עוזר רשאי לומר: אני עבדתי בלשכה של חבר כנסת, עבדתי בכנסת.
רוני בר-און: יש פה בעיה יותר גדולה; לפי החוזה ולפי ועדת גרונאו, הוא צריך לתבוע את חבר הכנסת.
רוני בר-און: חבר הכנסת יגיד: חסינות אזרחית מפני תביעה.
יגאל יאסינוב: שהעובדים יהיו עובדי כנסת, עובדי מדינה.
יגאל יאסינוב: אני גר בירושלים, והעוזרות של תל אביביות.
יגאל יאסינוב: הלשכה הפרלמנטרית שלי בירושלים, וקבלת קהל בימי ראשון או חמישי.
יגאל יאסינוב: כיום אני משלם את הנסיעות מכיסי, ואמרת שרק אם זה לינה בין שני לשלישי או שלישי לרביעי, פה תהיה בעיה, אם סיימנו מאוחר ביום רביעי, אני מקבל קהל לבד, ולפעמים זה קשה.
יגאל יאסינוב: רק לפני חודשיים החלפתי עוזרת.
יגאל יאסינוב: היא הלכה ללמוד, לא הסתדר לה יותר לעבוד אתי, ואני הייתי צריך במשך שלושה שבועות לשלם חפיפה לעוזרת חדשה שהיתה צריכה ללמוד, כי אין לי אפשרות אחרת.
יגאל יאסינוב: אם אני מדבר על הסוגייה של העוזר השלישי, שהיום יש פתרון חלקי על שליש משכורת.
יגאל יאסינוב: אף אחד לא יודע איך, לא מדובר שם כלל על תנאים, ומה שמדברים שאני צריך להחזיק את האדם הזה שיקבל גם כך גרושים דרך כוח אדם, כלומר עוד כמה מאות שקלים עוברים למישהו בדרך ולא לעוזר הפרלמנטרי.
יגאל יאסינוב: אני חושב שזה אבסורד.
יגאל יאסינוב: משרות אמון - קיים דבר כזה במדינת ישראל.
יגאל יאסינוב: זה לא משהו חדש, צריך להעתיק את הזכויות, החקיקה, התנאים והתקנות של משרות האמון ממשרדי ממשלה לכנסת, ולעשות בדיוק אותו דבר.
אהוד רצאבי: אני לא רואה הבדל בין עובד של הכנסת לעוזרים הפרלמנטריים.
אהוד רצאבי: שניהם משרתים בדיוק אותה מטרה.
אהוד רצאבי: כאשר אני העסקתי עובדים, היתה לנו אפשרות לפטרם, להשאירם, עובד מצטיין – לתת לו בונוס, לתת לו איזו הערכה חוץ מיחס טוב.
אהוד רצאבי: פה אין לנו אפשרות.
אהוד רצאבי: אנו כמעסיקים לכאורה, למרות שהדוח הזה אומר שאני המעסיק, לא יכול היום לבוא לעובדים שלי, שעובדים אתי מינימום חמישה ימים בשבוע, לפעמים גם שבעה ימים בשבוע, ומינימום משעה 06:30-07:00 ולפעמים עד עשר בלילה, ולפעמים גם יותר מזה – אין לי שום דרך לומר לו: תודה רבה.
אהוד רצאבי: זה לא בידיים שלי, ועדיין אני המעסיק שלו.
אהוד רצאבי: אם לא הייתי המעסיק שלו, זה היתה הבעיה של אבי.
אהוד רצאבי: אני חושב שהנושא הזה של גילום של הוצאות אש"ל מ-650 ₪ ל-1,000 ש"ח, הוא לא מגלם בתוכו שום הטבה נוספת.
ארבל אסטרחן: לא היתה כוונה.
אהוד רצאבי: הנושא של לינה; אם אני כחבר כנסת בוחר לישון פה בירושלים כי מחר בבוקר אני צריך לקום מוקדם, מה העוזר שלי אמור לעשות?
אהוד רצאבי: להישאר לישון ברכב שלי, בספסל, ברחוב?
אהוד רצאבי: הדבר שהכי מציק לי, שהוא בעצם בעיה של כולנו, ברגע שאנו מקיימים יחסי עובד-מעביד עם העוזר הפרלמנטרי, חלות עלינו חובות שאני לא יודע איך לפתור אותן, אין לי דרך לפתור אותן, אם אותו עובד שלי שבר את רגלו, אין לי ביטוח אובדן כושר עבודה עבורו, אם עובד שלי נקט בצעד ואני מקבל תביעה כתוצאה מזה, כי הוא שלוח שלי, מי פותר לי את הבעיה הזאת?
אהוד רצאבי: מה קורה כשעובד יוצא למילואים, אני לא יכול להגיש נגדו את אותו טופס 30/10 ולקבל החזר, אתם ממשיכים לממן את העובד הזה כי אתם לא יכולים לתבוע את החזר ימי המילואים, או כשעובדת זכאית לקבל מענק לידה – מי מקבל את זה?
אהוד רצאבי: אני לא יכול להגיש תביעה על זה.
מוחמד ברכה: אני לא חושב שחברי הכנסת וחברי הוועדה צריכים לקבל פיק ברכיים כשהם באים לדבר על שיפור התנאים של העבודה של העוזרים, שזה בעצם שיפור התנאים של עבודת חברי הכנסת, שזה בעצם העלאת קרנה של הכנסת והיכולת של חברי הכנסת לתפקד.
מוחמד ברכה: אני לא מרגיש שאני צריך להתנצל לאף אחד.
מוחמד ברכה: יש פופוליזם זול ונמוך שמנסה לשוות לנושא הזה כאילו זה משהו מושחת.
רוני בר-און: לא היה פיק ברכיים, וגם אמרתי בצורה ברורה ונחרצת ביותר שאנו עוסקים פה במעשה שהוא מעין מעשה חקיקה, ואם נתקן את חוק הכנסת, שנקבע בו פרק של עוזרים פרלמנטריים כדי שנכניס את הסטטוס הזה למעמד חוקי שמגיע לו, אנו כולנו עוסקים בזה מתוך ידיעה שיש לנו אינטרס ישיר ומובהק, הצורך שלנו לתקן את העוול כלפי העוזרים הפרלמנטריים והרצון שלנו לדאוג לעוזרים הפרלמנטריים.
רוני בר-און: אז היום אני עוזר לפלוני, מחרתיים יישב שם אלמוני.
מוחמד ברכה: אני חושב שצריך לעגן את המעמד של העוזרים הפרלמנטריים כחלק מצוות העובדים של הכנסת.
מוחמד ברכה: שנית, צריך לצמצם את הפער בין מנהלי ומקצועי.
מוחמד ברכה: אני בעד לתת גמול לתואר, אך לא מה שקורה עכשיו.
מוחמד ברכה: מה שקורה עכשיו זה לא גמול לתואר.
מוחמד ברכה: כחבר כנסת קצת יותר ותיק מכמה שיושבים כאן או כמוהם, התואר אינו ערובה לשום דבר, במיוחד בתחום העבודה שלנו, אך בסופו של דבר זה נתון לשיקול חבר הכנסת.
מוחמד ברכה: אני רוצה שהוועדה תלך לקראת הצעות שהוצעו על ידי ועד העוזרים, שאנו נאשר.
רוני בר-און: בכמה מלים אני רק רוצה להזכיר לעצמנו שנושא קיום יחסי עובד מעביד בין העוזרים לכנסת הוא נושא שנבדק על ידי ועדת גרונאו, וגם נבדק משפטית על ידי אלמנט חיצוני שהוא ודאי אלמנט בכיר מאוד במשפט העבודה במדינת ישראל.
רוני בר-און: למרות שהח"כ הוא זה שבוחר את העוזר ואומר לו מה לעשות, מבחן הפיקוח שהכרנו בדיני העבודה, להבדיל ממבחן ההשתלבות, אין הכרה של יחסי עובד מעביד בין הכנסת לבין העוזרים.
רוני בר-און: הזכרתי היסטורית את מעמד העוזרים, היה עובד אחד, ועדת רוזן צבי, אחר כך נקבע שני עוזרים לחברי הכנסת בשכר זהה, וב-2001 נוצרה ההבחנה בין העוזר המנהלי לעוזר המקצועי ששכרו גבוה יותר.
רוני בר-און: אמסור את רשות הדיבור ליועצת המשפטית והמרכזת של עבודת הוועדה הציבורית, היועצת המשפטית שלנו, ארבל אסטרחן.
רוני בר-און: אחר כך אבי לוי ואחר כך סגן מזכיר הכנסת.
רוני בר-און: אחר כך נעבור להצבעה.
ארבל אסטרחן: אני לא מדברת בשם ועדת גרונאו, אני עובדת אתה.