GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רות חטבי: טוב, אני רותי, אני מנהלת מחלקת נגישות בעיריית ירושלים בארבעה חודשים האחרונים, אז אני מראש מתנצלת.
<רות חטבי: אני כבר יכולה להגיד שעיריית ירושלים עסקה בהנגשת תחנות אוטובוס והשקיעה בזה המון המון כספית.
<רות חטבי: תחנות האוטובוס, לא כולן, נגישות.
<רות חטבי: כ-90% מהן נגישות.
<רות חטבי: מבני הציבור, כלומר בתי הספר, יש ממונה על נגישות שמתעסקת רק עם נגישות בבתי הספר וההנגשה שנעשית היום היא הנגשה פרטנית, על פי הודעות מראש של ילדים ששולחים ללמוד בבית ספר ספציפי.
<רות חטבי: אנחנו מנגישים מעברים ציבוריים.
<רות חטבי: אנחנו מנגישים אירועים.
<רות חטבי: אנחנו משתדלים.
<רות חטבי: אנחנו בעד.
<רות חטבי: אנחנו נמצאים בשלב של לימוד הנגשת האירועים.
<רות חטבי: אנחנו יודעים שהתקנות בתוקף, אנחנו עושים כמיטב יכולתנו להנגיש את האירועים בבעלות העירייה או במקום שמתבצע בהתנהלות העירייה.
<רות חטבי: 15% של מבנים נגישים במנה ראשונה מבחינתנו נגישים.
<רות חטבי: הגשנו לנציבות את המנה השנייה, שאמורה להיות נגישה עד שנת 2018.
<רות חטבי: כל מקום שאנחנו מפרקים, במרחב הציבורי, כל העבודות שנעשות על ידי חברות הבת או על ידי עיריית ירושלים, אנחנו עושים את העבודות כבר נגישות לחלוטין.
<רות חטבי: אפשר לראות את זה בדוגמאות בולטות ברחוב ינאי, ברחוב שלומציון.
<רות חטבי: אלה עבודות שנעשו עם המון המון השקעה כספית.
<רות חטבי: אלה הדוגמאות כמובן.
<רות חטבי: אנחנו מחלקת נגישות.
<רות חטבי: זאת אומרת פניות של ציבור.
<רות חטבי: בגלל שהמודעות של הציבור נעשתה מאד מאד גדולה במהלך השנים, אנחנו עונים על תלונות או על פניות, יותר נכון, של אנשים עם מוגבלות, אם זה דרך מוקד 106.
<רות חטבי: לשכת ראש העיר הקימה צוות מיוחד שמטפל בכל פניות הציבור, כאשר לנו מפנים את כל הפניות בנושא נגישות.
<רות חטבי: אנחנו מסמנים מקומות חנייה לאנשים עם מוגבלות גם בביתם, בהתאם.
<רות חטבי: אני יודעת ש - - - על פי חוק, אבל אנחנו היום כן מבקשים מסמכים, לראות שהבן אדם הוא אכן נכה.
דוד אמסלם: אגב, פה שאפו לעיריית ירושלים, באמת בנושא של הקצאה למקומות חנייה לנכים.
דוד אמסלם: הם לא חיכו לחוק.
דוד אמסלם: שנים, נכה, בדרך כלל נכה בגפיים, שאהיה פונה לעירייה, העירייה הייתה באה ומתקינה לו ובאמת שאפו גדול לעירייה.
<רות חטבי: - - - יש לנו רחובות שלמים שיש שם המון המון נכים וכבר אין מקום לסמן, כמו ברחוב הורקניה.
<רות חטבי: יש לנו פניות גם בגלל שהאוכלוסייה מתבגרת וגם בגלל כנראה שאנשים - - -, אבל יש מקומות שכבר אי אפשר לבצע.
<רות חטבי: יש לנו באמת המון המון פניות להנמכת אבני שפה.
<רות חטבי: בכל הצמתים אנחנו משתדלים לעשות הנמכת אבני שפה.
<רות חטבי: לפעמים הביצוע לא נעשה טוב, אבל כשפונים אלינו אנשים עם מוגבלות אני משתדלת באופן אישי להיפגש איתם, לראות בדיוק מה הבעיה ולתת הנחיות להחזקה אצלנו לבצע את התיקונים, את ההתאמות, הסרת תמרורים בדרך שהיא לא נגישה.
<רות חטבי: לפעמים אתה רואה תמרור של לא יודעת מה, עצור או משהו שנמצא באמצע הדרך הנגישה, שזה מפריע לאנשים - - - וכל שכן למי שמתנייד בכיסא גלגלים.
<רות חטבי: אשמח לענות על שאלות.
<משה בר: דודי, אפשר לשאול שאלה.
<משה בר: רציתי לשאול שאלה.
<משה בר: בגן הורדים יש שירותים ומסומן שם שירותים לנכים.
<משה בר: אני הייתי שם, אין שירותים לנכים.
<משה בר: יש שירותים עם שלוש מדרגות.
<משה בר: אני במקרה יש לי אישור קבוע לכנסת, אז יכולתי עוד להיכנס לכנסת לעשות את צרכי, מה עם נכה שאין לו?
<משה בר: אני מגיע מבת ים והיה שלט והשירותים לא קיימים.
<רות חטבי: קודם כל אני אבדוק את זה, את השירותים בגן הורדים.
<רות חטבי: מעבר לזה, אנחנו עושים עכשיו סקר אצלנו, סקר של נגישות של מבני השירותים בירושלים.
<רות חטבי: אנחנו מחכים לתוצאות.
דוד אמסלם: תודה רותי.
<שמואל חיימוביץ': מה לגבי חניות על מדרכה, שמפריעים לתנועת עיוורים?
<רות חטבי: זה מקרה כואב מאד מאד.
<רות חטבי: מהנדס העיר, שהוא בעצם הבוס הישיר שלי, מקיים שולחן עגול פעם בחודש בנושא נגישות.
<רות חטבי: השבוע, ביום שלישי הקרוב, הנושא שיעלה לשולחן העגול זה אכיפת החנייה בגלל מכוניות שחונות על המדרכות.
<רות חטבי: זה נושא שהוא חם מאד אצלנו גם, כי אני מקבלת המון תלונות וגם כי הוגשה נגד עיריית ירושלים תביעה בבית המשפט בנושא הזה.
<רות חטבי: דרך אגב, לפי מה שהתרשמתי, הבעיה קיימת בכל הרשויות המקומיות ולאו דווקא רק בירושלים.
<רות חטבי: לא שזה בסדר.
<שמואל חיימוביץ': צריך לפתור את זה בכל הארץ.
<משה בר: סליחה, אני יכול לשאול שאלה?
<רות חטבי: אני חושבת שכשפוגעים ב - - -
<משה בר: לא, רק לשאול אותה אם בשולחן העגול יש גם נכים?
<רות חטבי: השולחן העגול זה שולחן, וקודם כל אם אתה רוצה אתה מוזמן.
<משה בר: חשוב מאד שיהיה נציג של נכים.
<רות חטבי: זה שולחן עגול שמתקיים באופן קבוע פעם בחודש, עם האנשים שעובדים עם העירייה וכל המחלקות - - - כאשר לכל אירוע אני מזמינה אנשים ספציפיים.
<רות חטבי: למשל בשבוע הזה אני מזמינה את יוסי סעדון, שהוא יושב ראש קהילתי של גוננים בירושלים, שהוא בעצם מתעסק בנושא הזה של חנייה על מדרכות.
<רות חטבי: זהו.
<משה בר: אני אשמח להגיע.
דוד אמסלם: שמואל, רצית להגיד משהו?
<שמואל חיימוביץ': כן.
<שמואל חיימוביץ': אני אמרתי משהו כשלא היית פה, אז אני מציע לקרוא אחר כך מהפרוטוקול.
<ורוניקה מילר: אני ורוניקה מילר, מנהלת מהנדס ראשי של משרד הרווחה.
<ורוניקה מילר: קודם כל אנחנו גם מייצגים את משרדי הממשלה, שיש כאן כמה נציגים.
<ורוניקה מילר: - - - יותר מחמש שנים מייצגת במשרד, בפרויקט - - - כשדיור ממשלתי מבצע הנגשה, אז כל ה - - -.
<ורוניקה מילר: אז זה לשאלה למי לפנות במקרים שמדובר על נכסי מדינה.
<ורוניקה מילר: כמובן שיש תלונות ו - - - משרדי ממשלה על תקציבים שחסרים.
<ורוניקה מילר: אין מה לעשות.
<ורוניקה מילר: זה תקציב מדינה ואנחנו פועלים במסגרת התקציב שלנו.
<ורוניקה מילר: אני רוצה קודם כל לומר שזו פעם שנייה שאני פה.
<ורוניקה מילר: הפעם הראשונה הייתה בחדר הזה, ב - - - .
<ורוניקה מילר: לא זכיתי לראות ואני מבטיחה שאני אבוא לפה עם הצוות שלנו, הצוות ההנדסי, כדי ללמוד מהמקום הזה.
<ורוניקה מילר: מקום מדהים.
<ורוניקה מילר: אני חושבת שבאמת ו - - - על זה שהכנה טבעית ותחזוקה טבעית של המבנה אלה העלויות הגדולות ואנחנו יודעים את זה כמהנדסים.
<ורוניקה מילר: אנחנו יודעים שלא מספיק לבנות ולהנגיש מקום על ידי זה שצריך לתחזק אותו ולזה התקציבים החסרים היום גם ב - - -
דוד אמסלם: ורוניקה, יש לי שאלה.
דוד אמסלם: תראי, אני לא עבודה ורווחה, אבל בעיקרון, מי אמור לטפל בילדים מהסוג הזה.
דוד אמסלם: נניח שהוא לא נמצא.
<ורוניקה מילר: קודם כל כן.
<ורוניקה מילר: לפי דעתי כן.
דוד אמסלם: מי, המדינה?
<ורוניקה מילר: המדינה, אם לא היו - - -
<ורוניקה מילר: בסדר.
דוד אמסלם: רק שנייה, אני רוצה להבין את העיקרון.
דוד אמסלם: אנחנו עשינו וגם עשיתי סיור בשק"ל, בעמותה שמטפלת בילדים אחרים.
דוד אמסלם: גם הובלנו חוק לגבי הנושא שבכלל, עוד הם משלמים ארנונה על הבתים של הנכים.
דוד אמסלם: אבל היום ברוך השם סידרנו את זה כבר גם בחוק וכו'.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, גם שם.
דוד אמסלם: איך יכול להיות שבשוטף הוא אמור להביא 70% מעלויות ההפעלה.
דוד אמסלם: זאת אומרת מה?
דוד אמסלם: המדינה מה?
דוד אמסלם: מה, היא מרוויחה כסף על זה שהוא מפעיל?
דוד אמסלם: קודם כל שהיא תשלם כמה שזה עולה.
דוד אמסלם: עזבו את הבניין.
דוד אמסלם: אם זה עולה 100 שקלים, שתשלם.
דוד אמסלם: אלא אם כן המדינה לא נותנת כמעט כלום והיא אומרת שהיא עושה.
<ורוניקה מילר: היא לא אומרת, היא אומרת את מה שיש לה תקציבית.
<ורוניקה מילר: אם אתם בכנסת תתנו תקציבים לתחום הרווחה, אנחנו רק נשמח.
דוד אמסלם: תראי, אני לא שר הרווחה, את יודעת.
דוד אמסלם: אני יושב ראש ועדת הפנים.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין אם הסל הזה, בעצם שהמדינה מתקצבת אותו, זה 30% מהסל שהוא מפעיל, אז מה המדינה מתקצבת?
דוד אמסלם: שהילד מגיע לכאן ומה הוא אמור לעשות?
דוד אמסלם: לשבת שלוש דקות וללכת הביתה?
דוד אמסלם: זה ה-30%.
<ורוניקה מילר: שה - - - יגיע לוועדת כספים דרכך, זה מה ש - - -.
<ורוניקה מילר: אני דווקא מסתכלת על - - -
<טלי אלון: אני רק אוסיף.
<טלי אלון: אני טלי, גם כן ממשרד הרווחה, אני מתחום המוגבלויות.
<טלי אלון: המדינה, המשרד בעצם מתקצב את התכנית, את עלות הפעלת התכנית במקום.
<טלי אלון: אנחנו ראינו בשלוה את התכניות היפות שקיימות - - - יום שירות ארוך, הנופשונים.
<טלי אלון: כל אלה בעצם באים בהורדות שמשרד הרווחה מתקצב עבור כל ילד שנמצא בתכנית.
<טלי אלון: נכון שהמשרד, כמו שציינו פה, לא יכול, לא מתקצב את כל העלויות של המבנה, אבל המשרד בהחלט מתקצב את הפעלת התכניות שקיימות פה ושנותנות מענה ל - - -
דוד אמסלם: בואי נניח - - -
<טלי אלון: לא את ההחזקה, את הפעלת התכנית.
דוד אמסלם: נניח שהמבנה לא קיים.
דוד אמסלם: נניח קלמן לא קיים.
דוד אמסלם: הילד הזה, מה הוא אמור?
דוד אמסלם: מה זאת אומרת, הוא אמור להביא את הכיתה מהבית ולהגיד חברה, יש רק תכנית.
דוד אמסלם: אני שואל, הרי אני נמצא בשק"ל והם אומרים לי אותו דבר, תשמע דודי, אנחנו אמורים להביא 40% מהתקציב.
דוד אמסלם: אני לפעמים שואל את עצמי - - -
<טלי אלון: כי - - -
דוד אמסלם: נניח שהאנשים האלה לא היו, אז מה זאת אומרת?
דוד אמסלם: בגלל שהם נמצאים, בעצם המדינה זורקת עליו את העול ויוצאת החוצה?
<ורוניקה מילר: לא, אז באמת השאלה מי צריך להביא את התקציבים האלה.
<ורוניקה מילר: זה לא שמשרד הרווחה לא רוצה לתת תקציבים.
<ורוניקה מילר: התקציבים האלה צריכים להיות מתוכננים.
דוד אמסלם: ורוניקה, אני אגיד כזה דבר, אני רק מציף את השאלות ואני לא מצפה מכם לתת את התשובות, בגלל שזה לא אתם.
דוד אמסלם: אבל לפעמים אתם צריכים להבין מה תחושת התסכול שלי בעניין הזה.
דוד אמסלם: אם המדינה לא רוצה, שתבוא, תשים על השולחן ותגיד אני לא רוצה ואז הציבור יבחר.
דוד אמסלם: יכול להיות שהוא לא יבחר את הממשלה הזאת.
דוד אמסלם: יגיד רבותי, אתם אנשים רעים, אם אתם לא דואגים לאנשים המסכנים, אל תהיו בממשלה.
דוד אמסלם: אבל לא יכול להיות שאנשים בעצם מקיימים את זה בכוחות עצמם והמדינה באה ונסמכת עליהם, כאילו הם האחראים.
דוד אמסלם: ואני אומר לכם, כמעט כל מוסד שאני הולך אליו, שהוא עמותה, כל מוסד ואני מבקר, תיקחו בחשבון, אני מבקר פעם בשלושה שבועות, חודש, במוסד.
דוד אמסלם: ובכל מוסד שאני הולך אליו, זה או שהמוסד מביא 80% או שהוא בעצם מביא 40%.
דוד אמסלם: כמעט לא ראיתי מוסד שאומר אתה יודע מה, דודי, אנחנו מביאים רק איזה 10% מלמעלה.
דוד אמסלם: באמת המדינה, כל הכבוד לה, מתקצבת אותנו, אנחנו מביאים את הצ'ופרים קצת, אתה יודע, את הסוכריות טיפה, שיהיה להם קצת יותר נחמד.
דוד אמסלם: זה בדיוק הפוך.
דוד אמסלם: בדרך כלל האנשים מביאים את הרוב והמדינה נותנת קצת ואומרת גם אני שותפה.
דוד אמסלם: לפעמים אני שואל את עצמי, זה הזוי.
דוד אמסלם: המדינה, הרי זה עסק שלה.
<טלי אלון: ה-א'-ב' לפי התקצוב - - -
דוד אמסלם: אמרתי, אתם לא הכתובת.
<ורוניקה מילר: כן חשוב לי לסיים את התשובה.
<ורוניקה מילר: אני חושבת וקודם כל ראינו כאן הרבה יוזמות ויזמות עסקית אפילו, - - - תקציבים - - - ואני חושבת המקום הזה כבר יכול להיות כמרכז למידה הן בתחום פעילות ותכניות וגם בתחום הנדסי, לכל הארץ.
<ורוניקה מילר: חבל שאין כאן נציגי רשויות חוץ מהשלטון המקומי.
<ורוניקה מילר: אני שמחתי שאתם פה, כי גם - - -
<ורוניקה מילר: ו - - - ירושלים.
<ורוניקה מילר: באמת יש, - - - רעיון - - -
דוד אמסלם: כן, בבקשה אברהם.
אברהם נגוסה: אמרת שאת מפקחת במשרד הרווחה.
אברהם נגוסה: היא אמורה לדאוג לאנשים שזקוקים לרווחה.
אברהם נגוסה: את יכולה לעדכן אותנו כמה מוסדות כאלה קיימים, שהוקמו ומנוהלים על ידי משרד הרווחה?
<טלי אלון: הממשלתיים?
אברהם נגוסה: ממשלתיים.
<טלי אלון: ורוניקה יודעת.
<ורוניקה מילר: - - -מדינה יש 29, מתוכם 17-18 פלוס מינוס מופעלים גם על ידי צוות ממשלתי, חלק בעמותות ציבוריות, אבל אחרים זה הפעלה פרטית, בגלל שבאיזו שהוא שלב המדינה הרגישה ש - - -
אברהם נגוסה: לא, אבל ביוזמה של המדינה הוקמו למשל - - -
<ורוניקה מילר: זה מה שאני אומרת.
<ורוניקה מילר: אצלנו במשרד הרווחה אנחנו מדברים.
<ורוניקה מילר: בסביבות 19.
דוד אמסלם: זה לא דיון בוועדת הרווחה, אבל בגדול אני רק אומר לך, ככלל, כמעט בכל סוגיות הרווחה, כשהמדינה הייתה עם קום המדינה מה שנקרא, היא הייתה מדינה מאד ענייה, דאגה למוסדות האלה.
דוד אמסלם: ככל שהיא התעשרה היא נטשה אותם.
דוד אמסלם: ואם אתה תרצה לבדוק, גם מה שהם בעצם מחזיקים זה מוסדות מאד ישנים שאני מניח קמו אי שם, הוקמו בשנות ה-50 וה-60.
דוד אמסלם: אם היינו צריכים להקים את המדינה היום, אני מניח שאף מוסד כזה לא היה קם.
דוד אמסלם: תודה רבה ורוניקה.
דוד אמסלם: אני רוצה לפנות למשרד הפנים.
דוד אמסלם: טוב, הוא כנראה התעייף מהסיור והלך.
דוד אמסלם: כן, ראיתי אותו.
דוד אמסלם: רבותי, עוד מישהו רוצה לומר משהו לפני שאני מסכם ברשותכם?
דוד אמסלם: קודם כל לפני שאני שוב פעם מודה לאכסניה, אז אלף אני מבקש ממך יוסי.
דוד אמסלם: קודם כל אני מציע שתבקש מיושב ראש השלטון המקומי, אני מציע לו לעשות סיור או אפילו ישיבה פה, של השלטון המקומי במקום הזה, לנשמה.
דוד אמסלם: מעבר לזה, אני עכשיו רוצה לתרגם את זה למהלכים יותר פרקטיים.
דוד אמסלם: אני חושב שהאכסניה פה היא אכסניה שאפשר להשתמש בה.
דוד אמסלם: יש פה אולם אירועים, יש פה חדרי הרצאות.
דוד אמסלם: המקום הזה גם מבחינתי צריך לדאוג למשאבים למקום, זה גם הזדמנות באמת מה שנקרא באירועים כולם נהנים ובאמת אני מבקש מכם שתגידו את זה לחיים, בקשה אישית שלי, שיתאם עם קלמן.
דוד אמסלם: אני מניח שהם מאד מאד ישמחו לארח כאן את כל ראשי הערים בארץ.
דוד אמסלם: בכלל, את עובדי השלטון המקומי, לאיזה שהוא יום שתעשו כאן איזה שהוא דיון של השלטון המקומי.
דוד אמסלם: לגבי הנושא שאמרתי לגבי השלטון המקומי, זה כמובן תופס גם לגבי משרד הרווחה שיישב כאן.
דוד אמסלם: הייתי מביא את כל משרדי הממשלה, אבל הם לא פה.
דוד אמסלם: אז כמובן גם אתם תשדלו לעשות כאן.
דוד אמסלם: יש פה אולמות וכו'.
דוד אמסלם: אנחנו מדי פעם רוצים לעשות כנס כזה, כנס אחר, לדבר עם עובדים, אז באמת זו הזדמנות.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של הדיון עצמו, הנושא של ההנגשה.
דוד אמסלם: אז באמת איתן, אתה תרשום לי שלוש נקודות, לא יותר.
דוד אמסלם: אנחנו נתקדם בקצב של שלוש נקודות.
דוד אמסלם: אחרת אם תביא לי 20, אני אגמור את זה בעוד 30 שנה.
דוד אמסלם: אז אנחנו נתקדם צעד צעד, בסדר?
דוד אמסלם: תכתוב לי שלוש נקודות שהכי מפריעות לכם ואני אעשה על כל נקודה מפגש בפני עצמו ואנחנו ננסה לקדם את זה צעד אחר צעד.
דוד אמסלם: חיים, מבחינתי גולת הכותרת זה שלכם.
דוד אמסלם: אני רוצה לקבל את המסמך הזה.
דוד אמסלם: אני רואה אותו כנושא אסטרטגי, בגלל שכפי שאמרתי קודם, זה לא הגיוני וזה גם לא מעשי.
דוד אמסלם: אתה יודע, היינו כאן בקומה שבעצם הייתה קומה שלישית כאן כמדומני, שהיא ייצגה את עולם החלומות.
דוד אמסלם: אגדות.
דוד אמסלם: קומה רביעית זה קומת האגדות, אז כנראה הממשלה בקומת האגדות, או הכנסת, שהיא מחוקקת חוק שהעלות שלו עשרות מיליארדי שקלים והיא מצפה שהארנונה תממן את זה.
דוד אמסלם: זה משהו אבסורדי.
זאב בנימין בגין: יש לך עוד שני דיונים על ארנונה בקרוב.
דוד אמסלם: אני מקווה שלא, אתה יודע, טוב שלא העמיסו גם את ה-F35 גם על הארנונה.
דוד אמסלם: לפעמים אני שואל את עצמי כמה ארנונה כבר גובים שהם מעמיסים עליה את הכל?
דוד אמסלם: אז לכן מבחינתי אני חיכיתי לדיון הזה כבר הרבה זמן, בגלל שאני חושב שזה הסיפור.
דוד אמסלם: אני חושב שצריך להכניס את הממשלה לתוך האירוע הזה בשותפות כזאת או אחרת.
דוד אמסלם: זו תכנית רב שנתית.
דוד אמסלם: אי אפשר גם שהחוק ייכנס לתוקף, מה זאת אומרת שראשי ערים עוד שנתיים יתחילו להיות עבריינים.
דוד אמסלם: הרי זה כבר כמעט אחריות פלילית שעוד מעט ישימו.
דוד אמסלם: אולי יכניסו אותם לבית סוהר על זה.
דוד אמסלם: אז זה דבר שאני באמת רוצה והכי חשוב לי לקדם את זה, גם את הסיפור של החקיקה.
דוד אמסלם: כנראה שנצטרך איזו שהיא דחייה, אבל בעיקר ובעיקר להכין תכנית עבודה מסודרת עם משאבים מגובים, אחרת אנחנו סתם מדברים.
דוד אמסלם: כשהממשלה היא חלוץ מרכזי בסיפור הזה.
דוד אמסלם: הממשלה מכרה את הקרקע בזמנו.
דוד אמסלם: הרי מדובר, לשאלתך - האזורים החדשים הם מסודרים.
דוד אמסלם: הם לא הבעיה.
דוד אמסלם: אבל מה לעשות, ברוב המדינה זה לא אזורים חדשים.
דוד אמסלם: בזמנו המדינה הרי מכרה את הקרקע, לקחה את הכסף, עשתה איתו מה שעשתה והיא שותפה לעניין הזה גם היום.
דוד אמסלם: אז לכן אני רואה אותה, כחלק מהאחריות שלה הכמעט ישירה, היא של הממשלה.
דוד אמסלם: היא כבר נכנסה לתוך המציאות הזאת, ולא יכול להיות שאתה פתאום משאיר את הבעיה בתוך העיר ואתה מתקדם.
דוד אמסלם: לכן זה מבחינתי הנושא הכי מרכזי, הכי חשוב בדיון הזה.
דוד אמסלם: בגלל זה גם אני עשיתי אותו.
דוד אמסלם: אני רוצה להתחיל להתניע מהלך בעניין הזה.
דוד אמסלם: לסיום, אני שוב פעם רוצה לסגור את הדיון עם קלמן.
דוד אמסלם: באמת קלמן, אני מודה לך בשם עם ישראל.
דוד אמסלם: אם אני יכול לייצג, אני לפחות נציג ציבור.
דוד אמסלם: אתה איש מיוחד.
דוד אמסלם: אתה בן אדם מיוחד.
דוד אמסלם: דרך אגב, רק אנשים מיוחדים יכולים לעשות את הדברים האלה, לטעמי.
<קלמן סמואלס: אני אשמח להיות שותף בכל דבר שנוכל לעזור.
<קלמן סמואלס: אנחנו עושים את זה כל היום בחינם.
<קלמן סמואלס: רק רוצים לעזור.
<קלמן סמואלס: לא כל אחד יבנה מרכז כזה - - - לקחת קצת צבע וקצת משהו איפה שהם יהיו.
<קלמן סמואלס: אנחנו פה לעזור.
דוד אמסלם: וכאן אני רוצה להודות לך על כל מה שאתה עושה, כפי שאמרתי, בשם עם ישראל.
דוד אמסלם: אתה באמת מטפל במלאכים שהמדינה השאירה אותם אי שם מאוחר ואתה שם אותם בפרונט ואתה שם אותם בחזית בעקבות המקרה הפרטי שקרה לך וכאן גם תודה ליוסי.
דוד אמסלם: זכויות יסוד בעניין הזה, בגלל, בוודאי עדיף שזה לא היה קורה, אבל מאחר שזה קרה, אז הוא גרם לכל התהליך וכל המצווה הענקית הזאת, המצוות הענקיות שאתם עושים כאן.
דוד אמסלם: אז באמת אני אומר לך, זה אולי אחד המפעלים הכי מרגשים שהכרתי בחיים שלי.
<קלמן סמואלס: אני רק אסיים עם מה שקורה עם יוסי.
<קלמן סמואלס: כשאתם יוצאים מהמקום ונכנסים, אתם תראו פסל של יד שבשפת הסימנים הבינלאומית זה – ILU – I LOVE YOU.
<קלמן סמואלס: היד זו היד של יוסי.
<קלמן סמואלס: זה הפסל של יוסי.
<קלמן סמואלס: אף אחד לא יודע, אבל הוא הסיבה למסיבה.
<קלמן סמואלס: בעיית התקשורת שלו, זה מה שגרם לנו להבין ולעשות.
<קלמן סמואלס: אז אנחנו לא מפרסמים את זה, אבל היד היא בעצם היד שלו.
דוד אמסלם: הוא לא יודע, אבל יש לי את היד הזאת כבר 10 שנים בבית, תלויה במטבח.
דוד אמסלם: אז אלף אני באמת מודה כמובן לחברי הכנסת שהגיעו לסיור.
דוד אמסלם: באמת אני רוצה לומר ואני פתחתי ואמרתי, זה לא - - - .
דוד אמסלם: רוב חברי הכנסת לא מגיעים לסיורים האלה שלי.
דוד אמסלם: אני לא יודע למה.
דוד אמסלם: אני אולי אכתוב על זה איזה שהוא פרק פעם, כשאני אעזוב את הכנסת, אבל האנשים – גם אברהם וגם עבדאללה, כמעט בכל סיור שקשור לילדים או לאנשים שבוא נגיד הייתי קורא לזה יותר סיורים לנשמה, אז הם משתדלים לבוא ובאמת שאפו לכם ותודה רבה.
דוד אמסלם: כמובן לכל מי שהשתתף כאן, משרדי הממשלה, השלטון המקומי, באמת תודה רבה לכם.
דוד אמסלם: רק צריך לקחת את זה קצת קדימה.
דוד אמסלם: זאת אומרת גם אנחנו בממשלה, לאן אני מכוון, בסוף למה היה חשוב לי לבוא?
דוד אמסלם: יכולתי הרי לעשות את הדיון הזה בכנסת.
דוד אמסלם: דרך אגב, יכול להיות שהיו באים יותר חברי כנסת בגלל שבכנסת אם הם באים יש להם חנייה.
דוד אמסלם: הם לא ידעו שגם פה יש להם חנייה.
דוד אמסלם: היה לי חשוב שהפקידים והממשלה יבינו את הסטנדרט, לאן צריך למשוך.
דוד אמסלם: לא צריך לבנות מוסד בקומה ראשונה.
דוד אמסלם: אנחנו כבר בקומה ה-20.
דוד אמסלם: יש לנו בניינים, יש לנו כבר סטנדרטים אחרים.
דוד אמסלם: לא צריך את המינימום של ה-100 שקלים ולהסתפק בזה בגלל שאין תקציב.
דוד אמסלם: יש תקציבי מדינה.
דוד אמסלם: אני תמיד אומר את זה, למדינת ישראל יש הרים של כסף.
דוד אמסלם: יש הרים של כסף.
דוד אמסלם: ובסוף צריך לתת לילדים האלה ברמה הכי גבוהה, יותר מאשר מגיע לילדים הרגילים.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שהיה לי חשוב שתראו לאן אנחנו צריכים לשאוף בדברים האלה.
דוד אמסלם: אם נשאף לשלוה, אז אולי נקבל 80% משלוה.
דוד אמסלם: אבל אם נשאף למשהו יותר נמוך, אז נקבל כמעט בתחתית.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שזה תלוי בכם.
דוד אמסלם: הפקיד בסוף קובע הכל.
דוד אמסלם: אם אתם תתעקשו שזה לא יהיה בסטנדרטים, אז זה לא יהיה.
דוד אמסלם: ובסוף אם תתעקשו שהשר, זה הכסף שאנחנו רוצים, בסוף הוא יביא את זה, בגלל שאין לו ברירה.
דוד אמסלם: וזה מתחיל כאן.
דוד אמסלם: אתם קובעים את הילדים הבאים שלא נמצאים בשלוה.
דוד אמסלם: המקום פה מוגבל ל-1,100 ילדים, 1,200 ילדים.
דוד אמסלם: תבואו לפה אחרי הצהריים, תראו מה קורה כאן.
דוד אמסלם: רוב הפעילות במאסות הגדולות היא מהשעה אחת.
דוד אמסלם: אנחנו צריכים למשוך לשם, לסטנדרט הזה.
דוד אמסלם: זה תלוי בכם ואנחנו רוצים להביא את זה לשם, בוודאי במוסדות של הילדים בעלי הצרכים המיוחדים.
דוד אמסלם: שוב פעם אני מודה לכולם על הסיור המדהים הזה.
דוד אמסלם: כל פעם שאני נכנס לפה זה עושה לי - - - עוד.
דוד אמסלם: למרות שהייתי פה כבר הרבה פעמים, אבל כל פעם זה עושה לי עוד יותר טוב.
דוד אמסלם: אז גם הפעם.
דוד אמסלם: אז קלמן, אני אוהב אותך.
דוד אמסלם: אתה בשבילי בן אדם שאני מעריץ ובאמת אני לרשותך בכל דבר ועניין, 24/7 בכל נושא.
דוד אמסלם: שבוע טוב שיהיה.
דוד אמסלם: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא:
דוד אמסלם: היערכות הרשויות המקומיות לרעידות אדמה ולשעת חירום, בהשתתפות שר הפנים, חברי הטוב.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני אתן לנורית יחימוביץ מיחידת המחקר והמידע של הכנסת להציג במספר דקות את מה שיחידת המחקר של הכנסת הכינה בנושא הזה.
דוד אמסלם: היא הכינה עבודה יפה.
דוד אמסלם: בני בגין נמצא פה?
דוד אמסלם: הוא תכף ייכנס ואם הוא לא ייכנס, נתקדם.
דוד אמסלם: אחרי זה ניתן התייחסות לחברי הכנסת ולמשרדי הממשלה, אם ירצו, ובסוף השר יתייחס לנושא הזה וזה יהיה סיכום הישיבה.
דוד אמסלם: בבקשה, נורית.
<נורית יחימוביץ: תודה רבה.
<נורית יחימוביץ: שלום לכולם, אני חוקרת במרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<נורית יחימוביץ: אני כתבתי את המסמך על מוכנות הרשויות המקומיות לרעידות אדמה ואני רוצה לפתוח במסגרת ההיערכות לרעידות אדמה, כפי שנמסרה לנו על ידי משרד הביטחון.
<נורית יחימוביץ: במקרה של רעידת אדמה חזקה, זאת התמונה שמדינת ישראל תצטרך להתמודד אתה.
תמר זנדברג: לפי מה המספרים האלה?
<נורית יחימוביץ: אלה הנתונים של משרד הביטחון במסגרת ההיערכות לפי כל הידע שהם צברו.
<נורית יחימוביץ: אולי הם יסבירו יותר טוב ממני בשילוב מידע גאולוגי שיש.
דוד אמסלם: בעיקרון, את יכולה להוסיף או להוריד עוד כמה.
<נורית יחימוביץ: מדובר בסדרי גודל.
תמר זנדברג: זה מבוסס על בנייה, על גאולוגיה, על איפה זה יקרה וכולי?
דוד אמסלם: הכול ביחד, אבל זה לא חשוב לדיון כרגע.
אריה מכלוף דרעי: לפי המצב של המבנים, לפי גודל רעידת האדמה, לפי ניסיון שיש במקומות אחרים בעולם.
אריה מכלוף דרעי: זאת ההערכה לפי כל זה ביחד.
<נורית יחימוביץ: כאשר אנחנו מדברים על ההיערכות של הרשויות המקומיות חשוב לזכור שהרשויות המקומיות הן לא הגורם היחיד במדינה שצריך להיערך.
<נורית יחימוביץ: יש לנו הרבה גורמים שנערכים, אם אלה גורמים ביטחוניים, גורמים ממשלתיים אחרים או גורמים אזרחיים.
<נורית יחימוביץ: יש יחסי גומלין בין הרשויות המקומיות, בערך לכל אחת מהן, וגם יחסי גומלין בינן לבין עצמן, ולכל אחת מהן יש תפקידים שונים בשלבי הטיפול השונים ברעידת אדמה.
<נורית יחימוביץ: בשלב המניעה – היערכות ומניעת נזקים, מענה בעת האירוע ובשלב השיקום.
<נורית יחימוביץ: התפקידים של הרשויות המקומיות לא נקבעו בהחלטת הממשלה הגדולה והמקיפה רע"ד 2 מ-2010.
<נורית יחימוביץ: החלטת הממשלה הזאת קובעת תפקידים לכל משרדי הממשלה, מחולקים לפי השלבים שהראיתי קודם, אבל ההחלטה הזאת לא הגדירה את התפקידים של הרשויות המקומיות.
<נורית יחימוביץ: עם זאת, ההחלטה הגדירה שרח"ל צריכה להנחות את הרשויות המקומיות להיערכות והתפקידים הספציפיים של הרשויות המקומיות נקבעו בתוכנית האב הלאומית בשנת 2012.
<נורית יחימוביץ: בתוכנית הזאת יש לפחות 40 תפקידים שונים לרשויות המקומיות וביניהם אספקת מים, מזון, תרופות, ריכוז מידע, הקמת תחנות איסוף חללים ועשרות תפקידים נוספים.
<נורית יחימוביץ: תוכנית האב הלאומית הגדירה את התפקיד של הרשויות המקומיות כלבנת היסוד בטיפול באירוע רעידת אדמה ומכאן עולה הצורך בסמכויות שיופעלו על הרשויות המקומיות וגם בסמכויות שיהיו לרשויות המקומיות, וגם צורך בתקציבים למימוש כל התפקידים שהוגדרו בתוכנית האב.
<נורית יחימוביץ: כמו שכולכם יודעים, יש בישראל רשויות גדולות וקטנות, רשויות מקומיות חזקות וחלשות וכולן צריכות לקבל הנחיה, הכשרה ובקרה על פעולת ההיערכות שלהן לרעידות אדמה.
<נורית יחימוביץ: שאלנו את עצמנו מיהו הגורם שאחראי על הנחיה, הכשרה ובקרה והגורם הראשון שנראה לנו טבעי הוא משרד הפנים, שהוא הרגולטור של הרשויות המקומיות.
<נורית יחימוביץ: מסתבר לנו שמשרד הפנים אכן מבקר ומנחה את הרשויות המקומיות, אבל הפעולה שלו מתמצה בעיקר בהיבטי פס"ח – פינוי, סעד וחללים, ובהיבטים מסוימים של הצטיידות, אבל לא בכל ההיבטים.
<נורית יחימוביץ: כמו כן גילינו שמשרד הפנים לא נוהג להפעיל סנקציות על הרשויות המקומיות, לא על הרשות עצמה ולא על ראשי הרשויות המקומיות, במידה והן לא נערכות לרעידות אדמה.
<נורית יחימוביץ: כמו שציינתי קודם, החלטת הממשלה הגדולה רע"ד 2 קובעת שרח"ל – רשות החירום הלאומית – צריכה להנחות, להכשיר ולבקר את ההיערכות לרעידות אדמה, אבל התברר לנו שבשנתיים האחרונות ערך משרד הביטחון הסדרה פנימית, שאנחנו לא בדיוק יודעים מהי.
דוד אמסלם: איפה יושב רח"ל?
<נורית יחימוביץ: תחת משרד הביטחון.
<נורית יחימוביץ: בתוך משרד הביטחון יש הסדרה פנימית, למרות שהחלטת הממשלה רע"ד 2 קובעת שרח"ל היא זו שאמורה להנחות, להכשיר ולבקר את הרשויות המקומיות, ההסדרה הפנימית קובעת שרח"ל תהיה אחראית על הפעולות האלה מול משרדי הממשלה ואילו פיקוד העורף יהיה אחראי על הפעילות הזאת מול הרשויות המקומיות.
<נורית יחימוביץ: נכון שלפיקוד העורף יש ביקורות תקופתיות ברשויות מקומיות בהקשרים של חירום, אבל הסמכות של פיקוד העורף לכך נקבעת על ידי חוק הג"א – חוק ההתגוננות האזרחית.
<נורית יחימוביץ: זהו חוק שנחקק במטרה לטפל במצבי חירום מלחמתיים.
<נורית יחימוביץ: כידוע לכולכם, רעידות אדמה הן לא מצב חירום מלחמתי, זה מצב חירום אזרחי כמו שיטפונות, שריפות, אירועי חומרים מסוכנים ועוד.
<נורית יחימוביץ: צריך לתת את הדעת לשאלה האם יש לפיקוד העורף סמכות לתת הוראות לעובדי רשויות מקומיות ולראשי הרשויות המקומיות.
<נורית יחימוביץ: משטרת ישראל גם מבצעת פעולות מסוימות של הנחיה והכשרה מול הרשויות המקומיות, במסגרת מפגשי עבודה ותרגילים משותפים.
<נורית יחימוביץ: במבט כולל על כל הגופים האלה, שיש להם איזשהו חלק בהנחיה, הכשרה ובקרה על הרשויות המקומיות, אנחנו רוצים לשאול האם הגוף האחראי על היערכות הרשויות המקומיות לרעידות אדמה לא צריך להיות הגוף האחראי על ניהול האירוע?
<נורית יחימוביץ: ומי בכלל אחראי על ניהול האירוע?
<נורית יחימוביץ: על פי פקודת המשטרה "אסון המוני", הגורם המידי לאחריות, לפיקוד ושליטה על האירוע זה משטרת ישראל.
<נורית יחימוביץ: מצד שני, פקודת המשטרה נותנת אפשרות שצה"ל יהיה בפיקוד ושליטה.
<נורית יחימוביץ: יש אפשרות שהאחריות תעבור מהמשטרה לצה"ל, אבל האפשרות הזאת היא לא הכרח המציאות.
<נורית יחימוביץ: המעבר של האחריות יכול לקרות על פי בקשת השר לביטחון הפנים או על פי החלטת ראש הממשלה.
<נורית יחימוביץ: אין לנו שום ודאות שזה יקרה ומכאן נשאלת השאלה מי אחראי להיערכות לפיקוד ושליטה?
<נורית יחימוביץ: מי נערך?
<נורית יחימוביץ: האם וכיצד תבוצע העברת האחריות?
<נורית יחימוביץ: האם יש לזה נוהל והאם זה מתורגל מספיק?
<נורית יחימוביץ: אני רוצה להציג מעט נתונים שהעביר לנו משרד הביטחון על רמת המוכנות של הרשויות המקומיות בפועל.
<נורית יחימוביץ: לפי משרד הביטחון, המוכנות לרעידות אדמה היא בינונית עד נמוכה והמוכנות לצונאמי היא נמוכה.
<נורית יחימוביץ: כששאלנו את עצמנו על פי אלו קריטריונים נקבעו רמות המוכנות האלה, גילינו שאין קריטריונים ייחודיים למוכנות לרעידות אדמה.
<נורית יחימוביץ: פיקוד העורף עורך ביקורות ברשויות המקומיות והקריטריונים שלו ביטחוניים בעיקרם.