GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב בנימין בגין: אולי זה לא יפה לומר בזמננו החדשים, לא תקין, אבל זה מייצג כמובן את המציאות.
זאב בנימין בגין: הדבר השני שלימדה אותי אימי מורתי, שצריך להעניק פתרון שלם.
זאב בנימין בגין: זאת אומרת היה מקרה של ילד בת 12, אני זוכר, עשרות שנים, היא איבדה את כל שיניה, לא יכולה לחייך בכיתה.
זאב בנימין בגין: אז הטיפול היה צריך לעלות 20,000 לירות.
זאב בנימין בגין: אז בדרך כלל מחזרים על פתחים.
זאב בנימין בגין: אני אתן לך 3,000, אני אתן לך 6,000 אם תשיג את השאר.
זאב בנימין בגין: היא לא נהגה כך וחתרה תמיד לפתרון שלם.
זאב בנימין בגין: נפתור את הבעיה הזאת, אחר כך נראה בעיה אחרת.
זאב בנימין בגין: לא נסובב אנשים בין מוסדות ובין תורמים.
זאב בנימין בגין: אני רואה פה ביטוי לשני הכללים האלה – בטיפול הכולל בצורכי הילד והראייה הכוללת של המשפחה ובעיקר האימהות.
זאב בנימין בגין: אז אני מאד שמח לראות את הדברים האלה.
זאב בנימין בגין: אנחנו לא רחוקים מזה.
זאב בנימין בגין: אחותי שנים רבות באגודה של נשות האסירים.
זאב בנימין בגין: אשתי, שהייתה כאן מאד התפעלה.
זאב בנימין בגין: היא עובדת סוציאלית איזה 50 שנה, עדיין עובדת.
זאב בנימין בגין: מטפלת בנכי צה"ל קשים מאד.
זאב בנימין בגין: בתנו רופאת ילדים, התמחתה בהתפתחות הילד בטורנטו במשך שניים, עכשיו היא מנהלת את המכון להתפתחות הילד בקופת חולים לאומית במחוז ירושלים.
זאב בנימין בגין: אנחנו כולנו יחד לא רחוקים מהדברים האלה.
זאב בנימין בגין: והנה נפקחו עינינו.
זאב בנימין בגין: אין מקום, איך אומרים הנכדים, מדאים, לא ב-ה'.
זאב בנימין בגין: מדאים.
זאב בנימין בגין: בכלל סימסתי לילדה והוא עוד מספר זאת בסוף השבוע.
זאב בנימין בגין: אני חושב וכך חשבתי, שהפרוזדורים שהם גם רחבים והם גם מוארי ובמקומות אחרים רק משמשים לטרנזיט, רק לעבור, רק לגמור את הפרוזדור ולהגיע ויש בהם אור, שכמובן מציין את האור הפנימי שמלווה את כל הפרויקט הזה ורוחבם, שימו לב לרוחב הדעת, לרוחב היריעה ולרוחב הלב של העושים במלאכה ושל התורמים.
זאב בנימין בגין: היום כשאני עוסק כבר שנים רבות בבניין, בבנייה של בניין אחר עם קשיים פונקציונאליים, בניין המכון הגיאולוגי, אנחנו מעבירים אותו משנלר כדי לתת לעוד כמה אנשים מקומות לדירות לחיות בהם - - - קמפוס.
זאב בנימין בגין: אני מאד ער לקושי במעבר בין התכנון המעולה לבין הביצוע.
זאב בנימין בגין: בסוף יש שקע שעוד צריך להעביר וצינור שלא במקום, אבל מה שנראה לנו, זה מושלם.
דוד אמסלם: שנייה, אני יוצא שנייה אחת לדבר עם רשת ב'.
דוד אמסלם: תמשיכו לדבר.
זאב בנימין בגין: כן, אני בטוח שלא חסרות לך מילים ברשת ב'.
זאב בנימין בגין: תמיד לא חסרות לך, אבל בעניין הזה אתה מדבר - - -
דוד אמסלם: בני, תמשיך לנהל את הישיבה ותן למשה לדבר.
דוד אמסלם: (היו"ר זאב בנימין בגין)
זאב בנימין בגין: שוב, אני מצטרף כמובן להתפעלות ולכן גם לברכות.
זאב בנימין בגין: אני רואה קושי גדול לאורך שנים לגייס תמיכה כזאת על בסיס שנתי.
זאב בנימין בגין: אם זה כ-60 מיליון שקלים בשנה - - -
<קלמן סמואלס: 37 מיליון תקציב ושליש מהרשויות, מהרווחה.
זאב בנימין בגין: 37 מיליון.
<קלמן סמואלס: 37 מיליון שקלים זה התקציב השנתי.
<קלמן סמואלס: שליש מגיע מהרשויות ומהרווחה.
זאב בנימין בגין: שליש?
<קלמן סמואלס: כן.
<קלמן סמואלס: אז מדובר בכספים רציניים, אבל לא בסדר גודל הזה.
זאב בנימין בגין: לא, אבל בכל זאת כשני שלישים מהם, זאת אומרת יותר מ-20 מיליון שצריך לגייס על בסיס קבוע.
זאב בנימין בגין: כי אם אין קרן צמיתה, כשאני מסתכל 8 שנים, 10, 12 שנים קדימה, זה נושא למחשבה יותר עמוקה גם באיזון בין התשלום של המדינה, כמו שציין אברהם.
<קלמן סמואלס: נשמח על כל עזרה.
זאב בנימין בגין: - - -משה.
זאב בנימין בגין: אנחנו נפגשים יותר בכנסת, אבל לא מפליא שאתה עומד על זכותך לנושא גם כאן.
<משה בר: קודם כל צהריים טובים לכולם.
<משה בר: אני מאד מודה למר דודו אמסלם שהזמין אותי לפה ולכל החברה של הוועדה.
<משה בר: אני התרשמתי היום כפי שלא התרשמתי במשך 67 שנים, ממה שראיתי פה היום.
<משה בר: זה פתח לי פתח רציני ביותר המקום.
<משה בר: אני מודה לרב על העבודה הקשה שעשה על המקום הזה ולכל הצוות היקר, שפועל פה במקום.
<משה בר: בלעדיו המקום לא היה קיים ולכל אלה שתומכים ועוזרים להם.
<משה בר: אני היום מצהיר על זה שאני אחד התומכים ואחד העוזרים למקום, כי ראיתי דבר שהזיל דמעות מעיני, כאשר ילדים נהנים פה וזה הדבר הכי חשוב לנו.
<משה בר: זה דור העתיד של הנכים.
<משה בר: אני מקווה שמפה יצאו ילדים הרבה יותר טובים מאנשים שהיו פעם, שלא נתנו להם את כל הכלים האלה ואני מאד מרוצה.
<משה בר: אני גם רוצה לברך את כל הנציגים שהגיעו מכל חלקי הארץ ליום הזה, לתרום את תרומתם.
<משה בר: יש פה מספר עמותות.
<משה בר: אני רוצה לומר דבר אחד.
<משה בר: אני היום גם דיברתי פה וצריכים לזמן את כל ראשי העיר במדינה להגיע לפה ולראות את המקום ואולי להעתיק מקומות כאלה למקומות נוספים.
<משה בר: עם כל הכבוד, אנחנו מעריכים את ירושלים ואנחנו בעד ירושלים, אבל יש בעוד הרבה מקומות בארץ ילדים נכים שזקוקים למקומות כאלה.
<משה בר: אני עובר בהרבה מקומות, עושה להם ימי כייף, עושה להם דברים, אבל המקומות לא מגיעים לאחוז אחד מהמקום הזה.
<משה בר: יישר כוח לכל אלה שתורמים וימשיכו לכולם.
<קלמן סמואלס: נשמח לעזור בכל מה שתרצה.
זאב בנימין בגין: עכשיו נציבות שוויון הזדמנויות לאנשים עם מוגבלות.
זאב בנימין בגין: אתה יכול לקצר את זה.
<שמואל חיימוביץ': בינתיים לא הצלחנו.
<אביה כהן קושר: האמת שצריך.
<שמואל חיימוביץ': למרות שאנחנו קיימים 19 שנה, אנחנו כל הזמן שואפים להגיע באמת לביטוי יותר קצר.
<שמואל חיימוביץ': אני שמואל חיימוביץ מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.
<שמואל חיימוביץ': בשנת 2001 הצטרפתי עם הקמת הנציבות אשר הוקמה בשנת 2000 לצוות ההקמה.
<שמואל חיימוביץ': התחלנו חמישה, היום אנחנו כבר בסביבות 40 אנשים ולזכות הכנסת והמחוקק הישראלי אפשר רק להצדיע ולומר, אנחנו נמצאים במקום טוב מבחינת החקיקה הקיימת כדי להנגיש את המרחב הציבורי.
<שמואל חיימוביץ': קודם כל אני מצטרף לכל הברכות ולכל מה שאמרו פה בקשר לתחום הזה.
<שמואל חיימוביץ': כאן הדברים הם בפנים, בתוך הבנייה, גם באמצעות יועצת הנגישות וגם באמצעות האדריכל, לזכותם ייאמר, לכל הדרישות ולכל התקנות כפי שהם מוצעים לאורך השנים.
<שמואל חיימוביץ': יש לנו סדרה של חוקים, תקנות ותקנים והיום אפשר לעבוד סוף סוף בצורה מסוימת עם מה שצריך לעשות.
<שמואל חיימוביץ': לא פעם במקומות מיוחדים גם צריך התאמות מיוחדות וגם לזה נתנו פה את תשומת הלב.
<שמואל חיימוביץ': חשוב לי להדגיש ולומר, אחרי שהכנסת ייסדה את כל מערכת החקיקה הזאת, צריך ליישם אותה וצריך גם להביא לכך שכל מי שחייב לעשות, גם יעשה.
<שמואל חיימוביץ': אז במישור אחד יש לנו את הממשלה.
<שמואל חיימוביץ': במישור שני יש לנו את הרשויות המקומיות.
<שמואל חיימוביץ': הרי כולנו חיים בסופו של דבר באיזו שהיא רשות מקומית ורשות מקומית יש לה מחויבויות בכמה אינסטנציות.
<שמואל חיימוביץ': אחת זה להפיק היתרי בנייה.
<שמואל חיימוביץ': כל בנייה חדשה כפופה להיתרים.
<שמואל חיימוביץ': כיוון אחר זה רישוי עסקים.
<שמואל חיימוביץ': יש אפשרות לעשות בקרה באמצעות רישוי עסקים, האם הם עושים את מה שנדרש גם בהטבה למקומות קיימים ולא רק במקומות חדשים.
<שמואל חיימוביץ': דבר נוסף, - - - של כל מיני מבנים ו - - - דברים שקורים ברשויות המקומיות וחבל לי מאד.
<שמואל חיימוביץ': אני לא רוצה להגיד על מישהו שנמצא בשלטון המקומי או ברשויות המקומיות - - -.
<שמואל חיימוביץ': חשוב לנו האימפוט שלהם בתחום היישום.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו יודעים שהמטלה היא לא פשוטה, היא גדולה והיא מורכבת ויש מקום לסיים להם ככל שרק אפשר במסגרת ההירתמות של המדינה.
<שמואל חיימוביץ': אמנם יש לנו גם גוף אכיפה, מפקחים שלנו שבאים לראות מקומות, נותנים חוות דעת בעקבות - - -, מוציאים התראות כשצריך.
<שמואל חיימוביץ': אפילו יש לנו גם סמכויות להוציא צווים ומי שלא מקיים את הצווים האלה צפוי גם לתביעה פלילית או אזרחית ויש לנו הסמכויות ויש לנו את התובעים שלנו.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו לא רוצים להגיע למקומות האלה.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו רוצים ושואפים להגיע לכך שכל גוף חייב, אם זה הגורם הפרטי, אם זה הגורם הציבורי, אם זה הרשויות המקומיות, אם זה הממשלה, יעמדו בדרישות ובתקנות החוק כדי לפתוח את המרחב הציבורי לכולם, לרבות אנשים עם מוגבלות כזו או אחרת.
<שמואל חיימוביץ': ובאמת, אנשים עם מוגבלויות זה מגוון גדול מאד.
<שמואל חיימוביץ': זה לא סתם אומרים שיש מעל 1.5 מיליון אנשים עם מוגבלות במדינת ישראל, כי בתוך זה יש את תסמונת דאון ויש אנשים עם מוגבלות שכלית ועם מוגבלות נפשית ועם מוגבלות פיזית ועם מוגבלות ראייה ומוגבלות ראייה, מכל המגוון למעשה.
<שמואל חיימוביץ': ברמה כזו או אחרת זה משיק לכל אחד מהמשפחות בעצם שיש להם או בן משפחה שיש לו מוגבלות או הורים עם מוגבלות, כי ברוך השם הרפורמה צריכה ל - - - חיים, אבל מטבע הדברים, מה לעשות, חלק מהאנשים המבוגרים גם סובלים ממגבלות כזו או אחרת.
<שמואל חיימוביץ': ולכן פתיחה של המרחב הציבורי, הנגשה, ביצוע התאמות לנגישות בכל מקום שקהל מגיע אליו, זה מאפשר להמשיך גם איכות חיים ולא רק אריכות חיים.
<שמואל חיימוביץ': אמרו קודם אנשים חסרי ישע.
<שמואל חיימוביץ': לא בדיוק.
<שמואל חיימוביץ': יש אנשים שמסוגלים, רק צריך לתת להם את האפשרות.
<שמואל חיימוביץ': ולתת את האפשרות זה שתהיה להם הנמכת מדרכה לעבור את הצומת, שישמעו תקתוק שמאפשר להם לחצות את הצומת בבטחה, מתי אדום, מתי ירוק.
<שמואל חיימוביץ': שיהיה איפה להחנות את הרכב.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו כבר נוהגים אפילו עם ג'ויסטיקים אם אין לנו אפשרות או ברירה אחרת למי ששולט רק בידיים שלו.
<שמואל חיימוביץ': אבל אם כבר יש טכנולוגיה מסייעת, שמאפשרת למעשה לאנשים עם מוגבלות לממש את הרצון שלהם ולהתגבר על הנכות שלהם, אז לאפשר להם גם לבוא לבית הקולנוע, להיכנס לקולנוע ולראות את זה ממקום שהצפייה היא איכותית ומספקת.
<שמואל חיימוביץ': לכן אני חושב שטוב תעשה הוועדה עם תקרא לכולם, גם לגורמים ממסדיים, גם לממשלה, גם לרשויות המקומיות, לפעול כולם יחד, לתת שכם לקידום הנגשת המרחב הציבורי, כפי שהמחוקק דרש בחקיקה הישראלית.
<שמואל חיימוביץ': כמובן שזה מצטרף לכל הכוונות הטובות שיש מאחורי אמנת האו"ם שישראל אשררה והצטרפה אליה בשנים האחרונות ואני חושב שהעתיד רק ילך וישתפר במובן הזה.
<שמואל חיימוביץ': גם כשאנחנו מסתכלים אחורה אנחנו רואים את ההתקדמות.
<שמואל חיימוביץ': רואים את השינויים.
<שמואל חיימוביץ': לגבי הקצב, יש מה לעשות ולשפר.
<שמואל חיימוביץ': תודה רבה.
זאב בנימין בגין: נציגי השלטון המקומי.
זאב בנימין בגין: כן, אדוני.
זאב בנימין בגין: - - - לאתגר שעכשיו נשלח כלפיכם מכאן.
זאב בנימין בגין: השלטון המקומי ואחר כך-.
זאב בנימין בגין: (היו"ר דוד אמסלם)
דוד אמסלם: יוסי, אני אחדד את השאלה.
דוד אמסלם: אני רוצה לכוון אותך לאן אני רוצה שתיקח את התשובה ולמה תתייחס.
דוד אמסלם: תראה, בזמנו החוק חוקק, חוק ההנגשה.
דוד אמסלם: מדינת ישראל חוקקה את החוק בלי להעמיד כלים לרשויות.
דוד אמסלם: דרך אגב, לא מדובר ב-200-300 מיליארד שקלים.
דוד אמסלם: אני מדבר על מיליארדי שקלים, עשרות מיליארדי שקלים להנגיש את כל המרחב הציבורי.
דוד אמסלם: זה מתחלק לשני חלקים – גם המרחב הציבורי וגם המבנים הציבוריים, בתי ספר וכו', מוסדות ציבור.
דוד אמסלם: אז הייתי רוצה לדעת אלף אם אתם עשיתם איזו שהיא עבודת מטה לגבי מה המשמעות של כל הנושא הזה במדינת ישראל והאם באתם בדין ודברים עם הממשלה.
דוד אמסלם: איך אני תמיד אומר – לא יכול להיות שהכנסת מחוקקת חוקים והרשויות צריכות לשלם את זה.
<יוסי אוחנה: ברשותך אדוני יושב הראש, קודם כל אני רוצה לברך את בעל האכסניה.
<יוסי אוחנה: נעתקו המילים מפי.
<יוסי אוחנה: אין מילים.
<יוסי אוחנה: איך דרך אחרת להגיד את זה.
<יוסי אוחנה: בנוגע לרעיון הכללי, אדוני יושב הראש, אתה בהחלט אמרת.
<יוסי אוחנה: אתה מכיר את ההיבט המוניציפאלי לפני ולפנים, שהשלטון המרכזי מחוקק חוק, מבקש לחוקק חוקים כדי להתאים למשימות והשלטון נאלץ לבצע אותם מהתקציבים שלו, בלי שיש לו איזה שיפוי או - - -.
<יוסי אוחנה: כלל הרשויות המקומיות פועלות במרץ לקדם את חוק השוויון, חוק הנגישות יחד עם הנציבות בהכשרה של נגישות ומבני ציבור שהם בבעלות הרשות במוסדות חינוך, בגני ילדים, בגני משחקים וגם במסגרת האכיפה, במסגרת רישוי עסקים מול גופים פרטים.
<יוסי אוחנה: עושים ועושים הרבה, אבל לא מספיק.
<יוסי אוחנה: תמיד יש מקום לשיפור.
<יוסי אוחנה: אבל הרצון הטוב והיכולת לצערנו לא מספקים לנו מקור תקציבי ומי כמוך יודע שללא המקור התקציבי אנחנו לא יכולים לפתור.
<יוסי אוחנה: ואתה בתור יושב ראש הוועדה, השלטון המקומי רואה בך שותף נאמן או מוביל אפילו של הדרך הזאת, שאנחנו רוצים ללכת בה.
<יוסי אוחנה: ובדרך שאדם מבקש ללכת מוליכים אותו, אבל אנחנו סמוכים ובטוחים שביחד איתך או מאוחר, נוכל לקדם את הנושא גבוה מהמקום שאנחנו נמצאים בו.
<יוסי אוחנה: בקשר לעבודת מטה, למספרים, אין לי אותם פה ברשותי כרגע, אז אני לא רוצה סתם להתבטא.
דוד אמסלם: יוסי, תשמע, אני מבקש לדבר עם חיים.
דוד אמסלם: אני רוצה שתיקחו חודש, חודשיים, תחילת המושב הבא, אני רוצה שתכינו עבודת מטה מסודרת לגבי הנושא של עלויות ההנגשה, גם בבתי ספר, גם במוסדות רווחה.
דוד אמסלם: כל המוסדות של המדינה בוודאי; ובוודאי ובוודאי מהמרחב הציבורי.
דוד אמסלם: אפשר לעשות אומדנים, צריך להנגיש את כל הצמתים, תחנות אוטובוס וכו'.
דוד אמסלם: אני הייתי רוצה לדעת מה העלויות ברמת המקרו של המדינה ואז אני אעשה פגישה עם יושב ראש השלטון המקומי, שר האוצר, בגלל שאני באמת חושב שבסוף צריך לעלות פה לאיזו שהיא שותפות.
דוד אמסלם: זה לא יכול להיות שאוטוטו, מתי זה, לדעתי עד 2020 או משהו כזה.
דוד אמסלם: מתי החוק אומר?
<שמואל חיימוביץ': 2021.
דוד אמסלם: זאת אומרת עוד שלוש שנים, כאילו מישהו חושב שיש הוקוס פוקוס והכל מונגש, ואז עושים אתכם עבריינים גם.
דוד אמסלם: אז אני מבקש, אני אקיים פגישה כזאת בתחילת המושב.
דוד אמסלם: עד אז תזינו אותי בנתונים.
זאב בנימין בגין: אני מבקש לשאול לגבי ההבדלה בין בנייה חדשה ובניינים ישנים יותר.
זאב בנימין בגין: האם מתקיים החוק קודם כל לגבי בנייה חדשה, כי שם זה יותר קל, שם יש מודעות, אבל האם לפחות שם זו ידיעתנו, שבבנייה חדשה המהנדס, הארכיטקט או הקבלן עושים את המוטל עליהם.
<יוסי אוחנה: בהחלט כן.
<יוסי אוחנה: תכניות שמוגשות לבנייה, שהוגשו לאחר חקיקת החוק, מכילות את ההוראות שקשורות לנושא.
<יוסי אוחנה: זה מחד.
<יוסי אוחנה: מאידך, הרשויות המקומיות, במסגרת ההיתרים שהן נותנות בהיתרי הבנייה, עומדות על כך שהדברים יבוצעו גם בשטח.
<יוסי אוחנה: לכן בבנייה החדשה או בבנייה המתקדמת יותר, נוח יותר לעבוד.
<יוסי אוחנה: כמובן שיש גם את הבנייה הישנה יותר, מקדמת דנן, שלא תמיד המצב האובייקטיבי, הפיזי, מאפשר את השינויים הנדרשים.
<יוסי אוחנה: איפה שאפשר לבצע את השינויים הנדרשים, הרשויות מודעות לעניין ופועלות.
<יוסי אוחנה: אני אתן לכם דוגמא.
<יוסי אוחנה: לרבות אפילו גישה ל - - - בשכונות מתחדשות, בשכונות של פיתוח עירוני וכדומה, ובהתאם - - - רחב יותר.
<יוסי אוחנה: איפה שאפשר מבחינה אובייקטיבית לעמוד בסטנדרטים הנדרשים, אז הרשויות דואגות שיעמדו בהם.
זאב בנימין בגין: יש לכם אומדן של היקף הבעיות שנותרו?
דוד אמסלם: זה בדיוק מה שביקשתי עכשיו, שיעשו עבודה בעניין.
דוד אמסלם: זה מה שביקשתי ממנו, לעשות עבודת מטה בנושא הזה.
דוד אמסלם: משה רצה לשאול שאלה, בבקשה.
<משה בר: אני רציתי לדעת לגבי מקומות שמשפצים את הרחובות, את המדרכות וזה, לא מנגישים את זה כמו שצריך לנכים.
<משה בר: אני פניתי לעשרות ראשי עיר לבוא כנציג בחינם.
<משה בר: לא צריכה להיות תמורה של אגורה כדי להדריך אותם.
<משה בר: במקומות שאני עמדתי והתעקשתי, המדרכות היו לאפס.
<משה בר: במקומות שלא התעקשתי עשו את זה שניים-שלושה סנטימטר, נכה על כיסא גלגלים אינו יכול לעלות.
<משה בר: נוסף לזה, אני יודע שרשויות קיבלו תקציבים ולא ניצלו את התקציבים האלה לפיתוח העיר שלהם.
<משה בר: אנחנו היינו בבג"ץ, הגשנו משפט נגד זה וזכינו, עם עורכי דין שגם קיימים פה בחדר.
<משה בר: זה לא יכול להיות שמכל דבר נצדיק.
<משה בר: אני מנסה עם יושב הראש שלכם כבר שנה וחצי שנתיים, ויושב ראש הוועדה דודי אמסלם אפילו יודע מזה, להיפגש עם חיים.
<משה בר: הוא כל הזמן אומר לי מחר, היום, מחר, היום ולא נפגשים.
<משה בר: אפשר גם לעשות רבה דברים ללא תקציבים, רק צריכים לשמוע את הנכים.
דוד אמסלם: לא צריך לענות.
דוד אמסלם: איתן, בבקשה, תציג את עצמך גם לפרוטוקול וגם לנוכחים.
<איתן עמרם: שלום לכולם.
<איתן עמרם: שמי עורך דין איתן עמרם, אני יושב ראש הוועדה לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות בלשכת עורכי הדין.
<איתן עמרם: נמצאת איתי גם חברתי לוועדה עורכת הדין טליה דוד.
<איתן עמרם: אנחנו גם רוצים להצטרף למברכים וגם אני נפעם ממה שאני רואה כאן.
<איתן עמרם: הייתי בהרבה מוסדות וראיתי, אבל המוסד הזה ממש – אני רוצה לומר לך יישר כוח מעל ומעבר.
<איתן עמרם: הייתי רוצה לומר עוד דבר.
<איתן עמרם: תראו, אנחנו בשנת 2017 היום ועדיין אנחנו נמצאים במצב שאנחנו תמיד רודפים אחרי הזנב של - - -.
<איתן עמרם: אין ספק יש תקנות, יש חוקים, ואנחנו נמצאים בכנסת ובאמת רואים את העבודה שנעשתה ויישר כוח לנציגי הנציבות, שבאמת פועלים ומקדמים.
<איתן עמרם: גם אנחנו במסגרת לשכת עורכי הדין וגם במסגרות אחרות שאנחנו פועלים, אנחנו מסייעים לקדם את הדבר הזה.
<איתן עמרם: נכון, יש אמנם חוקים, צריך שאכן תהיה אכיפה ואנחנו גם נמצאים במקומות שנסייע באכיפה וכמו שחברינו אמר, אנחנו נמצאים גם - - - בית משפט במקומות שהמדינה צריכה אותנו כדי לקדם את הדבר.
<איתן עמרם: אבל נספר לכם דבר מאד טריוויאלי.
<איתן עמרם: לכם נראה להנגיש מדרכה או להנגיש דלפק או להנגיש דוכן, דבר של מה בכך.
<איתן עמרם: אני רוצה לומר לכם שעד לפני שנתיים אני לא הייתי יכול להוציא כסף בכספומט.
<איתן עמרם: זה נראה לכם תמוה, אבל הכספומטים בעיר שבה אני גר היו מוגבהים ואני עם - - - שלי או ידידתי טליה, או מי שנעזר בזה לא היה מסוגל להשתמש ולהוציא כסף הכספומט.
<איתן עמרם: איפה נשמע דבר כזה?
<איתן עמרם: אני מגיע למוסדות, גם ממשלתיים, ואני לא מצליח לעשות את העבודה שלי בתור עורך דין.
<איתן עמרם: אחרי שלמדתי והשתלמתי, עכשיו מונעים ממני לעשות את העבודה שלי.
<איתן עמרם: מדוע?
<איתן עמרם: הדלפקים גבוהים.
<איתן עמרם: כי כשאני מגיע לדואר או כשאני מגיע למקום אחר, או כשאני מגיע אפילו לבית המשפט, הדלפק נמצא בגובה של מטר וחצי.
<איתן עמרם: הוא מתאים לאדם מהיישוב ואני צריך לקחת את הטפסים ולנפנף להם, כדי שאותה פקידה או פקיד יראו אותי ויתייחסו אלי.
<איתן עמרם: זה לא הגיוני.
<איתן עמרם: אז מעבר לחוסר המודעות שבנו את זה - - - אבל יש תקנות.
<איתן עמרם: יש חוקים.
<איתן עמרם: מדוע צריך לשים מכונת צילום בגובה של מטר וחצי?
<איתן עמרם: אלה דברים שקיימים.
<איתן עמרם: ולכן אני בא ואומר תקשיבו, אתם ראיתם פה את הילדים, אתם ראיתם את העבודה שנעשתה.
<איתן עמרם: אנחנו רק צריכים לסייע עוד שלב כדי שכאן יעשו את העבודה ואנחנו בחוץ נוכל לתת להם את ההנגשה.
<איתן עמרם: נמצאת איתי חברתי עורכת הדין טליה דוד, תובעת בעיריית ירושלים ואני - - - בלשכת עורכי דין.
<איתן עמרם: שנינו סיימנו תואר ראשון ותואר שני במשפטים ועוד כמה תארים.
<איתן עמרם: להגיד לכם שהיה לנו קל במוסדות להשכלה, גם תיכונית וגם רגילה לגמרי?
<איתן עמרם: לא.
<איתן עמרם: לא היה לנו קל.
<איתן עמרם: אז אני אומר למה להמשיך ולשמר את זה.
<איתן עמרם: אין שום סיבה שלא יתנו לנו את ההזדמנות הנורמאלית, זה הכל.
<איתן עמרם: אנחנו - - - לפרוץ.
<איתן עמרם: לא צריכים טובות, לא צריכים הנחות, לא צריכים כלום.
<איתן עמרם: אנחנו רק צריכים את הכניסה.
<איתן עמרם: את סף הכניסה.
<איתן עמרם: ברגע שיאפשרו לנו גם פיזית את סף הכניסה, משם כבר נמשיך.
דוד אמסלם: תודה איתן, תודה.
דוד אמסלם: טליה, בבקשה.
<איתן עמרם: דודי, אני אומר לך, זאת המשמרת שלך.
<איתן עמרם: זה חייב וזה צריך לעמוד בסדר גודל של לקיים את זה.
<איתן עמרם: אסור לנו לפספס את ההזדמנות.
<איתן עמרם: יש מודעות.
<איתן עמרם: היום אתה רואה את כל מה שקורה עם הנכים.
<איתן עמרם: צר לנו, אבל אתם צריכים להבין שנכות היא נרכשת, היא לא מולדת.
דוד אמסלם: איתן, אני אעשה את זה יותר קצר.
דוד אמסלם: אני מבקש שאתה תפנה אלי בנושאים מאד ספציפיים.
דוד אמסלם: אני פשוט לא יודע בדיוק איפה הבעיות הספציפיות.
דוד אמסלם: אז אמרת כספומטים, אמרת מכונות צילום, איפה?
דוד אמסלם: אני רוצה להתעסק מול מוסד-מוסד.
דוד אמסלם: הרי אם אני אצא בקריאה לא יקרה כלום.
דוד אמסלם: אז לכן אם יש בעיה בכספומטים, נקרא לממונה על הבנים.
<איתן עמרם: לקיים את מה שכתוב בתקנון.
דוד אמסלם: אז אמרתי, לקיים את מה שכתוב בתקנון זה כנראה לא יעזור לנו.
<איתן עמרם: למה, זה כן עוזר.
דוד אמסלם: אז אני אקרא לקיים את כל מה שכתוב בתקנון.
דוד אמסלם: אני מניח שאם הייתי קורא אנשים אחרים לא היו חושבים שצריך לקיים את כל מה שכתוב בתקנון.
דוד אמסלם: אותם אנשים יודעים את התקנון ולא מקיימים אותו.
דוד אמסלם: אז לכן אני אומר תפנה אלי בנקודות יותר ספציפיות.
דוד אמסלם: יותר קל לי להתמקד במשהו ספציפי.
דוד אמסלם: נגיד אתה אומר לי תשמע דודי, כספומטים, למשל מכונות צילום בבתי משפט, אז אני יודע לפנות לאנשים הספציפיים, להביא אותם, להגיד להם רבותי, למה הכספומט ככה?
דוד אמסלם: למה הדוכן ככה?
דוד אמסלם: אז יותר קל לי להתעסק איתם מאשר באופן כללי להגיד חברה, יש תקנות, תעשו את התקנות.
דוד אמסלם: בוודאי בבתי המשפט הם מכירים את התקנות, למה הם לא עושים אותן?
<שמואל חיימוביץ': למה בבית משפט יש עמדה מונמכת והיא לא מאוישת לעומת האחרות?
<שמואל חיימוביץ': יש כבר.
דוד אמסלם: אז אתה אומר לי להגיד להם לתקן את התקנות?
דוד אמסלם: יש לי קרחת רק מהדברים האלה.
דוד אמסלם: שמואל, בוא אני אלמד אותך.
דוד אמסלם: כשהיינו בצבא היו יושבים כל הפלוגה.
דוד אמסלם: היינו אומרים לפלוגה תקשיבו, אנחנו מבקשים שמישהו ייקח את פח האשפה.
דוד אמסלם: 50 חיילים יושבים, אתה מסתכל, בסוף אף אחד לא לקח את פח האשפה.
דוד אמסלם: אתה אומר משה, קח אתה את פח האשפה, הפח אשפה זז.
דוד אמסלם: אז לכן אני רוצה לכל ה-משה הזה, להגיד לו תשמע, אתה צריך את הכספומט.
דוד אמסלם: חיים, אתה תסדר את הדלפק, אז אתה תראה שהדלפק יסודר.
דוד אמסלם: בבקשה, טליה.
<איתן עמרם: אני רוצה - - -
דוד אמסלם: תכתוב לי, אני אטפל בזה.
<איתן עמרם: אני אכתוב לך, אבל - - -
דוד אמסלם: ולא 200.
דוד אמסלם: בואו נתחיל בשניים שלושה, נתקן אותם, נעבור.
<איתן עמרם: עוד דבר אחד.
<איתן עמרם: אני אומר לגבי הנגשה של בתי המשפט, הם אכן צריכים להיות מונגשים בצורה מלאה עד אוקטובר 2018.
<איתן עמרם: זה אומר גם על ה - - - ואני מתכוון לקיים כנס בנושא מוכנות הרשות השופטת, שזה הבית שלנו, לדאוג להנגשה לכל האזרחים.
זאב בנימין בגין: האם יש, נתחיל בעירי, ירושלים, גם נולדתי בה וגם ילדי.
זאב בנימין בגין: האם יש פקיד בעירייה שתפקידו לערוך יום יום סקירה, בדיקה, ביקור, קצין ביקורים, ולבדוק מוסד מוסד, מקום מקום, להגיש דו"ח ואנחנו מצלצלים ל-106.
זאב בנימין בגין: בדרך כלל השירות הוא טוב פה בעירייה.
דוד אמסלם: קודם כל יושבת איתנו פה רותי.
דוד אמסלם: בעיריית ירושלים, מהרגע שחוקק החוק, הוקמה יחידה.
דוד אמסלם: יש מישהו שנקרא ממונה על ההנגשה, ברמת ממונה.
דוד אמסלם: דרך אגב, כשאני אומר ממונה - - -
<רות חטבי: הוא רק מנהל, לא ממונה.
דוד אמסלם: אבל בכל אופן, העירייה נתנה לזה חשיבות מאד גדולה.
דוד אמסלם: אבל אותו אחד לא בא לבדוק את בית המשפט.
דוד אמסלם: בית המשפט בודק את עצמו.
דוד אמסלם: הוא בית המשפט.
דוד אמסלם: והוא לא בא לבדוק את הכנסת.
דוד אמסלם: והוא גם לא בא לבדוק את הביטוח הלאומי.
דוד אמסלם: הוא בעיקר בא לבדוק את המוסדות האחרים שהם לא ממשלתיים.
דוד אמסלם: קודם כל הוא בא לבדוק את המרחב הציבורי, את המבנים הציבוריים.
דוד אמסלם: יש בנקים.
דוד אמסלם: בנקים זה מוסד ציבורי, אבל הוא פרטי לכאורה.
דוד אמסלם: בתי קולנוע וכו'.
דוד אמסלם: תאמין לי, זה בן אדם אחד.
דוד אמסלם: איך פעם הבוס שלי אמר לי – אנחנו חמור צולע ואתם מוסיפים עליו.
דוד אמסלם: שהמדינה תדאג לשלה.
דוד אמסלם: היא חוקקה את החוק, קודם כל שהיא.
דוד אמסלם: הוא לא צריך לבדוק את זה.
דוד אמסלם: המדינה אולי צריכה לבדוק את העיריות, לא הפוך.
דוד אמסלם: קודם כל טליה, בבקשה, אחרי זה רותי.
<טליה דוד: קודם כל אני רציתי להביע ברמה האישית השתהות ענקית על המקום הזה, בהיבט שהמקום הזה מבקש שוויון בלי להגיד שוויון.
<טליה דוד: אני בת 55 ואני זוכרת, לא הייתי מעולם במוסדות, אבל יצא לי לבקר פעם באיזה שהוא מוסד כאורחת ואני זוכרת שמאז ומתמיד המדינה עשתה את המוסדות וזה היה נוראי.
<טליה דוד: זאת אומרת ההדרה, המיטה שם, על כל צעד ושעל, המיקום של המוסד, איך שהוא נראה, שעות הקבלה, השירותים שם, זה זעק אפליה, אפליה, אפליה, אפליה ברשות המדינה.
<טליה דוד: המקום הזה, אני הייתי פה לפחות 4-5 פעמים, בכל הזדמנות שיש לי, עם כל ארגון, עם העירייה ועם מקומות רבים ועם מקומות ציבוריים, אני גאה להיות במקום הזה ואני גאה להרגיש שלפחות המצב השישי עשה כברת דרך בתפיסה, כברת דרך משמעותית, שהמדינה לצערי, לפחות לפי תפיסתי, עדיין לא שם.
<טליה דוד: מבחינתי שוויון זה התפיסה ו - - -מתגבר על הפרקטיקה.
<טליה דוד: שאפו על התפיסה הזאת ועל השילוב של אנשים ללא מוגבלות שלפחות נראית, או על פי המושג - - -, כי אני חושבת שכולנו אנשים מוגבלים, בין אם - - - ובין אם לא.
<טליה דוד: על התפיסה הזאת אתה ראוי להערכה והלוואי שמוסדות אחרים ילמדו ובעיקר את המדינה, שזה השוויון.
<טליה דוד: דבר שני שאני רוצה להגיד לך דודי, ביקשת דוגמא אישית, ספציפית.
<טליה דוד: אתמול הלכנו שלושה חברים בכיסאות גלגלים ואדם, אני לא אוהבת להגיד רגיל, אבל אדם שהולך, לקולנוע.
<טליה דוד: לכאורה קולנוע, מקום רגיל, לא צריך להודיע שמגיעים לשם אנשים בצבע עור כהה או אנשים נמוכים או אנשים בכיסא גלגלים.
<טליה דוד: הגענו חדורי מוטיבציה לראות סרט והתברר לנו שהאולם-.
<טליה דוד: בוא נגיד את זה אחרת, באולמות יש בין כיסא אחד עד שניים, לעתים שלושה, אם מפרקים תוך כדי פעולה, מקום לכיסא גלגלים.
<טליה דוד: אנחנו הגענו שלושה אנשים בכיסאות גלגלים ולא יכולנו להיכנס לסרט.
<טליה דוד: אני אפילו לא יכולה לצטט את הרגשות שעלו לי באותו רגע.
<טליה דוד: זה לא נתפס לי.
<טליה דוד: פנינו למנהל המשמרת, שבעבר עזר לנו בעניין הזה, כי היה נניח עוד כיסא אחד פנוי, וניסיתי להסביר לו, להבין למה אי אפשר כשהמדינה נניח קובעת תקנות כלשהן.
<טליה דוד: זה לא העניין לממש או ליישם את החוק או את התקנה היבשה.
<טליה דוד: המהות צריכה להיאכף.
<טליה דוד: זאת אומרת אם הם משאירים שניים שלושה מקומות לאנשים עם מוגבלות, תלכו צעד אחד קדימה.
<טליה דוד: זה גם לא קדימה, בעיני זה אותו צעד.
<טליה דוד: תצרו שורה שלמה שכולה כיסאות ריקים.
<טליה דוד: ואם אני אבוא עם בן זוג יהיה לי מקום בלי שאני אודיע מראש.
<טליה דוד: ואם אני אבוא עם ארבעה חברה, יהיה לי מקום.
<טליה דוד: כמו שאתם באים עם המשפחה או עם החברים שלכם או עם הילדים, ואתם לא מעלים בדעתכם להודיע מראש.
<טליה דוד: גם אם היינו מודיעים מראש, באולם הזה אין.
<טליה דוד: יש מקסימום באולם אחד – שניים או שלושה מקומות.
<טליה דוד: אז אתה דודי מבקש דוגמא.
<טליה דוד: בתי הקולנוע, בשורה שהם מנגישים כיסא לאדם עם מוגבלות, שיש חלל, שישאירו שורה שלמה.
<טליה דוד: זאת אומרת לא שישאירו אותה ריקה לגמרי ולא ירוויחו כסף, אלא שכל השורה תהיה כיסאות ריקים, שאנחנו נוכל לבוא, ככל האדם.
<טליה דוד: כיסאות ריקים.
<טליה דוד: אפילו ברכבת ישראל היינו במצב שהיינו צריכים להודיע 48 שעות לפני שאנחנו מגיעים, כי לא הייתה לנו את הזכות הזאת להחליט מהיום למחר וצמצמו את זה ל-24 שעות.
<טליה דוד: אני רוצה להגיד לך שאני נסעתי ברכבת לפני שבוע.
<טליה דוד: אפשר להגיע גם בלי להודיע מראש והשירות הוא נפלא.
<טליה דוד: אז העניין הוא להטמיע את השוויוניות בתפיסה כאדם רגיל ולא כאדם נכה ולא כאדם עם מוגבלות.
דוד אמסלם: תודה טליה.
דוד אמסלם: רותי.
<טליה דוד: אני אשמח שתטפל בזה, אולי באיזו שהיא דרך בבתי הקולנוע.
<טליה דוד: תודה אדוני.
דוד אמסלם: תפני אלי באופן מסודר, בסדר?
דוד אמסלם: תכתבי לי את זה.
<טליה דוד: בסדר.
דוד אמסלם: איזה קולנוע זה היה, איפה.
דוד אמסלם: תני לי יותר פרטים.
<טליה דוד: סינימה סיטי.
דוד אמסלם: תני לי, אני אטפל בזה מול העירייה.
דוד אמסלם: בבקשה, הנה, העירייה גם לידך.
דוד אמסלם: אם גם עובדת עירייה.
<טליה דוד: מי, אני?