GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורית שפירו: כמו שחבר הכנסת אמר, אנחנו לא 200.
<אורית שפירו: כמה יש לנו פה?
<אורית שפירו: שלושה?
<אורית שפירו: למה אתם לא מסוגלים להגיע להסכמה על השכר שלי בכדי שאני אכנס לבט"פ, ומה שיזכרו זה את היכולת המקצועית שלי ולא את היכולת הלוחמנית שלי?
<אורית שפירו: למה אנחנו בכלל מגיעים למצב הזה?
<אליעזר רוזנבאום: את הבנת ממני שאני אמרתי דברים הפוכים ממה שאמרתי.
<אורית שפירו: לא, אתה אומר: אני מקווה שזה ייסגר, אבל איזה עוד אינפורמציה?
<אליעזר רוזנבאום: כמו שטיפלנו בזה מאז שהחוק עבר ולא סיימנו, והתקדמנו קצת, לפחות לפי מה שעודכנתי אתמול או שלשום, עדיין לא לקו הסיום, אז אני חושב שאפשר לעשות את המאמץ כדי בסוף לסגור את זה.
<אורית שפירו: סיגלית אמרה לי שלא מאשרים לי בנציבות שירות המדינה, ובזה זה נגמר.
<אליעזר רוזנבאום: מי?
<אליעזר רוזנבאום: לא יודע.
<אליעזר רוזנבאום: תשאלי אותה.
<אליעזר רוזנבאום: בשביל זה יש גם את אסף ויש את - - -
דוד אמסלם: טוב, רבותי, הבנתי.
<איתן גורני: אבל זה מעבר רק לבעיה של אורית, יש בעיות נוספות, צריך לסגור הכול.
דוד אמסלם: איתן, אורית, הבנתי, זה לא הדיון כאן במשא ומתן, זה לא הסיפור שלנו כאן, בגלל זה גם לא רציתי שזה יהיה כאן.
דוד אמסלם: אני רק רוצה לחדד לאסף סתם איזה כמה משפטים, אולי הוא לא הצליח אז להבין, הוא לא היה בריכוז.
דוד אמסלם: עכשיו אחרי שעבר החוק אולי הוא מרוכז, אז אני כותב לו עוד הפעם: סוגיית העובדים מבחינתי תיפטר ברמה של 100% ולא 99%.
דוד אמסלם: הודעתי על זה לכולם, לכל העולם ואשתו.
דוד אמסלם: אני מצטט לך את מה אמרתי כשאתה יושב פה.
<אליעזר רוזנבאום: זה נכון.
<רונית ירדן: היא וחגי.
דוד אמסלם: ואני אומר לך גם את ההמשך: כל אחד עובר as is, אני לא אתנגד גם אם ייתנו להם תוספת 10%, אבל בוודאי לא להוריד להם.
דוד אמסלם: תקרא את הפרוטוקולים, אמרתי, יכול להיות שהיית במתח כל כך גדול אם החוק יעבור או לא יעבור כך שלא שמעת מה אני אומר, זו גם אופציה.
דוד אמסלם: תראו, רבותי, אני רואה את זה כביזיון אחד גדול.
דוד אמסלם: אני אכתוב מכתב ליועץ המשפטי לממשלה, לנציב שירות המדינה, קודם כול במישור המשמעתי.
דוד אמסלם: לא יכול להיות בתפיסת עולם שלי שפקיד מטעה את הכנסת בהליך חקיקה.
דוד אמסלם: לדעתי זה הדבר כמעט הכי חמור שיכול להיות במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אני אמור לסמוך על פקידים, ולפי זה אנחנו מתקדמים.
דוד אמסלם: אני מקווה שראש הממשלה לא יקבל מצה"ל נתונים שקריים ועל הבסיס הזה גם יפתח במלחמה או לא מלחמה.
דוד אמסלם: זה הרי לא נגמר בסוף, פה זו אולי סוגיה של שכר, אבל יש לזה השלכות עצומות בנושאים אחרים לגמרי.
דוד אמסלם: לכן, פקיד שמגיע לכאן צריך לעשות עבודה ולתת נתונים שלפחות הוא חושב שהם אמיתיים.
דוד אמסלם: יכול להיות שיש לו טעות אישית, יכול להיות שיש לו טעות בתום לב, בסדר, אנחנו טועים, אבל בוודאי ובוודאי לא מטעים.
דוד אמסלם: כל הסוגיה של כל הדיון הזה הייתה שכר העובדים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני רק סתם מקריא לכם את זה בקטן, אבל אם אני אראה לכם פרוטוקול פרוטוקול, אני אעבור אתכם אתם תראו.
דוד אמסלם: ובסופו של דבר הדבר היחיד שלא התממש כאן זה הסיפור הזה, כשאני מוציא גם מהחוק את הסעיף הזה שכתבתי.
דוד אמסלם: אז קודם כול מבחינתי יש לקח חשוב, להבא אני לא מאמין לאף פקיד כאן ואני עושה את הכול כתוב, כתוב בחוק.
דוד אמסלם: יהיה לזה השלכות רוחב עצומות לגבי כל החקיקה שלכם.
דוד אמסלם: דרך אגב, לא רק בממונה על השכר, לא יודעים, יש לי פה הרבה ביזנס עם משרד האוצר בנושאים אחרים, אבל נגמר, אני מבין שאי-אפשר לסמוך עליכם.
דוד אמסלם: לא רק אי-אפשר, אסור.
דוד אמסלם: בעניין הזה אני נותן לכם חודש להסדיר את העניין, ולא, אני מוביל חקיקה הפוכה לבטל את כל החוק.
דוד אמסלם: החוק הזה נכנס בפברואר לתוקף כמדומני.
<איתן גורני: ב-7 בפברואר.
<אליעזר רוזנבאום: ב-7.
דוד אמסלם: אז אני מודיע לכם, אני מבקש, לאה, לזמן אלי לחדר את הממונה על השכר בלבד, אני לא צריך את כל החבר'ה, ואת יושב-ראש ועד העובדים, בדיוק חודש מהיום.
דוד אמסלם: אתם רק צריכים להגיד לי מילה אחת, אם זה סודר מה שאמרתי, האם כל העובדים עברו בדיוק עם שכרם ותנאי שכרם ומעמדם, בדיוק.
דוד אמסלם: ולא, אני כבר יותר לא צריך לדבר אתכם, הכול בסדר, אני כבר אפעל לפי מה שאני מבין.
דוד אמסלם: אני גם אפגש עם שר האוצר, אני אסביר לו מה שקרה כאן.
דוד אמסלם: חבל שלא סיפרתי לו את זה אתמול, ישבתי אתו אתמול.
דוד אמסלם: אבל זה מרתיח את דמי, ואני אשב אתו גם על הסוגיה הזאת, איך פקידי האוצר מתנהלים בסוגיות של חקיקה בכנסת, רק שם אני רואה את זה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אסף, זה רק אצלכם.
דוד אמסלם: אני מכוון את זה רק אליכם בסיפור הזה של המשא ומתן שקרה פה.
דוד אמסלם: גם אמרתי לכם שאם אתם צריכים עזרה ממני במקומות אחרים על הנושא הזה, אבל מבחינתי כשיש רה-ארגון כזה או אחר, אף עובד שקיים לא אמור להיפגע.
דוד אמסלם: דרך אגב, בדיוק כמו שכל אחד אחר כשצובטים אותו זה כואב לו, כשמצחיקים אותו הוא צוחק, כשמשפילים אותו הוא מושפל, גם לאחרים קורה אותו דבר, הם בני-אדם בדיוק כמוכם.
דוד אמסלם: אז זה לא משנה שאתם מקבלים את ההחלטות והם אמורים פה לחיות את התוצרים של ההחלטה, אבל עדיין צריך לעשות את זה בהגינות, ביושר ובכבוד, וגם קצת ברגישות, שתחשבו שזה אתם.
דוד אמסלם: אני בטוח שאם אני עכשיו מוביל הרצאה או הצעת חוק להוריד לכם 20% מהשכר שלכם כל היום תהיו פה, תעזבו את כל העבודה אפילו שנה רק כדי שאני לא אוריד לכם את השכר.
דוד אמסלם: תסבירו לי למה זה לא צריך, ולמה זה לא הוגן, ולמה זה אי-אפשר, ולמה זה לא חוקי, ולמה פה ולמה שם.
דוד אמסלם: אבל כשזה נוגע באחרים זה לא חשוב.
דוד אמסלם: לכן זה מה שאני הולך לעשות.
דוד אמסלם: אמרתי, אני רואה את זה כדבר מאוד מאוד מאוד חמור, לא הנושא הפרטי הזה, ממנו אני מקיש להתנהלות, ולזה שאתם ללא שום הרהור אפילו או אפילו על הדרך, זה לא מעניין כל כך, מטעים אותי באופן – הרי דיברתי רק על זה כמה חודשים, אמרתי, כל הפגישות דיברתי רק על זה, לא יכול להיות שזה מה שנקרא ככה עבר בצד ולא שמנו לב לסוגיה הזו.
דוד אמסלם: אז אני באמת רואה את זה כדבר חמור מאוד.
דוד אמסלם: אני חושב שזה דבר אנטי-דמוקרטי מה שקרה פה, ומעבר לכך, ולכן אמרתי שאני אכתוב את זה גם ליועץ המשפטי לממשלה שסוף סוף יתחיל, שיטפל בנושאים שגם חשובים באמת.
דוד אמסלם: ואני אדבר גם עם שר האוצר כפי שאמרתי.
דוד אמסלם: חודש מהיום תבואו אלי ותגידו לי רק go no go, לא צריך יותר, אל תסבירו, אל תנמקו לי, כלום, כן או לא, זהו.
דוד אמסלם: אני כבר מכין את הצעת החוק כדי לבטל את החוק הזה.
דוד אמסלם: הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת עמל, התשע"ו-2016, פ/2573/20 של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, דב חנין ורשימה של ח"כים שלא נקרא את כולם, וזה מיזוג של מספר הצעות.
דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אהיה מאוד קצר כי אנחנו רוצים בדיון הזה לנסות להביא את הצעת החוק הזו לאישור לקריאה ראשונה, מאז הדיון האחרון עשינו, חברת הכנסת מועלם ואני ואולי גם חברי כנסת נוספים, עבודה רבה מול גורמי המדינה השונים, והגענו איתם להסכמות שמאפשרות להעביר את הצעת החוק בקריאה ראשונה.
דב חנין: אני רק אומַר לאדוני למה יש כזאת תחושה של לחץ באוויר, אני לפחות מרגיש תחושה של לחץ מאוד גדול – כיוון שבמקביל לתהליך שאנחנו עושים בכנסת, מתנהלים משפטים, והחשש הגדול שלנו הוא שאנחנו אולי בסוף נייצר דבר נהדר, רק שהחולה ימות ואנשים יפונו מבתיהם.
דב חנין: העברת החוק בקריאה ראשונה, תהיה למה משמעות של מסר מאוד-מאוד משמעותי, גם ליזמים וגם לגורמים אחרים מצדנו כמדינה, שהמדינה לא מפקירה את האנשים שחיים בשכונת גבעת עמל לגורלם, המדינה לוקחת אחריות, מתייצבת לצדם, מטילה את האחריות על היזמים בעניין הזה.
דב חנין: אני רוצה רק להזכיר שהיזמים קיבלו כבר בכמה וכמה סיבובים זכויות ועוד זכויות ועוד זכויות כדי לפצות את תושבי גבעת עמל, והאמירה הזאת תהיה לה משמעות מאוד-מאוד גדולה בחיי המעשה, באותו עולם שבו אנשים כבר נמצאים מול מטחנה של בתי משפט שמאיימת עליהם מאוד-מאוד.
דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני הייתי מבקש ברשותך שהיועצת המשפטית של הוועדה תביא בפני הוועדה את הנוסח כפי שהוסכם עם הממשלה - - -
דוד אמסלם: לא הוסכם.
דוד אמסלם: הרי למה עצרנו בפעם הקודמת?
דב חנין: אז אני יכול לומר את הדברים מהזווית שלי.
דב חנין: הנוסח שהוסכם עם הממשלה, זה מה שאני יודע, זה הביטוי של הישיבות שאני השתתפתי בהן, זה הביטוי של הישיבות שניהלה גם חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.
דב חנין: אם יש הערות אחרות, אנחנו נשמע כאן, אבל זה מה שאני יודע.
דוד אמסלם: חבר הכנסת חנין, אם זה היה מסוכם עם הממשלה לא היינו מתעכבים, היינו מראים אותו מזמן.
דוד אמסלם: ברור לך שהממשלה לא מסכימה לחוק הזה, לכן עצרנו אותו.
דוד אמסלם: דרך אגב, זו היתה ההחלטה גם בוועדת השרים.
דוד אמסלם: אני גם אמרתי את זה בישיבה האחרונה.
דוד אמסלם: עשינו הקראה של החוק הזה כבר?
<תומר רוזנר: אין מה להקריא כי אין הסכמה.
<תומר רוזנר: אולי שדב חנין יציג קודם על מה הוא חושב שהיתה הסכמה.
דב חנין: ההסכמה שהיתה לנו עם הממשלה, בתהליך שאותו הוביל משרד האוצר, היתה שנוסיף להצעת החוק את העיקרון שאומר שהאחריות לפיצוי התושבים בגבעת עמל תהיה על היזמים.
דב חנין: אנחנו מוכנים לעיקרון הזה, אני גם אומר שזה לא רק העיקרון שעליו הסכמנו עם משרד האוצר ועם הממשלה, אני חושב שהעיקרון הזה הוא גם עיקרון צודק ועיקרון ראוי.
דוד אמסלם: מה העיקרון אומר?
דב חנין: שהאחריות לפיצוי התושבים תהיה על היזמים.
דב חנין: אני אומר מה הסכמנו.
דוד אמסלם: אני חושב שזה מהות העניין, זה לב-לבו של העניין.
דוד אמסלם: אנחנו גם סיכמנו עם הממשלה שזה יותר לא יקרה, שהממשלה מעבירה אחריות ליזם, והם מוצאים את עצמם מול יזם.
דוד אמסלם: ! מה להם וליזם?
דוד אמסלם: הרי גם סיכמנו עם הממשלה, אני לא בטוח שהעברנו את זה בחקיקה, אבל סיכמנו שזה יותר לא יקרה.
דוד אמסלם: אם הממשלה רוצה להתמודד מול דיירים, שהיא תתמודד.
דב חנין: לממשלה ולמדינה יש אחריות, אדוני.
דב חנין: אני לגמרי מסכים איתך בעניין הזה, ומה שאני אומר כרגע, אני לא חושב שזה רלוונטי לכל המקרים.
דב חנין: אדוני מכיר היטב ומקרוב מקרים בשכונות אחרות ובמצבים אחרים.
דב חנין: אני מדבר כרגע על המקרה של גבעת עמל.
דב חנין: במקרה של גבעת עמל באופן קונקרטי היזמים לאורך השנים קיבלו מהמדינה ומהעירייה בסיבוב אחרי סיבוב עוד ועוד ועוד תוספת של אחוזי בנייה.
דב חנין: למעשה המדינה נתנה ליזמים מראש תמורה מאוד-מאוד משמעותית כאשר התמורה הזאת פעם אחר פעם נומקה בצורך לפצות את התושבים.
דב חנין: למה הם מקבלים עוד תוספת ועוד תוספת ועוד תוספת של אחוזי בנייה?
דב חנין: כי צריך לפצות את התושבים.
דב חנין: במצב המיוחד הזה, למרות האמירה של אדוני שאני לגמרי לא חולק עליה, שיש אחריות מאוד גדולה למדינה, במצב המיוחד הזה ושל השכונה המיוחדת האת, במקרה המסוים הזה, וזה לא תקדים לשום שכונה אחרת, אני חושב שהעיקרון שעליו הסכמנו עם המדינה הוא במקרה הזה עיקרון נכון.
דוד אמסלם: חבר הכנסת אילן גילאון, בקשה.
אילן גילאון: אני רוצה להתייחס רק לדבר אחד.
אילן גילאון: אני לא יודע מה יקרה פה בסוף, אבל זה חייב להגיע היום או מחר למליאה, זה הדבר הכי חשוב, כדי להעביר את זה לקריאה ראשונה כי אחרת אין על זה דין רציפות.
אילן גילאון: אני מבין שזה מה ששר האוצר הבטיח, הרי כל החוקים שלנו בנויים על אותו עיקרון, של דיור חלופי הולם לפי טווח גילאים מסוים, שהגיע ב-1961, המאה ה-21.
אילן גילאון: את כל הדיון הזה קיימנו, אני לא רוצה לחזור עליו.
אילן גילאון: אפילו קיימנו אותו בהרכב הזה.
אילן גילאון: לי מאוד חשוב שההבטחה הזאת תתקיים, וברגע שחוק מגיע לקריאה ראשונה, ימות הכלב וימות הפריץ, לא משנה מה, לחוק יהיה דין רציפות.
אילן גילאון: זה מה שאני מבין שהובטח על-ידי שר האוצר, ואת זה אנחנו רוצים לקיים.
דוד אמסלם: דין רציפות של מה?
אילן גילאון: דין רציפות של החוק.
אילן גילאון: אי אפשר לבטל חוק בקריאה ראשונה בחזרה.
אילן גילאון: , לעומת קריאה טרומית - - -
דוד אמסלם: אתה מתכוון שאם הכנסת תתפזר?
אילן גילאון: אם הממשלה תיפול.
אילן גילאון: אם הי אלא תיפול, בכלל טוב.
דוד אמסלם: כל בן-אדם מדבר מנהמת לבו.
אילן גילאון: אני רוצה להיות, מה שנקרא, בטוח.
אילן גילאון: הכלב ימות, הפריץ ימות, אילן גילאון ימות, מה זה משנה?
אילן גילאון: קריאה ראשונה זה קריאה ראשונה.
אילן גילאון: אדרבה ואדרבה, זה אומר שאם אנחנו מצליחים להעביר בקריאה ראשונה, מיד אחרי הפגרה אפשר להעביר את זה לשנייה ושלישית וגמרנו את הסיפור.
מיכאל מלכיאלי: אני נפגשתי מזמן עם תושבים מגבעת עמל.
מיכאל מלכיאלי: אני בסך-הכול באתי לחזק כאן את הדיון, ולהודות לך, דודי, שאתה מקדם את הדבר הזה.
מיכאל מלכיאלי: והלוואי, אם זה אפשרי כבר במושב הזה, אין יותר טוב מזה.
מיכאל מלכיאלי: אני חושב שכבר הגיע הזמן שתהיה השלכה של החוק הזה על עוד מקומות בארץ, כי אנחנו פוגשים אנשים בקטמונים, בקרית יובל, אנשים שחתמו ליזם בגלל כל מיני הבטחות באוויר, באותיות הקטנות הכניסו להם משהו אחר לגמרי, וברגע האמת מוצאים את עצמם לא כאן ולא כאן, עם הבטחות שעוד שלוש שנים יהיה להם איזשהו מגדל זהב.
מיכאל מלכיאלי: אנחנו כמובן תומכים.
דוד אמסלם: אין טעם להיכנס לתכולת החוק.
דוד אמסלם: אנחנו מכירים את הפרמטרים.
דוד אמסלם: אילן, אני לא המשכתי לקדם בגלל ועדת שרים שהיתה שם התניה והם לא מסכימים נכון לרגע זה.
דוד אמסלם: לכן עצרתי.
דוד אמסלם: אחרת כבר היינו גומרים את החוק מזמן.
דוד אמסלם: לכן אנחנו נמצאים באותו סטטוס.
<אורי דביר: אני אורי, מאגף תקציבים.
<אורי דביר: נותרו 17 בתי אב.
<אורי דביר: ביקשנו רשימות, של בדיוק מי התושבים האלה.
<אורי דביר: עוד לא קיבלנו אותם.
<אורי דביר: אנחנו רוצים לבקש עוד קצת זמן לשבת עם התושבים.
<אורי דביר: אנחנו רוצים למצוא פתרון.
<אורי דביר: אנחנו רוצים שהתושבים ישלחו לנו את הרשימות של 17 בתי אב - - -
דוד אמסלם: עם כמה אנשים הגעתם כבר לפתרון?
<אורי דביר: אני הבנתי שמתוך 100 נשארו 17 שאיתם אין פתרון.
<קריאות: איזה 17?
<קריאות: זה לא מבוסס.
<קריאות: מאיפה הבאת את הנתונים?
<קריאות: הוא מתבלבל.
<קריאות: אני מוכנה לדבר בשם השכונה.
דוד אמסלם: את מתפרצת.
<אורי דביר: בתי אב.
<אורי דביר: זה מה שאני אומר.
<אורי דביר: בסדר?
<אורי דביר: ואנחנו ביקשנו את הרשימות בדיוק של מי האנשים.
דוד אמסלם: ממי ביקשתם?
<אורי דביר: מהתושבים.
<איגי פז: אנחנו ישבנו איתם, ישבנו אצל סגן הממונה על אגף תקציבים.
<אורי דביר: אנחנו מבקשים, אחרי שנקבל את הרשימות, לשבת ולבדוק כל מקרה לגופו, לשבת עם התושבים, אנחנו רוצים להגיע לפתרון.
דוד אמסלם: ממי אתם מבקשים את הרשימות?
דוד אמסלם: אתם מיפיתם את השטח?
דוד אמסלם: באתם לבתים?
דוד אמסלם: דפקתם?
דוד אמסלם: אתם יודעים מי גר איפה, כל בית?
<אורי דביר: אנחנו ביקשנו שיתוף פעולה.
<אורי דביר: אני הייתי אצל סגן הממונה על אגף תקציבים - - -
אילן גילאון: סלח לי שאני מתערב.
אילן גילאון: לפני שלושה שבועות קיבל סגן שר האוצר ממני שאילתה בדיוק על העניין הזה, וזה בדיוק מה שעניתם לפני שלושה שבועות.
אילן גילאון: האם עשיתם במהלך שלושת השבועות האלה משהו?
<איגי פז: ישבנו בפגישה הזאת ובפגישה הזאת נאמר לנו, אנחנו נעביר לכם רשימות.
<איגי פז: אגב, זה נאמר גם פה בדיון בוועדה.
<איגי פז: היועץ המשפטי זוכר ואני מאמין שגם אפשר למצוא את זה בפרוטוקול, שנאמר שאנחנו צריכים את שיתוף הפעולה המינימלי של התושבים, יהיה לנו מאוד-מאוד קשה - - -
דוד אמסלם: מה זאת אומרת, הם לא רוצים להגיד לך מי גר שם?
<תומר רוזנר: הם לא רוצים להגיד.
<איגי פז: לא העבירו - - -
דוד אמסלם: למה אתם לא רוצים להגיד?
<רונית אלדובי: אנחנו, תשובי גבעת עמל, העברנו מכתבים, גם אליך - - -
דוד אמסלם: רונית, מי מרכז את הסיפור?
דוד אמסלם: את?
<רונית אלדובי: אני מרכזת את הסיפור.
דוד אמסלם: אז תגידי: אני העברתי.
דוד אמסלם: לא: העברנו.
<רונית אלדובי: אני העברתי לעוזר של שולי את רשימות כל הנתבעים בגבעת עמל - - -
<תומר רוזנר: לא, זאת לא השאלה.
<תומר רוזנר: הוא לא שאל מי נתבע.
<תומר רוזנר: הוא שאל מי גר שם.
דוד אמסלם: איגי אומר שהם באו אליכם, אני גם לא יודע מי זה אליכם.
דוד אמסלם: אם הייתי צריך לפתור, אני מניח שזה מתחם קטן, הייתי בא ודופק בדלת, שואל, הלו, שלום, מי כבודו?
דוד אמסלם: מי גר פה?
דוד אמסלם: עובר אחד-אחד, אני, לא מבקש שאת תרכזי לי רשימה.
דוד אמסלם: יש לך רשימה של מי שגר, עזבי מי רוצה, מי תובע, מי חושב שמגיע לו, מי גר.
<קריאה: רק לחדד, השאלה היתה מי לשיטתם זכאי.
<רונית אלדובי: מי שלשיטתנו זכאי, זה מופיע כרגע בנוסח החוק - - -
<תומר רוזנר: שמות, בבקשה.
<רונית אלדובי: אני רוצה לענות.
<רונית אלדובי: אנחנו, בשני מפגשים, מפגש אחד עם שר האוצר כחלון, ומפגש שני לפני זה עם פקידים של האוצר, הסברנו קודם כל מה הדחיפות בחוק.
<רונית אלדובי: הדחיפות בחוק היא שעוד רגע יש לנו פסקי דיון והמדינה הפקירה את השכונה 70 שנה ועכשיו אנחנו קוראים למדינה להציל אותנו.
<רונית אלדובי: דבר שני, - - -
<תומר רוזנר: גברתי אלדובי, תני לי לעצור אותך שנייה.
<רונית אלדובי: רגע, שנייה.
<רונית אלדובי: לגבי הרשימות, אנחנו הסברנו שאנחנו בתוך הליך משפטי, אנחנו ביקשנו מערן ניצן, שאלנו אותו, האם אתה יכול להתחייב שנעביר לך את הרשימות האלה ואתה לא תעביר אותן ליצחק תשובה?
<רונית אלדובי: וערן ניצן אמר לנו בפה מלא: לא.
<רונית אלדובי: אנחנו בתוך הליך משפטי.
<רונית אלדובי: אנחנו לא יכולים להעביר את השמות שלנו.
<רונית אלדובי: זה המצב.
<רונית אלדובי: אנחנו נמעכים בהליך משפטי ברגל גסה.
<רונית אלדובי: אנחנו לא יכולים להפקיר את הזכויות שלנו.
דוד אמסלם: רונית, אני מנסה לעזור כאן.
דוד אמסלם: אי אפשר לנהל הליך בלי להבין מול מי.
<רונית אלדובי: לכן העברנו רשימות - - -
דוד אמסלם: שנייה, דקה - - -
<רונית אלדובי: שתבין אבל שהעברנו משהו, שיהיה ברור.
דוד אמסלם: עזבי את הסיפורים.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר איגי ואורי ושירה, הם בעצם האנשים שאמורים לנהל את האירוע מול המדינה, הם נציגי המדינה לטובת העניין.
<רונית אלדובי: אנשים שהרסו את גבעת עמל 70 שנה.
דוד אמסלם: רונית, רונית, רונית, אני לא אתן לך לדבר.
דוד אמסלם: אם את לא יודעת להשיב לי, אז אולי נשאל מישהו אחר.
דוד אמסלם: ואם לא, אז אני כבר אגיד להם מה לעשות.
דוד אמסלם: עזבי מי הרס, מי לקח, בדיון הזה כבר היינו.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה להיות יותר פרקטי בעניין.
דוד אמסלם: הם אומרים שהם רוצים לדעת מי גר היום, מי חושב שמגיע לו.
דוד אמסלם: אם אתה מבקש פיצוי ואתה לא אומר לו למי מגיע, אז איך הוא יביא לך?
אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, מה זה רלוונטי לגבי החוק?
אילן גילאון: החוק מגדיר מי - - -
דוד אמסלם: אני מבין שאתה מבין לבד שאני כרגע לא בחוק.
אילן גילאון: חשבתי שזה דיון על החוק כדי להניח אותו מחר - - -
אילן גילאון: בדיון הכולל היינו כבר.
דוד אמסלם: אני שואל אותם, מה קורה שם?
דוד אמסלם: ואתם אומרים, אנחנו לא יודעים בגלל שאין לנו שיתוף פעולה.
דוד אמסלם: אז אני רוצה להבין מה החשש של השיתוף-פעולה?
<רונית אלדובי: הסברתי שאנחנו בתוך הליך משפטי.
<רונית אלדובי: הוא לא יודע מי גר בשכונה בדיוק ותשובה תובע – זה בדיוק מה שחסר לו, הרשימות האלה - - -
אילן גילאון: ראית את הסרט, להרוג את סבתא?
דוד אמסלם: לא רואה סרטים.
אילן גילאון: אני מציע לך, תראה את הסדרה הזאת ואז תבין למה הם לא יכולים לגלות את השמות שלהם.
<קריאה: מר דודי אמסלם, הוא תבע למעלה מ-300 איש.
<קריאה: הוא בכלל לא תבע בקשר למציאות - - -
<רונית אלדובי: אנחנו אומרים שתשובה לא יודע בדיוק מי נמצא בשכונה - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת, שהוא לא יידע את מי לתבוע.
<רונית אלדובי: לא, הוא תובע גם אנשים, הוא תובע כל מי שהוא בעל - - -
דוד אמסלם: מה, מי שעובר ברחוב הוא תובע אותו?
<רונית אלדובי: כן.
<רונית אלדובי: אם היה לו מישהו בגבעת עמל, כן.
דוד אמסלם: את אומרת, אנחנו לא רוצים לתת את השמות כדי שמישהו לא יתבע אותם, ואז יש כתובת.
דוד אמסלם: כרגע הוא צריך לחפש מי האנשים.
<רונית אלדובי: אני רק רוצה להגיד מה אנחנו הבנו ממשרדי הממשלה.
<רונית אלדובי: אנחנו הבנו משולי שמשרדי הממשלה, דרך ראש המטה של כחלון, מתואמים לגמרי לגבי העברת החוק הזה, לגבי העברת החוק, לא לגבי פתרון, לתת לנו מטריה, שני פסקי דין.
דוד אמסלם: רונית, אני עכשיו לא מנהל משא-ומתן איתך באמצעות שולי שלא נמצאת פה, ואיך המטה של כחלון שהיא לא יודעת מה הוא אומר בכלל.
דוד אמסלם: אז תסמכו עליי שאני עשיתי את העבודה.
דוד אמסלם: אני היחיד פה שעשה עבודה פה.
<רונית אלדובי: היא אמרה לנו שהיא מתואמת איתך.
דוד אמסלם: אז תלכי אליה.
דוד אמסלם: תגידי לי שתבוא אליי.
דוד אמסלם: היא אפילו לא באה.
דוד אמסלם: אני יודע מה עשיתי, אני יודע עם מי דיברתי ואני יודע לאן צריך ללכת.
דוד אמסלם: שולי מועלם, עם כל הכבוד לה, היא עוד לא יושבת-ראש ועדת הפנים.
דוד אמסלם: אז תלינו בפניה, שהיא תעביר את החוק אם יודעת איך.
דוד אמסלם: אולי היא תיקח את זה לוועדה אחרת.
<יוסי כהן: לא יכולים לצוץ אנשים חדשים כי אנחנו הולכים לפי תצ"א שמאחורה.
<יוסי כהן: מי שיש לו הבית הוא מקבל זכויות, ולא מי שאין לו.
<יוסי כהן: אז זה לא משנה השמות.
<יוסי כהן: מי שיש לו בית פיזי - - -
דוד אמסלם: אבל הם רוצים לדעת למי לתת את הבית.
דוד אמסלם: אולי הם ייתנו לי?
דוד אמסלם: חבר'ה, אני יודע מה אני שואל ולא צריך פה להתפרץ.
<יוסי כהן: הכנסת תתווה קריטריונים ומי שיעמוד בקריטריונים – יזכה, ומי שלא עומד בקריטריונים – לא יזכה.
<יוסי כהן: לזה יש הסכמה של כולם.
<יוסי כהן: כבר כמה פעמים דחינו את ההצבעות האלה כי אתה הבטחת כל פעם, עשית מאמצים וזה לא יצא.
<יוסי כהן: סומכים עליך עם היד על הלב.
דוד אמסלם: מה הבטחתי?
<קריאה: לעשות מאמצים.
<רונית אלדובי: שתציל את השכונות.
<רונית אלדובי: יש לנו פסק דין מיד אחרי הפגרה, בספטמבר.
דוד אמסלם: רונית, רונית, אני הבנתי.
דוד אמסלם: לא צריך להתפרץ וכל פעם שאת חושבת להגיד משהו אז את יכולה להגיד.
אילן גילאון: זה החוק שלך.
אילן גילאון: לא של אחרים.
דוד אמסלם: אני מקיים את הדיון הזה, אני רוצה לעזור ואם לא, לא הייתי עושה אותו.
דוד אמסלם: אני יודע לאן זה הולך עכשיו.
דוד אמסלם: מה המדינה רוצה לעשות?
דוד אמסלם: את הבעיה אנחנו מכירים.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לחזור, דיון, ומה היה בהיסטוריה.
אילן גילאון: הם זקוקים כרגע לדחיפות הזאת לפחות בקריאה ראשונה כדי להוציא אותם מההליך המשפטי - - -
דוד אמסלם: אני יודע, אני יודע.
אילן גילאון: לך עצמך יש את החוק הזה.
דוד אמסלם: זה לא קשור להליך המשפטי, אבל זה לא משנה.
<אדלה בטאט: האחיינים שלי, ילדה בת 14, שהיא גרה בראש העין, אותה תובעים בבית-המשפט על דיור במקום.
<אדלה בטאט: האחים שלי לא גרים שם.
<מלכה אלפסי: הבת שלי נשואה וגרה ברמת-אביב, וגם אותה תובעים.
<מלכה אלפסי: מעולם לא דרשנו - - -
<אדלה בטאט: ילדה בת 14 שגרה בראש העין.
דוד אמסלם: את האירוע אנחנו מכירים.
דוד אמסלם: אני מכיר אותו מעוד שכונות.
דוד אמסלם: אני מכיר את האירוע.
דוד אמסלם: חבל לבזבז את הדיון על הבת שלך ועל הבת שלו, ועל הנכד של ההוא ועל האימא של ההוא.
דוד אמסלם: לא פתחנו את הדיון, בוקר טוב, בואו תספרו לנו מה זה גבעת עמל.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה להתקדם באופן פרקטי.
<מלכה אלפסי: אנחנו מבקשים פיצוי רק לאנשים שגרים.
<מלכה אלפסי: אנחנו איתכם.
<מלכה אלפסי: אנחנו לא באנו לבקש למי שחושב או מי שאולי.
<מלכה אלפסי: לכן אנחנו אומרים, תעשו אתם את הקריטריונים, כולנו צאצאים של 1961, אנחנו באותה סירה.
<מלכה אלפסי: זה הכול.
דוד אמסלם: אני רוצה לשאול את המדינה.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את המדינה, פחות אותם, בגלל שאת המצב שלכם אני מכיר.
דוד אמסלם: איך אתם רוצים להתקדם?
<תומר רוזנר: מה עשיתם?
<שירה תם: שמי שירה תם, מרשות מקרקעי ישראל.
<שירה תם: אני רוצה לציין שבישיבה הקודמת שהיתה גם יחד עם חברי הכנסת אנחנו ישבנו ביחד, אנחנו הצגנו להם את הקושי שיש שבו היזמים טוענים שהם פיצו את כולם.
<שירה תם: לכן ביקשנו לקבל את אותן רשימות, לעשות הצלבת נתונים, מתוך רצון טוב להתקדם.
<שירה תם: אבל ברגע שלא קיבלנו שום נתון, לא הסכימו - - -
אילן גילאון: אתם מתואמים עם השר שלכם?
אילן גילאון: זה לא מה שהשר שלכם אומר.
אילן גילאון: השר שלכם אמר שהיום מתכנסים כדי להעביר את החקיקה בקריאה ראשונה.
דוד אמסלם: למי הוא אמר?
דוד אמסלם: אילן, אל תפריע לי.
אילן גילאון: אני לא מפריע לך.
אילן גילאון: אני עוזר לך.
דוד אמסלם: גם אל תעזור לי.
דוד אמסלם: אילן, אל תעזור לי.
אילן גילאון: תגיד, כל הסיפור הזה זה כלאם פאדי?
אילן גילאון: בכאילו?
דוד אמסלם: אילן, אם באת להפריע לי כאן, אז אני אוציא אותך.
אילן גילאון: באתי לעזור לך, אבל זה בלתי נסבל.
דוד אמסלם: אילן, אילן - - -
אילן גילאון: בא שר אוצר, נותן לאנשים הבטחה - - -
דוד אמסלם: אילן, אני קורא לך לסדר בפעם ראשונה.
אילן גילאון: אני מגיע לפה - - -
דוד אמסלם: אילן, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.
<שירה תם: אני רק עונה לשאלה של אדוני.
<שירה תם: נשאלה כאן שאלה, א אני פשוט משיבה לה.
<שירה תם: לכן ביקשנו לקבל את אותן רשימות, את אותם נתונים, את אותו מידע, כדי לדעת ולהצליב וכדי להתקדם.
<שירה תם: עד היום לא קיבלנו את זה.
דוד אמסלם: הם לא נותנים את המידע, הבנתי למה.
דב חנין: עברנו כבר על השאלה הזאת.
דוד אמסלם: עכשיו המדינה פועלת, הרי אתם פועלים, היזם כל יום תובע שם אנשים.
דוד אמסלם: קורים שם תהליכים.
<שירה תם: זה לא המדינה.
<שירה תם: המדינה לא תובעת שם.
דוד אמסלם: בתפיסת העולם שלי ואמרתי, אני לא הסכמתי עם דב, זה שהמדינה מכרה את הסיפור הזה ליזם זה לא מוציא אותה מהאירוע, בגלל שהמקור זה היא.
דוד אמסלם: אני חוזר על עצמי, זה אולי החטא הקדמון.
דוד אמסלם: זה החטא הראשון שנעשה פה ומזה התגלגל כל האירוע.
דוד אמסלם: לכן אנחנו חוזרים עכשיו אחורה.
דוד אמסלם: אני מצפה שהמדינה תיקח אחריות על ניהול האירוע.
דוד אמסלם: יש יזם שקם בבוקר ורוצה להרוויח כסף.
דוד אמסלם: לא מעניין אותו דיירים, לא כלום.
דוד אמסלם: הוא איש פרטי שפונקציית המטרה שלו בבוקר זה להרוויח כסף.
דוד אמסלם: זה גם התפקיד שלו.
דוד אמסלם: יש פה דיירים שגרו שם ומכרו אותם בלי שהם יודעים, ואמרתם ליזם: אתה תפצה אותם.
דוד אמסלם: הרי זה אבסורד, הרי מה קורה כאן?
דוד אמסלם: הדיירים רוצים לקבל את הפיצוי האמיתי או המקסימום שהם יכולים, והיזם רוצה לתת להם מינימום או לא לתת להם כלום.
דוד אמסלם: אם הוא יכול כלום אז כלום, אם הוא יכול קצת אז קצת.
<קריאה: לנו הוא נתן שום דבר.
<קריאה: שלוש שנים אני ברחוב.
<קריאה: מר דודי אמסלם, אני מאוד מבקשת - - -
דוד אמסלם: אני יודע שבאתם מרחוק, אני יודע שחם בחוץ, אני יודע שחלק
דוד אמסלם: כם מרגיש לא טוב, אבל אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש לא להתפרץ, זה לא יביא אותנו לשום מקום.
<שירה תם: משיחות שלנו עם היזם, הוא רוצה לשלם, הוא מוכן לשלם, לו יש רשימה שלשיטתו מי זכאי לקבל את הפיצוי.
<שירה תם: אנחנו, כדי להגיד לו, אתה לא צודק, יש עוד כאלה שזכאים, צריכים לדעת על מה אנחנו מדברים, מה הרשימה מבחינתנו.
דוד אמסלם: שירה, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: הם לא רוצים לשתף פעולה.
<שירה תם: אז היזם אומר, אני אפצה את מי - - -
אילן גילאון: רגע, אתם דובר היזם?
<שירה תם: היזם אומר, לפחות ממה שאנחנו יודעים, שהוא מוכן לבוא ולתת פיצויים - - -
אילן גילאון: מה זה מעניין מה היזם אומר?
אילן גילאון: לך יש חוק שקובע מי צריך לקבל את הפיצויים.
אילן גילאון: איך אפשר ככה?
אילן גילאון: "היזם אומר" – אתם הדוברים של היזם?
דוד אמסלם: אני לא רוצה להוציא אותך, אילן.
אילן גילאון: אני לא רוצה לצאת עכשיו.
אילן גילאון: תשמע, זה בלתי נסבל.
דוד אמסלם: חבר הכנסת גילאון, זה לא יכול להיות שאתה עושה מה שאתה רוצה.
<קריאה: כואב לו.
דוד אמסלם: חבר'ה, שייקח אתכם לחדר ותצעקו איתו שם.
<קריאה: כשכואב צועקים.
דוד אמסלם: חבר'ה, עוד הערה כזאת, אני עומד לסיים את הדיון וללכת.
דוד אמסלם: אני מקדיש מזמני קצת יותר מכל אחד כאן כדי לנסות לקדם את העניין, אז אל תחלקו לנו פה ציונים עכשיו, כואב, לא כואב.
דוד אמסלם: מי שרוצה לצעוק, שייצא החוצה, שיצעק בחוץ.
דוד אמסלם: הדיירים חוששים, לא רוצים לשתף פעולה.
דוד אמסלם: צודקים, לא צודקים, לא חשוב.
דוד אמסלם: שימי את זה שנייה בצד.
דוד אמסלם: יש יזם שעכשיו רוצה להתקדם בעניין, ובינתיים הוא מפצה את מי שהוא חושב ואת מי שהוא חושב שלא, וכדי לפנות את השאר הוא הולך לבית-המשפט.
<אורי דביר: דודי, אם אנחנו נתחייב שהמדינה תשתמש ברשימה רק לצרכיה, ולא תעביר כלום ליזם.
דוד אמסלם: הרי עכשיו כדי לזהות מי יושב שם, לא צריך את שיתוף הפעולה של כל האנשים.
דוד אמסלם: הולכים לשם, בודקים, כמו שאמרתי, בית-בית, דופקים בדלת, שלום, הגענו מפה, הגענו משם.