GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב אלקין: ו-ב'- לראות האם אני יודע להגן על זה בכנסת כי הייתה הסכמה על אישור מלא כמו כל הימים האחרים.
זאב אלקין: ברגע שאני משנה את זה מן הסתם מי שאז דחף לאישור מלא הוא לא יהיה מרוצה והוא יפעל דרך חקיקה לשנות את זה.
זאב אלקין: אני צריך לראות אם אני יודע להגן על זה, חוץ מהשאלה של מה נכון.
זאב אלקין: אז יש פה שני שלבים שאני אצטרך לבדוק ואני עוד לא שם, עוד לא השלמתי את זה, זה המצב האמיתי.
<אורון שמשון: תודה רבה.
זאב אלקין: מטרדי רעש ממטוסים.
זאב אלקין: זו סוגייה מורכבת לשני כיוונים.
זאב אלקין: אתם שאלתם מכיוון הרעש שנוצר כי מה לעשות והמפה של רגישות הרעש הקיימת היום הרבה פעמים התייחסה מול בנייה קיימת, ולכן חלק מהדברים לא היו מאשרים את הפרויקטים האלה לבנייה מלכתחילה אבל הם קיימים כבר בדיעבד וכתוצאה מזה ישנם מטרדי רעש במפת הטיסות הקיימת עכשיו.
זאב אלקין: ומצד שני יש תהליך הפוך.
זאב אלקין: אני מוצף בפניות של רשויות מקומיות שישנה מפת איומי רעש עתידית שהיא לא מיושמת בפועל כי לא בכל המסלולי טיסה משתמשים.
זאב אלקין: אבל יש מפה מאוד גדולה שמתחילה מאוד תכנון באזורים שונים במדינת ישראל ויש רשויות שלמות שאין להן לאן להתפתח, כולל פרויקטים גדולים, בגלל המטרדים האלה.
זאב אלקין: ולוחצים עלי להיפך, להקל במסגרת פרויקטים חדשים שעוד לא קמו, לאפשר אותם, למרות שהם מנוגדים למפה ולאיומי רעש.
זאב אלקין: וגם פה במצב החוקי הקיים היום אין לי אפילו שיקול דעת.
זאב אלקין: כך שאם יש פה אי עמידה בסף מסויים גם אם אנחנו חושבים שזה נכון לאשר מקצועית אנחנו לא יכולים כרגע, ולכן אנחנו שוקלים פה אוליי שינוי חקיקה.
זאב אלקין: לכן זה מורכב מאוד כל הסיפור הזה של מטרדי רעש מהטיסות כי מצד אחד אי אפשר להרוס בנייה קיימת.
זאב אלקין: אני לא אציע לך.
זאב אלקין: לפעמים אי אפשר לאסור לטוס על חיל האוויר או טיסות אזרחיות, איפה שהם טסים.
זאב אלקין: ומצד שני, מלכתחילה לא הייתי בונה שם אם הייתי יודע שזאת מפת הטיסות.
זאב אלקין: אבל בנו בתקופות עבר ואני לא אציע להרוס, פינוי בינוי, ולהעביר שכונות למקום אחר, זה לא מעשי.
זאב אלקין: ומצד שלישי, יש היום מקומות שסתם לא בונים.
זאב אלקין: שהייתה אפשרות לבנות אבל ברמה הפורמלית אי אפשר לעשות את זה, ולכן אנחנו מחפשים פה חלק מהפתרונות לחלק מהפלונטר הזה.
זאב אלקין: לא להכל אפשר למצוא פתרון לצערי.
אכרם חסון: חברים, יש שניים שלושה שרצו לדבר מאותם ארגונים שהחבר'ה שלהם דיברו.
אכרם חסון: אז אנחנו לא נוכל להשאר עד אינסוף.
אכרם חסון: זו פעם ראשונה שהוועדה הזו נשארה יותר משעתיים וחצי והשר הולך.
אכרם חסון: אנחנו ניתן לד"ר יונתן שאלה בדקה.
אכרם חסון: מי שראה שהדברים עלו בבקשה לא לחזור עליהם.
אכרם חסון: גם אם התשובה של השר לא מספקת או משהו כזה, אל תחזור על אותה שאלה.
אכרם חסון: יש לך דקה בבקשה.
<יונתן אקנבאום: אדוני היושב ראש, אני מאוד מעריך שאתה נותן לכל אחד לשאול שאלה גם אם אני אחרתי לוועדה.
<יונתן אקנבאום: אדוני השר, ארבע שאלות מאוד קצרות.
אכרם חסון: לא ארבע, רק שאלה אחת בבקשה.
אכרם חסון: תבחר את ההכי רצינית מבחינתך.
אכרם חסון: השר רץ לוועדה אחרת, אני מבקש.
<יונתן אקנבאום: אני מכניס ארבע שאלות ב-40 שניות זה ההבדל.
<יונתן אקנבאום: הנושא של סדר העמסה של הפחם - משרד האוצר לא מכניס את הנושא של עלויות חיצוניות בנושא של איך לחשב את עלות הפחם והשאלה איך אתם פועלים מול משרד האוצר לגבי המדיניות שלו בנושא של עלויות חיצוניות.
<יונתן אקנבאום: האם משרד האוצר לוקח עלויות חיצוניות בחשבון.
<יונתן אקנבאום: תחום הסולרי, שתי שאלות.
<יונתן אקנבאום: 1- האם אתם מתכוונים לחולל מערך הסברתי.
<יונתן אקנבאום: זאת אומרת להסביר לציבור מה הוא יכול לעשות בתחום של קידום אנרגיה סולרית.
<יונתן אקנבאום: להקים פאנלים סולרים על הגג וכו' כי אם אני לי מי לי ואם לא אתם תעשו את זה מי יעשה את זה - - -
זאב אלקין: המשרד שמופקד על הקידום של ה- - -
<יונתן אקנבאום: שאלה אחרונה בתחום הנפט.
<יונתן אקנבאום: קיימת סתירה בין מצד אחד המדיניות המוצהרת של הממשלה בנושא הנפט, בהפחתת הנסועה הפרטית לבין הקמה של תשתיות רבות בתחום הנפט.
<יונתן אקנבאום: וכאן השאלה, מה העמדה שלכם לגבי, האם אתם מגבשים איזשהי אסטרטגיה כללית לגבי הנפט וקריאה לוועדה לבקש נייר עמדה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת בנושא מדיניות הנפט של ישראל והלימה או חוסר הלימה - - -
אכרם חסון: אוקיי, תודה רבה.
אכרם חסון: השר יענה לך והשר חייב לעזוב אז בבקשה אני אמשיך אחרי זה, בבקשה.
זאב אלקין: אני אענה רק על חלק כי ב-40 שניות אני לא אספיק מה שהספקת לשאול ב-40 שניות וזה יישאר בצריך עיון לשיח בינינו בהזדמנויות אחרות.
זאב אלקין: לגבי סדר העמסה - קודם כל לא חיכינו למשרד האוצר.
זאב אלקין: אנחנו עשינו תחשיב שכלל גם עלויות חיצוניות וזה מה ששמנו על השולחן, לכן ירצה או לא ירצה משרד האוצר צריך להתייחס לעניין הזה בהקשר הכלל משקי ולא רק בחישוב הישיר.
זאב אלקין: יש שני ויכוחים כאלה ואחרים גם עם התחשיבים שלנו ועל זה מתבצע ויכוח.
זאב אלקין: וזה בדיוק הזמן לנסות להשפיע אבל זה בוודאי על השולחן.
זאב אלקין: לגבי השאלה של פרסום אנרגיה סולרית שאלת אם אין אני לי מי לי, התשובה מאוד פשוטה, קודם כל המשרד שהוא מופקד על הנושא של קידום אנרגיות חלופיות זה לצערי לא משרד להגנת הסביבה.
זאב אלקין: אם היו לי משאבים בלתי נדלים ויכולת בלתי נדלית לעסוק בהכל אז הייתי גם נכנס לנעליים של המשרדים האחרים ומחליף אותם.
זאב אלקין: אבל משרד האנרגיה הוא זה שמופקד על קידום אנרגיה סולרית, לכן לא הגיוני שאין לי כסף ומשאבים לעשות מה שאני חייב לעשות ואני אשקיע כסף בקידום נושא שמשרד האנרגיה צריך להשקיע בו כסף.
זאב אלקין: שיתנו לי כסף, בשמחה, אבל שיתנו להם, שהם יעשו את זה, זה חובתם ותחום האחריות שלהם.
זאב אלקין: שתי השאלות האחרות ששאלת זה שאלות פחות אלינו, זה יותר שאלות למוסדות תכנון שאנחנו שם, כפי שאמרתי, אולי אחד מהשחקנים אבל בסוף רק אצבע אחת.
זאב אלקין: אלה שאלות יותר רחבות למשרד האנרגיה ולמוסדות התכנון ולמנהל התכנון מאשר אלינו.
אכרם חסון: חברים אני בשמכם ובשם הוועדה רוצה להודות לשר זאב אלקין שבא ובמשך שעתיים וחצי חשף לכם את הכל, דיבר בצורה שקופה, אחראית, ישרה, הגונה, אך עניינית ומקצועית.
אכרם חסון: אני חבר הוועדה, אני גם יושב ראש ועדת המשנה.
אכרם חסון: פעם ראשונה שאני רואה שר שמגיע כאן ובמשך זמן רב עונה בצורה אחראית וגם משתף אתכם בהתלבטויות ובבעיות.
אכרם חסון: אין ספק שהנושא הזה הוא נושא כאוב, קשה, הדרך עדיין ארוכה וקשה.
אכרם חסון: אנחנו נמשיך לעמוד על המשמר ביחד איתכם נקדם עד שנגיע למצב שהוא רצוי אצל כל אזרחי ישראל.
אכרם חסון: בשם כולם עוד פעם תודה רבה כבוד השר, לך ולאנשי המשרד, למנכ"ל ולכל מי שהגיע.
דוד אמסלם: גן עירייה רגיל.
<ליאת רהט: רגיל.
<ליאת רהט: ילדים מתוקים מרחבי ירושלים.
<ליאת רהט: זה גן ברישום על אזורי.
<ליאת רהט: יש כאן כ-30 ילדים.
<ליאת רהט: זה גן צומח.
<ליאת רהט: שנה הבאה יהיו שני גנים.
<ליאת רהט: לגן הזה בעצם בנינו תכנית שלמה של שילוב חברתי, קבוצתי, וכל הילדים שלנו כאן, כ-45 ילדים שנמצאים בחמש כיתות - שנה הבאה זה הולך לגדול, יהיו שש כיתות – בעצם משתלבים עם גן העירייה שלנו.
<ליאת רהט: מה שקורה כאן זה שילוב ישר והפוך, אבל אנחנו כבר לא זוכרים את זה.
<ליאת רהט: כי בעצם אנחנו רואים שהילדים מגיעים לכאן יום יום והם חברים והבנפיט הנוסף שקורה, הרווח המשני, שזה הדבר המהותי, זה שבעצם ההורים של הילדים גם מרגישים חלק בלתי נפרד מהחברה.
<ליאת רהט: זה אחד הדברים שאנחנו רואים במשובים שנה אחרי שנה, שאחד הדברים הכי חשובים להורים, לא עניין של שילוב קוגניטיבי, לא שהילד יהיו לו הישגים כמו לילד אחר, אלא הנושא החברתי, הנושא של להיות חלק מ-.
<אביה כהן קושר: שילוב חברתי.
<ליאת רהט: וזה הדבר שקורה כאן ביום יום בצורה מדהימה, באירועים חברתיים, בזמן חצר, בזמן אוכל.
<ליאת רהט: ביום יום, במפגשים במסדרונות.
<ליאת רהט: זה פשוט מדהים ונפלא.
<ליאת רהט: אז אתם עוד תפגשו בזה במהלך היום.
<אביה כהן קושר: אני רוצה להגיד עוד משפט אחד, שזה משהו שאני תמיד חווה אותו כשאני מעבירה סיורים, שאני מבינה שאתם אתה משקיע במשהו מלמטה בצורה נכונה, הוא פורח ללמעלה בצורה מאד מאד טובה וחיובית.
<אביה כהן קושר: אני רשמתי את הבן שלי שנה הבאה לגן עירייה שליאת דיברה עליו, מתוך מה שראיתי כל השנה הזאת ואני מזמינה את כולם באמת לראות את הדבר הזה שנקרא שילוב.
<אביה כהן קושר: זה חינוך נכון.
<אביה כהן קושר: זה עתיד טוב יותר.
<אביה כהן קושר: זה ילדים שיגדלו ויסירו את התוויות.
<אביה כהן קושר: הרי ילדים לא מזהים את המוגבלות כמו שמבוגרים מזהים אותה.
<אביה כהן קושר: הם רק רוצים לשחק.
<אביה כהן קושר: זה כל מה שמעניין אותם.
<אביה כהן קושר: העולם התמים שלהם, שצומח ביחד עם ילדים עם צרכים מיוחדים, בעצם כל ההבדלים מטשטשים.
<אביה כהן קושר: אתם יכולים להסתכל ככה על הכיתות.
<מנחם הרשקוביץ: רק שנייה קודם, אני רוצה לציין כמה דברים.
<מנחם הרשקוביץ: אמרנו הנגשה.
<מנחם הרשקוביץ: שימו לב כדבר שהולך לאורך כל הבניין.
<מנחם הרשקוביץ: מסדרונות מאד רחבים עם דלת מהנקודה.
<מנחם הרשקוביץ: יש בבניין כמה וכמה קילומטרים של ציורי קיר.
<מנחם הרשקוביץ: כל מה שאתם רואים זה ציור ביד, כדי לתת את התחושה.
<מנחם הרשקוביץ: אז בצד שמאל אתם רואים, זה תמיד יהיה צבעוני.
<מנחם הרשקוביץ: בצד ימין תמיד איור להנגשת העין.
<קריאה: מה יהיה?
<מנחם הרשקוביץ: איור, לא עם צבע, אלא רק איור.
<מנחם הרשקוביץ: עוד דבר שהדבר נבנה כחלק מבניין ירוק, הוא נבנה על פי קריטריונים לתת את התחושה הביתית וגם זה מכניס אוויר טוב לכל מקום.
<מנחם הרשקוביץ: אין פה מסדרון ארוך שהוא עם דלתות.
<מנחם הרשקוביץ: זה לא מוסד.
<מנחם הרשקוביץ: ניסינו לתת את המקסימום.
<מנחם הרשקוביץ: זה היה האתגר הגדול של רנדי, שהוא לא עושה מוסד, הוא עושה בית.
<רנדי אפשטיין: ו - - - של בתים ביחד - - - משהו יותר גדול, ואני חושב שזה - - -
<מנחם הרשקוביץ: אוקיי, אביה, אחרייך.
<אביה כהן קושר: כן, עוד משהו שרציתי להגיד וליאת העירה את תשומת ליבי, יש פה דגש על בטיחות בצורה שחבל על הזמן.
<אביה כהן קושר: הכל פה עם כרטיסים.
<אביה כהן קושר: אף בן אדם אף ילד בעיקר לא יכול להיכנס למעליות או לעבור בדלתות בלי להעביר כרטיס, ככה שאנחנו באמת באמת דואגים לבטיחות של הילדים וגם בעצם מצד שני לא נותנים לזרים סתם ככה להסתובב בבניין.
<אביה כהן קושר: מאד מאד חשוב לנו הדבר הזה, אפילו בדלתות האלה שהן נסגרות מהצד השני.
<אביה כהן קושר: אתם רוצים לראות את הדלתות?
<אביה כהן קושר: אנחנו יורדים קומה אחת.
<אביה כהן קושר: מי שיכול ברגל ואם לא נרד במעלית.
<אביה כהן קושר: תכניסי אותנו לכיתות.
<אביה כהן קושר: רק נחכה לכולם.
<אביה כהן קושר: שלום.
<אביה כהן קושר: אנחנו נמצאים בקומה של מעונות יום שיקומיים.
<אביה כהן קושר: גיל שנה וחצי עד שלוש.
<אביה כהן קושר: יש פה 9 כיתות, נכון ליאת?
<אביה כהן קושר: סליחה, חמש כיתות למעלה, אני מתבלבלת.
<אביה כהן קושר: יש תשעה ילדים פחות או יותר בכל כיתה, בגלל זה טעיתי.
<אביה כהן קושר: יש שלושה אנשי צוות.
<אביה כהן קושר: גם פה מאד רחב, מאד מואר, יש משחקיה לילדים שעושים אותה גם בשילוב עם ילדים בהתפתחות רגילה וגם כאן פתחנו מעון שילוב.
<אביה כהן קושר: מעון לילדים בהתפתחות רגילה, גם מגיל שנה וחצי עד שלוש שאת הפעילויות שלהם הם עושים ביחד.
<אביה כהן קושר: אז הגידול הטבעי הוא שהם יעברו לגן העירייה לאחר מכן ויישארו פה וילכו למערכת החינוך הרגילה, ויידעו כבר להיות שגרירים של הדבר הזה, שנקרא שילוב.
<אביה כהן קושר: בקומה הזאת יש גם חדר אוכל מונגש לילדים קטנים, שאנחנו עכשיו נלך לראות אותו.
<אביה כהן קושר: זה פשוט מקסים.
<אביה כהן קושר: זה פשוט נהדר.
<אביה כהן קושר: מתייחסים פה לכל ילד וילד לפי הצרכים שלו, לפי מה שהוא צריך והקומה הזאת שוקקת חיים.
<אביה כהן קושר: ליאת, נתחיל בחדר האוכל?
<אביה כהן קושר: בואו נראה את חדר האוכל, נראה את הילדים, נפגוש אותם גם ונמשיך.
<אביה כהן קושר: אוכל של הילדים הקטנים שגם תוכנן פה להיכנס לתוך העולם של הילדים.
<אביה כהן קושר: תסתכלו על כל דבר.
<אביה כהן קושר: הכיסאות עליהם רשומים השם.
<אביה כהן קושר: לכל ילד את הכיסא שלו, כי הוא מותאם לפיזיות שלו ומה שהוא צריך בתמיכה בגב, בהרמה לרגליים וזה משהו שהוא נהדר.
<אביה כהן קושר: גם פה אוכלים הילדים ביחד, עם צרכים מיוחדים וללא צרכים מיוחדים.
<אביה כהן קושר: בעצם הם נפגשים בכל עולם וזה משהו שהוא מאד מאד חשוב.
<אביה כהן קושר: יש להם פה מטבח משלהם.
<אביה כהן קושר: ליאת, יש עוד משהו להגיד?
<אביה כהן קושר: היא לקחה את כל הבניין, את כל מה שאתם רואים בכיתות, במשך שמונה חודשים כמעט ישבה, זה לא מחשב, זה לא טפט.
<אביה כהן קושר: זו עבודת יד עם המון המון לב ונשמה.
<אביה כהן קושר: אני אתחיל ותיכף תצטרך אלינו מיכל.
<אביה כהן קושר: אנחנו נמצאים בקומת אני ואימי וגן שילוב עירייה שדיברנו עליו קודם נמצא בצד השני.
<אביה כהן קושר: כל אמא שנולד לה ילד עם צרכים מיוחדים, מקבלת עלון שמזמין אותה לשלוה לפעם בשבוע לחמש שעות אינטנסיביות.
<אביה כהן קושר: מה קורה במצב כזה?
<אביה כהן קושר: קורה דבר מאד מאד נפלא.
<אביה כהן קושר: בעצם האמא מגיעה לפה, פעם בשבוע מתאפשר לאמא להגיע מכל רחבי הארץ לחמש שעות אינטנסיביות.
<אביה כהן קושר: היא עדיין יכולה לנהל אורח חיים תקין ולעשות את שאר הדברים שלה.
<אביה כהן קושר: היא מגיעה לכאן עם התינוק או התינוקת שלה, והיא פתאום שמה לב שהיא לא לבד.
<אביה כהן קושר: קודם כל הדבר הראשון שאומרים פה בשלוה זה מזל טוב, וכל האמהות שאתם תפגשו יספרו לכם את הפרט החשוב הזה.
<אביה כהן קושר: הרבה אנשים לא ידעו מה להגיב כשנולד הילד עם הצרכים המיוחדים.
<אביה כהן קושר: הייתה קצת רתיעה, חוסר נעימות ובשלוה אמרו מזל טוב.
<אביה כהן קושר: זו באמת חוויה שהמון אמהות זוכרות אותה.
<אביה כהן קושר: הן מגיעות לכאן עם התינוק שלהן, הן פוגשות עוד אמהות במצב שלהן.
<אביה כהן קושר: הן כבר לא לבד, שזה משהו שהוא מאד מאד חשוב.
<אביה כהן קושר: כי אם להורה, לאמא יש תחושה טובה, היא הולכת בגב זקוף.
<אביה כהן קושר: היא מבינה דברים קצת אחרת.
<אביה כהן קושר: גם הילד יגדל יותר טוב.
<אביה כהן קושר: בחמש השעות האלה שהם מגיעים אחת לשבוע ומגיעים אלינו גם מחו"ל אחת לשלושה חודשים לעבור את הטיפול הזה, קורים פה דברים מדהימים.
<אביה כהן קושר: אני שמחה להציג את מיכל, היא מנהלת תכנית אני ואימי, והיא תספר לכם קצת יותר.
<מיכל אברהמוב: שלום וברוכים הבאים לכולם.
<מיכל אברהמוב: באמת יש לנו אמהות מדהימות ומאד מאד מיוחדות שאנחנו מאד אוהבות והן ממש מרגישות משפחה.
<מיכל אברהמוב: כל הצוות מרגיש.
<מיכל אברהמוב: שרי היא העובדת הסוציאלית שמלווה את התכנית.
<מיכל אברהמוב: לכל אמא יש את היום שלה, שבו היא מגיעה.
<מיכל אברהמוב: זאת אומרת שנוצרת לה קבוצת השווים.
<מיכל אברהמוב: הן כולן חברות והן כולן באותה סירה.
<מיכל אברהמוב: אז אם זה יום שכולו תסמונת דאון, אז מספיק שאחת תגיד הקרדיולוג אמר שאני צריכה לעבור ניתוח והיא ישר תשמע – תלכי לבית החולים הזה, תלכי לזה, ופה היה נהדר, ואני חמישה ימים כבר הייתי בבית, ואני אחרי, ואל תדאגי.
<מיכל אברהמוב: כל פתרון, כל בעיה שיש להן, ישר יש להן פה את הקבוצה שלהן.
<מיכל אברהמוב: יש לנו כמובן את העובדת הסוציאלית שמלווה אותן ומדריכה ונותנת להן את כל הטיפים המקצועיים והאפשריים.
<מיכל אברהמוב: יש לנו כאן טיפולים פרטניים אחד על אחד של קלינאית תקשורת, שעובדת על כל החלקים הקוגניטיביים: הבעה, הבנה, אכילה נכונה.
<מיכל אברהמוב: זה נכון שבקופות החולים לא נותנים קלינאיות תקשורת לפני גיל שנה, כי הילד עוד לא מדבר, אז למה צריך.
<מיכל אברהמוב: אבל יש המון תחומים שקלינאית תקשורת יכולה לתת.
<מיכל אברהמוב: עוד לפני דיבור יש את כל המשחק, סיבה ותוצאה, קשר עין – יד.
<מיכל אברהמוב: המון המון דברים שאפשר לעשות ואכילה נכונה.
<מיכל אברהמוב: אנחנו מאד מאד מעודדים הנקה ורוצים שהאמא תישאר עם ההנקה, אבל במקביל עוברים לאכילה מכפית ולשתייה מקש, תמיד במקביל.
<מיכל אברהמוב: כי אם יש בראש ילד עם תסמונת דאון, הדבר הראשון שאנשים מדמיינים זה הלשון שבחוץ.
<מיכל אברהמוב: זה לא לשון ארוכה.
<מיכל אברהמוב: יש לה מקום בפה, יש לה מה לעשות ועבודה נכונה על אכילה תעזור ללשון להישאר בפה.
<מיכל אברהמוב: פשוט צריך למצוא את התנוחה, כי החיך הוא טיפה שונה בתסמונת דאון, אבל יש מקום.
<מיכל אברהמוב: יש לאן לשאוף.
<מיכל אברהמוב: יש לנו ריפוי בעיסוק או פיזיותרפיה שעובדים על החלקים המוטוריים.
<מיכל אברהמוב: בתחילת הדרך הם מקבילים.
<מיכל אברהמוב: באזור עשרה חודשים הם עוברים כבר כל אחד לדרך שלו.
<מיכל אברהמוב: זאת אומרת שהמרפאות בעיסוק יעברו ממשחק פונקציונאלי לאיכות התנועה, לאיכות כל תנועה שלהם בחיים והפיזיותרפיסטים ימשיכו הלאה, לעלות מדרגות, לזחול, לעמוד וכו'.
<מיכל אברהמוב: יש להם תמיד לאן ללכת.
<מיכל אברהמוב: יש לנו מסאז' תינוקות.
<מיכל אברהמוב: מאד מחבר בין אמא לתינוק.
<מיכל אברהמוב: מעודד את זרימת הדם.
<מיכל אברהמוב: נותן המון טיפים ומקשר; וחדר לבן, סנוזלן, חדר תחושה, שבטח תראו.
<מיכל אברהמוב: נראה כאן.
<מיכל אברהמוב: יש קבוצת תמיכה שמנהלות על ידי שרה.
<מיכל אברהמוב: פעם בחודש האמהות נמצאות לבד בקבוצה שהצוות יוצא ושומר להן על התינוקות בחוץ, שעה וחצי עם כיבוד מיוחד.
<מיכל אברהמוב: זה ממש קבוצה מדהימה שהן לא רוצות להחמיץ.
<מיכל אברהמוב: וחוץ מזה לכל אמא יש חצי שעה בחודש קבוע טיפול.
<מיכל אברהמוב: כמובן שאם הצוות מרגיש שצריך עוד – היא נמצאת שם בשבילם ותמיד יהיה לה עוד.
<קריאה: למה אין אבא?
<מיכל אברהמוב: יש אבא.
<מיכל אברהמוב: התכנית נקראת אני ואימי, אבל אם תשימי לב - - -
<קריאה: אני אגיד את זה: יש אבא.
<קריאה: הם לא מתפקדים.
<מיכל אברהמוב: כבר היום אתם יכולים לראות שיש לנו שלושה אבות.
<מיכל אברהמוב: מכוח המציאות היא שהאמהות יותר בשטח.
<מיכל אברהמוב: זה תינוקות אחרי לידה.
<מיכל אברהמוב: הרבה מהם יונקים.
<קריאה: עכשיו אנחנו צריכים לעודד את האבות.
<מיכל אברהמוב: הם תמיד מעודדים.
<מיכל אברהמוב: בואי תצטרפי ותראי.
<אביה כהן קושר: עכשיו אנחנו נראה באמת.
<מיכל אברהמוב: תראי שיש כאן אבות.
<אביה כהן קושר: עוד שני דברים חשובים שאני רוצה להשלים, זה שמעבר לתמיכה שנותנים להם, יש תמיכה רחבה לשאר חברי המשפחה.
<אביה כהן קושר: יש פה קבוצות תמיכה לאבות, לסבים, לסבתות, לאחים ולאחיות בגיל ההתבגרות.
<אביה כהן קושר: כל מי שצריך מהמשפחה לקבל את החיזוק הזה, כדי בעצם עוד הפעם, לגדל את הילד באהבה, להתוות ציפיות חדשות ותקוות חדשות, עושים את זה כאן.
<אביה כהן קושר: הכל בסדר.
<אביה כהן קושר: להראות שזה בסדר ונצליח לעשות את זה.
<אביה כהן קושר: לא רק האמא מקבלת את מה שהיא צריכה.
<אביה כהן קושר: האח והאחות והסבא והסבתא וזה נפלא.
<מיכל אברהמוב: עוד משהו חשוב זה שההורים לא משלמים שקל על התכניות.
<מיכל אברהמוב: זה הכל בחינם.
<מיכל אברהמוב: וזה לא רק זה, אלא ששלוה הקימה קופת מוניות.
<מיכל אברהמוב: המקום פה הוא קצת פחות נגיש מבחינת אוטובוסים, להגיע עד לכאן עם תינוקות ויש לנו מוניות שאנחנו תורמים.
<מיכל אברהמוב: מהרכבת הקלה הם יכולים לקחת מונית והם מקבלים על זה החזר.
<ליאת רהט: אני רק אוסיף משהו מאד מאד חשוב.
<ליאת רהט: בכל התכניות שלנו אנחנו בעצם עובדים בשיתוף עם משרדי הממשלה השונים.
<ליאת רהט: כמו שראיתם בגנים זה משרד החינוך, במעון זה משרד הרווחה ומשרד הבריאות וכאן אנחנו עובדים במיזם משותף עם אני ואימי, שאחרי 16 שנה שראו שזו גישה מובילה ופורצת דרך בעניין של תפיסת הילד בתוך חיק משפחתו והנושא הזה של התמיכה קריטי להמשך החיים, בדיוק בשלב הזה של זמן קבלת הבשורה, הזמן שאנחנו כבר יודעים שלא נדבר על זה כתקופת משבר, זה כבר עבר מן העולם.
<ליאת רהט: כל אחד מקבל את זה על הקשת הרחבה.
<ליאת רהט: כל אחד והתפיסה שלו וזה בסדר גמור.
<ליאת רהט: מאה אחוז.
<אביה כהן קושר: כמו שאמרתי, שלוה נותנת מענה, מעטפת לא רק לילדים אלא גם למשפחות ובשביל זה-.
<אביה כהן קושר: האמת שזה לא בגלל זה.
<אביה כהן קושר: אני רוצה לספר את הסיפור.
<אביה כהן קושר: כולם מכירים את נחשון וקסמן זיכרונו לברכה.
<אביה כהן קושר: בעודו בחיים, לנחשון יש זוג אחים תאומים.
<קריאה: אני קיבלתי אותו במיון כשהביאו אותו.
<אביה כהן קושר: באמת?
<אביה כהן קושר: ואוו.
<קריאה: הוא היה עם שלשאלות, קשור - - -
<אביה כהן קושר: אני לא מאמינה.
<אביה כהן קושר: וואו.
<קריאה: הביאו חשמלאי לנתק.
<אביה כהן קושר: כשנחשון עוד היה בחיים, עד היום יש לו זוג אחים תאומים, אחד עם תסמונת דאון ואחד בהתפתחות רגילה.
<אביה כהן קושר: רפאל, עם תסמונת הדאון, היה מגיע לשלווה באופן רגיל ונחשון היה לוקח ומביא אותו למרכז החדש.
<אביה כהן קושר: כשכל מה שקרה קרה, קלמן ומלכי הלכו לבית של יהודה ואסתר, ארזו לו תיק יפה ואמרו להם אנחנו פה, הוא יהיה איתנו.
<אביה כהן קושר: פה הבינו שיש צורך למשפחות גם לנשום קצת מעבר.
<אביה כהן קושר: כי לטפל בילד עם צרכים מיוחדים זה 24/7 וכאן תכנית נופשון.
<אביה כהן קושר: מה היא תכנית נופשון – כל קבוצה מהילדים, מתכנית אחר הצהריים שלנו, שהיא התכנית המרכזית מגיל 6 עד גיל 21, נשארת ללון כאן אחת לשבוע, כל שבוע ואחת לחודש גם שבת.
<אביה כהן קושר: מה זה נותן?
<אביה כהן קושר: זה נותן לכל המשפחות 36 שעות לנשום, לצאת לסרט, לעשות קניות, שהאח או האחות במשפחה יכולים להביא חברים.
<אביה כהן קושר: יש פה מחשבה מאד מאד מדהימה בעצם, כי הילד בבוקר קם והולך לבית הספר, אחרי בית הספר הוא מגיע לשלוה, הוא נשאר לישון כאן, קם בבוקר, הולך לבית הספר, מגיע לפה שום פעם ורק אחר כך הולך הביתה.
<אביה כהן קושר: אז בעצם יש 36 שעות שהמשפחה יכולה לתפקד.
<אביה כהן קושר: בקיץ אנחנו מוציאים אותם למחנה קיץ של 8 ימים חלומיים.
<אביה כהן קושר: אני בתור ילדה לא חוויתי מה שהילדים חווים.
<קריאה: אפשר גם להביא מבחוץ ל - - -
<אביה כהן קושר: בשלב הזה לא, אבל אנחנו מבינים שיש צורך, ואנחנו בפתחן של פיתוח כמה תכניות, שאחת מהן זה נופשון לאנשים שיבואו מרחוק, מחו"ל אפילו וכו'.
<אביה כהן קושר: אני רוצה להראות לכם, כמו שמנחם אמר קודם זה מסדרונות ארוכים ומלכי לא רצתה לבנות חדרים, חדרים, חדרים, חדרים.
<אביה כהן קושר: אז היא בנתה את הפביליונים האלה, שכל פביליון זה כמו דירה, זה כמו בית, עם חדרים, עם סלון קטן.
<אביה כהן קושר: בואו, תיכנסו ותראו.
<מנחם הרשקוביץ: הם בנויים גם לפי תקנות - - - פביליון בנים, פביליון בנות.
<מנחם הרשקוביץ: - - - הפביליון הסופי מותאם למה שנקרא נכים קשים, עם מתקן הרמה וכו'.
<מנחם הרשקוביץ: - - -
<אביה כהן קושר: אנחנו נמצאים בחדר האוכל המרכזי.
<אביה כהן קושר: אם ראיתם את חדר האוכל של הקטנטנים, אנחנו למעשה נמצאים בחדר האוכל של הגדולים, של תכנית אחר הצהריים מגיל 6 עד 21.
<אביה כהן קושר: המקום מכיל 600-700 מקומות.
<אביה כהן קושר: כל הילדים בשלוה בתכניות אחר הצהריים שלהם מקבלים ארוחה חמה ביום, בשעה חמש בערב ולאחר מכן הם יוצאים בהסעות הביתה, כך שהם מגיעים בסביבות השעה שבע בערב.
<אביה כהן קושר: רק מקלחת ולספר איך היה וללכת לישון.
<אביה כהן קושר: כל יום ארוחה חמה אחרת.
<אביה כהן קושר: יש פה מטבח שלא מבייש בית מלון אמיתי.
<אביה כהן קושר: גם כאן אנחנו עושים להם את השמחות שלהם ואת כל מה שצריך.
<אביה כהן קושר: חשוב לי להגיד משהו על כל המפתח הגדול הזה.
<אביה כהן קושר: אני תמיד אומרת שאני הולכת לתל אביב אני נמצאת בים, להבדיל אלף הבדלות, משהו קורה.
<אביה כהן קושר: הנשמה נפתחת כשיש ים.
<אביה כהן קושר: בירושלים אין את הדברים האלה.
<אביה כהן קושר: הכל בנוי.
<אביה כהן קושר: הכל כזה דבר, אבל קורה לי פה מה שקורה לי בתל אביב.
<אביה כהן קושר: נפתח לי הלב והנשמה מהאור הזה.
<אביה כהן קושר: מכל הטבעיות הזאת שיש פה.
<אביה כהן קושר: מזה שזה מה שהילדים רואים.
<אביה כהן קושר: שהם חלק מכל האורבניקה המדהימה הזאת וזה באמת לא צחוק.
<אביה כהן קושר: הם מרגישים חלק.
<אביה כהן קושר: הם מרגישים בלב הקהילה וזה מה שאנחנו רוצים בעצם להעביר להם ובגלל זה אנחנו גם מכניסים פנימה את הקהילה הרחבה.
<אביה כהן קושר: לא רק מוציאים אותם החוצה.
<אביה כהן קושר: מה שנקרא ריברס אינקלוג'ן.
<אביה כהן קושר: תכניסו את האנשים לפה.
<אביה כהן קושר: הם לא ירצו לצאת מפה.
<אביה כהן קושר: הילד שלי, כשמגיע לכאן, לא רוצה ללכת הביתה.
<אביה כהן קושר: למה?
<אביה כהן קושר: יש לו פה הכל.
<אביה כהן קושר: זה גן עדן לילדים.
<קריאה: - - - עם אבא שלו ביום הראשון של החופש - - -
<מנחם הרשקוביץ: אני רוצה לומר עוד דבר אחד.
<מנחם הרשקוביץ: הבניין הוכרז על ידי רח"ל – רשות חירום לאומית – כמרכז לפינוי אוכלוסיות מיוחדות בשעת חירום.
<מנחם הרשקוביץ: יש פה שלוש קומות חניון תת קרקעיות ובשעת חירום תוך שעתיים אפשר לפתוח 200 מיטות.
<מנחם הרשקוביץ: מצוותים פה פיקוד העורף.
<מנחם הרשקוביץ: הרי יש פה בבניין הכל, כולל מטבחים, חדרי טיפולים, לינה.
<מנחם הרשקוביץ: אם חס וחלילה צריך, אז במרחק הליכה יש את שערי צדק.
<מנחם הרשקוביץ: אז זה המקום.
<מנחם הרשקוביץ: בשריפה האחרונה בחיפה זה כבר הופעל.
<מנחם הרשקוביץ: היו צריכים הרי לפנות בית חולים סיעודי לכל הדברים האלה, אז גם את זה יש פה, ממוגן והכל.
<מנחם הרשקוביץ: בואו נראה את חדר האוכל.
<מנחם הרשקוביץ: כל הזמן עושים את ארוחת הערב פה לכולם כמו שהסבירו.
<מנחם הרשקוביץ: בר מצוות, בת מצוות וכו'.
<מנחם הרשקוביץ: יש פה בית כנסת, חובה לראות.
<מנחם הרשקוביץ: בשבת מתפללים ואם עושים, אז כמו שאמרנו, עושים את זה עד הסוף.
<אביה כהן קושר: כן, זה בעצם לקיים כאן אירועים כאלה ואחרים, מתוך ההבנה שמי שעושה את האירוע כאן מבין שיש לזה ערך מוסף.
<אביה כהן קושר: זה לא עוד בית כנסת או אולם שהם מקסימים לגמרי, אבל פה יש את הערך המוסף ואת המפגש עם הילדים עם הצרכים המיוחדים.
<מנחם הרשקוביץ: חברים, יש לנו פה בית כנסת.
<מנחם הרשקוביץ: בשבת המתנדבים – בשלווה יש מאות של מתנדבים, מגיעים כולל שבת, כולל חיילים שמגיעים ועושים פה את הרגילה.
<מנחם הרשקוביץ: זה חברה של הציונות הדתית, צריך לומר את זה, ובשבת למשל, כשעולים לתורה, אז עם כל מתנדב שעולה, עולה גם ילד שלנו ביחד.
<מנחם הרשקוביץ: אין פה הדרה.
<מנחם הרשקוביץ: אחד הדברים שהיו פה, השכנים מאד רצו לבוא לבית הכנסת.
<מנחם הרשקוביץ: סוף סוף יש בית כנסת.
<מנחם הרשקוביץ: יש מצוקה.
<מנחם הרשקוביץ: הסברתי להם שלא יתבלבלו עם בית הכנסת של הילדים.
<מנחם הרשקוביץ: אם הם רוצים להצטרף כאורחים, ברוכים הבאים, זה פתוח להכל, אבל לא ההיפך.
<מנחם הרשקוביץ: בהמשך אנחנו הולכים להקים שם בית מדרש.
<מנחם הרשקוביץ: היום אדם דתי שיש לו שאלה בנושא של צרכים מיוחדים, אין היום מאגר אינטרנטי או איזה משהו שאפשר לגשת ולשאול.
<מנחם הרשקוביץ: אנחנו הולכים לפתוח פה מרכז עם אנשי אקדמיה, אנשי הלכה, אנשי דת.
<מנחם הרשקוביץ: מה שנקרא כולל.
<מנחם הרשקוביץ: ישבו פה.
<מנחם הרשקוביץ: יקבלו שאלות.
<מנחם הרשקוביץ: יעלו את זה, נפתח מאגר אינטרנטי חינם לציבור הרחב, שגם יוכל לתת מענה ותשובות בנושא הזה.
<מנחם הרשקוביץ: בואו נמשיך ונתקדם.
<מנחם הרשקוביץ: יש לנו כאן מטבח, לא ניכנס לראות, המטבח מבשל, ענק.
<מנחם הרשקוביץ: מאסטר שף.
<מנחם הרשקוביץ: הכנה לחיים.
<מנחם הרשקוביץ: אולי נראה את זה.
<מנחם הרשקוביץ: יש לנו עוד זמן, דודי?
<אביה כהן קושר: כמה תכניות.
<אביה כהן קושר: התכנית הראשונה בעצם שקיבלנו לאחרונה ממשרד העבודה הייתה חותמת לפתוח כאן "מכללה" ואני עושה את זה במירכאות, כי זה לא באמת מכללה, אלא מקום ללימוד אנשים עם מוגבלויות מקצועות שונים, שנלמד אותם כאן, נכשיר אותם ובעצם נוציא אותם לשוק התעסוקה.
<אביה כהן קושר: זה שזירת פרחים, גננות ובדיקת תכנה.
<אביה כהן קושר: להביא אנשים מעל גיל 21 וגם את הבוגרים שלנו ולתת להם ללמוד כאן.
<אביה כהן קושר: ומהלמידה הזאת להוציא אותם החוצה לשוק העבודה הפתוח, לאו דווקא במפעלים סגורים, אלא גם באמת בקהילה הרחבה.
<אביה כהן קושר: מעבר לזה הבנו שיש גם המון אנשים שלא יכולים לעבוד ונמצאים בדירות שלהם ואין להם הרבה מה לעשות.
<אביה כהן קושר: אז הבנו שגם כאן
<אביה כהן קושר: אנחנו יכולים לעשות משהו ואנחנו רוצים לפתח תכנית פנאי למבוגרים, שתביא אותם בשעות הבוקר, כמו מה שאנחנו עושים עם הילדים בצהריים, לעשות עם המבוגרים בבוקר.
<אביה כהן קושר: היריעה קצרה מלהכיל.
<אביה כהן קושר: יש פה כל כך הרבה מה שאפשר לעשות.
<אביה כהן קושר: אנחנו נרד.
<אביה כהן קושר: תיכף אנחנו מסיימים, יורדים קומה אחת, אבל חשוב לי להגיד משהו.
<אביה כהן קושר: אתם נחשפתם, אתם שמעתם, עכשיו אתם יודעים מה זה שלוה.
<אביה כהן קושר: אתם הופכים להיות שגרירים.
<אביה כהן קושר: אתם מספרים הלאה מה שחוויתם היום ויש לכם דרכים להיות שותפים.