GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אבל, הסכמי השכר זה בילד אין לכל הנושא הזה של ההתנהלות של הרשויות, בגלל זה גם יש את ההעלאה בארנונה, וכולי, אני לא רוצה להלאות.
דוד אמסלם: נושא נגישות, אתה צודק.
דוד אמסלם: המדינה חוקקה את חוק הנגישות לדעתי בלי פרופורציה, השלטון המקומי לא יכול להרים את הנושא של הנגישות, זה מדובר במיליארדים ועשרות מיליארדים בכל המדינה.
<אלי ברדה: וזה חקיקה פלילית, אם אתה לא עושה אתה עובר עבירה.
דוד אמסלם: אז כאן ביקשתי, אני אעשה דיון על נושא הנגישות, כבר ביקשתי ממנהלת הועדה בלי קשר לפני חודשיים, אנחנו נדון בעניין הזה בגלל שהמדינה צריכה לשאת ברוב הנטל הזה.
דוד אמסלם: אני גם חושב שגם הרשות צריכה להיות חלק מהעניין, בוודאי, אבל בוודאי לא צריך להשית עליה בנושא של הנגישות את הרוב.
דוד אמסלם: לדעתי זה צריך להיות בעיקר יותר בנושא של ההשתתפות המדגמית כמעט.
<אלי ברדה: אוקיי.
<אלי ברדה: יש את נושא שיפור תהליכי הקצאת המשאבים.
דוד אמסלם: הסיפור השני היה חופים.
דוד אמסלם: לא קשור אליך.
דוד אמסלם: אבל שם אילצנו את המדינה להביא כסף מהבית בפעם הראשונה להשתתף בתחזוקה.
דוד אמסלם: לא יכול להיות שערים, מה שאמרתי, יש חלוקה בין המדינה, הכנסות אצל המדינה הוצאות אצל הערים, זה לא עובד ככה.
דוד אמסלם: הרי כל אחד שבא לחוף קונה ארטיק לימון, שוכר איזה כיסא, משלם מע"מ על זה, משלם מס הכנסה.
דוד אמסלם: זה לא הגיוני שהארנונה בסופו של דבר תטפל בנושא הזה.
<אלי ברדה: אז שיפור תהליכי הקצאת תקציבים מממשלתי לרשויות.
<אלי ברדה: אנחנו מוצאים את עצמנו מממנים במימון ביניים את משרדי הממשלה כמעט עד נובמבר-דצמבר.
<אלי ברדה: בין ינואר לנובמבר הרשות נושאת את ההוצאות על ההתחייבויות שהממשלה צריכה לשלם מינואר ואני צריך לממן את זה, ובנובמבר-דצמבר לקבל את זה ברגע האחרון.
<אלי ברדה: יש לזה שרשרת.
<אלי ברדה: אנחנו לא יכולים לשלם לספקים בזמן ולקבלנים בזמן וזה לא רוצה לקדם כי הוא לא קיבל.
<אלי ברדה: יש פה מעגל קסמים.
<אלי ברדה: ושני נושאים אחרונים בקצרה, רשויות כמו מגדל העמק והרבה רשויות שיש להן עכשיו תכניות לגדול בהיקף האוכלוסייה שלהן באחוזים גבוהים מאוד, כמו עכשיו במגדל העמק, המדינה צריכה לחשוב על איך היא מפצה או מסייעת לרשויות האלה כי כבר מראים לנו ברשויות שכבר לפנינו שהם הצטערו שהם נכנסו למהלך הזה של לבנות, כי הבניה היא הוצאה גדולה מאוד לרשות.
<אלי ברדה: אתה מקבל שקל ארנונה מתושב, אתה מוציא עליו 10 שקלים.
דוד אמסלם: זה ביי-דפינישן, בהגדרה.
דוד אמסלם: בכל גידול, תושב בעיר מייצר גרעון בין 6,000 ל-10,000 שקל, זה נתון.
דוד אמסלם: לעיריה.
דוד אמסלם: עכשיו העיריה צריכה להביא את זה ממקורות אחרים.
דוד אמסלם: הממשלה לא תיתן את הכסף וגם אני לא חושב שצריך - - - שם, בעיקר בנושא של התעשייה והמסחר.
דוד אמסלם: אלה הכיוונים.
<אלי ברדה: אני מסכים איתך, אין לי - - - יש נושא של מעמד הסטטוטוריים ברשות והרצון להחליף ביניהם ברוטציות וכדומה.
<אלי ברדה: יש את הסוגיה של הגבלת הקדנציות לנבחרי ציבור.
דוד אמסלם: זה לא לנבחרי ציבור.
דוד אמסלם: אני הגשתי את זה לשלושה תפקידים בעיקר, לתפקיד של גזבר, תפקיד של יועץ משפטי ומבקר העיריה.
דוד אמסלם: אני חושב שיש בזה הרבה שכל, אני כרגע שמתי את זה בצד, יש לי צרות אחרות.
דוד אמסלם: אבל אני באופן בסיסי מכיר עיריות, לא כמו מגדל העמק, שהגזבר בעצם חוסם את ראש העיר ואי אפשר לטפל בו.
דוד אמסלם: הרי אתם מכירים את הסיפור, כדי להדיח גזבר או לשנות תביא שני שליש מחברי מועצה.
דוד אמסלם: לפעמים הקונסטלציה הפוליטית לא מאפשרת לך לעשות את זה.
<אלי ברדה: פה אין בעיה, יש פה מועצה מקיר לקיר.
דוד אמסלם: בדיוק, עזוב את זה כאן.
דוד אמסלם: לכן אני חושב, כמו שבמדינה, אני חושב שיועץ משפטי בזמנו לא הייתה לו כהונה קצובה וגם מבקר מדינה, אני חושב שאלה אנשים שיושבים בצמתים מאוד דרמטיות, ואם ראש העיר ירצה, גם בחוק שהגשתי בזמנו, אמרתי שאם ראש העיר ירצה להאריך - - -
<קריאה: צריך לתת שיקול דעת לראש העיר ומועצת העיר, אבל לא לחייב אותם מראש.
דוד אמסלם: דרך אגב זה נמצא בשיקול דעת, וזה שהרבה פעמים ראש העיר כבר יורש אותם.
דוד אמסלם: ואז חלק מהם לפעמים הופכים להיות לאומתים לראש העיר, עכשיו איך הוא יכול להפטר מהם?
דוד אמסלם: לכן חשבתי שא.
דוד אמסלם: לקצוב את הקדנציה ותהיה אופציה לראש העיר להאריך אם הוא יחשוב ממקום שיש שיתוף פעולה.
דוד אמסלם: זה הרעיון בגדול, אבל כרגע אני לא מתעסק עם זה.
דוד אמסלם: אני שמתי עם זה בצד בגלל שאין לי זמן לטפל בזה.
<קריאה: אז שלא יהיה לך זמן.
<קריאה: קודם כל גם אם יהיה זמן, אתה נותן את השיקול דעת אז - - -
דוד אמסלם: זה דרך אגב מובנה בחוק.
דוד אמסלם: גם בחוק שהגשתי אם תעקבו אחריו, אתם תראו ששיקול הדעת של ראש העיר בסופו של דבר להאריך את הקדנציה.
דוד אמסלם: תראו, אני בא מהשלטון המקומי, אני יודע איך זה עובד מהצד השני.
דוד אמסלם: כשהיה לנו יועץ משפטי בעירית ירושלים שרצה לתקוע את כל העיריה, זה מה שהוא עשה.
דוד אמסלם: ראש העיר נלחם איתו חמש שנים.
דוד אמסלם: לא ניהל את העיר, רק נלחם איתו.
דוד אמסלם: אתם יודעים, בסוף הסוס משתלט על הרוכב, זה מה שקורה בדברים האלה.
דוד אמסלם: וזה דרך אגב גם קורה ברמת המדינה.
דוד אמסלם: אני כבר לא יודע מי מנהל את המדינה היום, האם הממשלה או הפקידות.
דוד אמסלם: לדעתי הפקידות, אבל לא חשוב.
דוד אמסלם: אז הרבה פעמים בשלטון המוניציפלי זה גם קורה.
דוד אמסלם: זה לא קורה ברוב המקומות בגלל שברוב המקומות הרבה פעמים ראש העיר הוא גם מאוד ותיק, והוא גייס אותם והם עובדים בהרמוניה והכל בסדר, אבל הרבה פעמים בקטע של התחלופה זה מתבצע, ואז היועץ המשפטי פתאום יש לו, הוא מחליט שהוא פועל ככה ולפעמים זה מהנדס העיר יש לו מדיניות של עצמו, שלא לדבר על המבקר.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שבכלל הצמתים האלה, צמתים סטטוטוריים חשובים מאוד, לא ביקשנו להגביל תקופתו של מנכ"ל העיריה, זה לא חשוב.
דוד אמסלם: וגם לא מנהלי אגפים.
<אלי ברדה: משרת אמון.
דוד אמסלם: גם מנהלי אגפים רגילים.
דוד אמסלם: אלה שלושת הנקודות שאני חושב שקודם כל מי שצריך להיות שם צריך להבין, אדוני, אתה באת לשרת את הציבור תקופה מסוימת ואם ראש העיר החליט להאריך לך את הקדנציה, אהלן וסהלן.
דוד אמסלם: אם לא, - - -בתנאים האלה.
<אלי ברדה: אם מאפשרים שיקול דעת לראש העיר, אני בעד.
<אלי ברדה: כי ראש עיר אחד ירצה להשתמש בזה- - -
דוד אמסלם: תלוי באדם, בפרסונה.
<אלי ברדה: אגב, אתמול ראיתי בטלוויזיה בערוץ 2, אני לא יודע כמה זה נכון שלא רק הפקידות מנהלת את העניינים גם ועד העובדים מנהל את כיבוי אש.
<אלי ברדה: אז זה סתם - - -
דוד אמסלם: בעקרון ועד העובדים הוא חלק מהניהול של - - - אני רוצה לתת לך הרצאה על ועדי עובדים.
<אלי ברדה: לא, לא צריך.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, זרקת את זה אז אני אתן את התשובה גם לזה.
דוד אמסלם: אני מאמין באמונה שלמה באיזונים.
דוד אמסלם: אני מכיר ראשי עיר, בסוף בסוף כשאתה שליח ציבור, לא כולם אותו דבר בכל נושא, אבל עובד שמגיע לעבודה, אתה יודע, הוא בא לעבודה, יש לו את ההתחייבויות שלו, בדרך כלל הוא בא צעיר, לוקח משכנתא, יש לו משפחה ילדים וכולי, והוא רוצה את הפרנסה, הוא צריך את היציבות שלו בפרנסה.
<אלי ברדה: השקט התעסוקתי.
דוד אמסלם: אני מאמין שבלי ועדי עובדים העסק היה נראה אחרת ואני מכיר ארגונים כאלה, איך זה עובד שם.
דוד אמסלם: אבל מצד שני, ועדי העובדים גם שוכחים את התפקיד שלהם, הם חושבים שהם מנהלים.
דוד אמסלם: אז לכן צריך את האיזון הזה, האיזון הזה מאוד חשוב.
<אלי ברדה: האיזון הוא הפרופורציות.
<אלי ברדה: אלה דברינו, אני קודם כל באמת רוצה שוב פעם לומר לך תודה שהבאת את כל הוועדה, לשרן שהגיעה.
<אלי ברדה: בסך הכל באמת תודה לך דודי, על כל מה שאתה עושה בכלל בנושאים של, אני רואה אותך עם הפחם ואני רואה אותך עם זה ועם זה, אנחנו עוקבים אחריך.
<אלי ברדה: הארנונה, מנגנון אחיד לארנונה, יש דיון אצלך נדמה לי מחר.
דוד אמסלם: גם על מענק האיזון.
<אלי ברדה: מענק האיזון וכדומה.
<אלי ברדה: אז בסך הכל אתה עושה הרבה דברים טובים, תמשיך לעשות, יש לך יתרון חברתי ויתרון מוניציפלי שהחיבור ביניהם הוא אחלה לשטח ואחלה לרשויות המקומיות.
<אלי ברדה: תודה פה לכל החברים שהגיעו.
<אלי ברדה: ברשותך, אם מישהו מהחברים רוצה לשאול שאלה, להוסיף משהו, להעיר משהו, הערות זה אלי אבל שאלות - - -
<קריאה: אני רוצה לחזק אותו בדבר אחד שהוא אמר על יועצים משפטיים.
<קריאה: היה חוק נהרי ובא נהרי ליועץ משפטי אומר לו, אז היועץ המשפטי עונה לי "זה לא כוונת המחוקק" הוא אומר לו "אני המחוקק, אתה אומר לי מה הכוונה שלי".
<קריאה: להראות לך כמה שזה מדהים שיועצים משפטיים שולטים בעסק.
<קריאה: וחבל שזה כך.
דוד אמסלם: אני מסכים איתך, אבל לדעתי גם במדינת ישראל אנחנו נמצאים בצומת לטעמי שגם הכנסת מבינה את זה ויש שם איזה שהוא מתח מאוד לא פשוט, תקרא כמעט כל יום בעיתון, כמעט בכל גזרה.
דוד אמסלם: אבל בגדול אני חושב שאתה צודק ולשם זה צריך ללכת.
<אלי ברדה: עוד מישהו?
<אלי ברדה: מומי.
<מומי בן סימון: אני רציתי להביע הערכה גדולה לחבר הכנסת אמסלם על פעילותו מול הקרן לידידות והקצאת הכסף של השתתפות המשפחות בגני הילדים, בקייטנות.
<מומי בן סימון: זה נתן אפשרות גדולה מאוד למשפחות שלא היה להן כסף להשתתף בקייטנות, ההקצאה הזאת מאוד חשובה.
<מומי בן סימון: אז הערכה על פעילותך.
דוד אמסלם: - - - לאגף הרווחה.
דוד אמסלם: הוא מתמודד עם זה יום-יום.
דוד אמסלם: טוב, רבותי אני אתייחס בקצרה למספר נקודות של ראש העיר.
דוד אמסלם: קודם כל תודה לך אלי על המצגת, מדהים.
דוד אמסלם: אני מאמין שהחינוך זה לב העניין בכל עיר, משם מתחיל ונגמר הכל.
דוד אמסלם: בעצם העניין שהזכרת, שאתה מחזיק את התיק, ואיך אמרת, אהבתי את המשפט "אני הבנתי שבתיק הזה לא צריכים להיות פוליטיקאים" אז אני חושב שזה המפתח להצלחה עתידית של העיר.
דוד אמסלם: בכלל, חינוך גוזר את כל העתיד.
דוד אמסלם: אז קודם כל שאפו לך על כל העבודה, ועל כל מה שאתה עושה.
דוד אמסלם: אני אעבור בקצרה.
דוד אמסלם: רזרבת שר, בוא נתחיל מזה.
דוד אמסלם: אני ישבתי איתם לפני חודשיים, מסתבר במה שקרה בעקבות הסיפור של ישראל ביתנו וכולי, אני לא אלאה אתכם, גם שם היועץ המשפטי בא ואמר "רבותי, ברגע שיש קריטריונים אתה לקחת - - -"
<אלי ברדה: זילבר, איך קוראים לה.
דוד אמסלם: כן, דנה זילבר.
דוד אמסלם: נכנס אותו יועץ משפטי שדיברת עליו ויש להם הרבה יועצים משפטיים קטנים כאלה, כל אחד כבר נהיה יועץ משפטי של עצמו, ככה זה במדינה, ובאותו רגע הלאימו את שיקול דעת השר, אז אמרתי בשביל מה אתם צריכים את רזרבת השר?
דוד אמסלם: תשימו את זה ישר בתקציב המענק ותגמור את העניין.
דוד אמסלם: רזרבת שר, כדי לתקן דברים שבשיקול דעת השר, זה כל הרעיון.
דוד אמסלם: הרי אם אנחנו מכניסים לתוך הנוסחה של הרזרבה ומוציאים, לא עשינו כלום.
דוד אמסלם: לכן זה המצב היום בנושא של הרזרבת שר.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של ערי עולים, כבר דיברת, בסופו של דבר באמת האבסורד הזה השתנה עכשיו, אני מקווה, יש שם איזה 500 מיליון שקל לחלוקה שונה, אני מקווה שאתם תקבלו את זה, אני משוכנע לחלוטין שבמסגרת הנתונים האלה בוודאי 30% עליה כאן, זה נולד משנות ה-50, אז אני בטוח שאתם תשופו בעניין, אם לא, תדבר איתי.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של היטל ההטמנה, אני לא רוצה להרחיב, דיברנו על זה, אתם אמורים לקבל בגלל שהעלינו את זה גם לסוציו 5, אבל גם אם לא היינו מעלים, אתם כבר ירדתם לסוציו 4, אז אתם אמורים לקבל וזה מיועד – דרך אגב, העברנו את החוק לדעתי לפני שבוע בהוראת שעה – בגדול היטל ההטמנה ברור למה, היטל ההטמנה נולד כתוצאה מזה שמדינת ישראל בעצם רצתה לצמצם את סיפור ההטמנה.
דוד אמסלם: אבל מה היא עשתה?
דוד אמסלם: היא בעצם קנסה את הערים, אמרה, מי שרוצה להטמין אין בעיה, אתה תשלם 140, 150 שקל לטון ולאט לאט זה עלה.
דוד אמסלם: זה התחיל ב-60-70.
דוד אמסלם: היא סגרה כמה פתרונות בגלל שהיא החליטה והיא לא יצרה פתרונות באמת.
דוד אמסלם: כאילו ראש העיר עכשיו צריך לבוא ולטפל בזבל, אז רבותי, אין בעיה, אבל תגידו לי לאן.
דוד אמסלם: וזה בעצם מה שקרה במדינה.
דוד אמסלם: בינתיים היו שם הרי כסף, הסיפור הזה התחיל לגדול ולצמוח להרים בלתי סבירים, כבר הביאו שם כמעט 2 מיליארד שקל, אפילו יותר, ואפילו אף אחד לא חשב איך מוציאים את זה.
דוד אמסלם: אוקיי, כבר גבית, נניח אין לך פתרונות קצה, לפחות בוא תעשה עם הכסף משהו.
דוד אמסלם: אני עשיתי דיון, אני ישבתי גם עם האוצר וגם המשרד לאיכות הסביבה לפני כמעט שנה, פחות קצת, בגלל שאני חשבתי שהכסף צריך ללכת למתקני הקצה.
דוד אמסלם: אני ביקשתי ממינהל התכנון להכין תכנית מתאר ארצית למתקני קצה, אני מאמין שצריכים להיות 5-6 כאלה בארץ, ואז בסופו של דבר אתה מפנה את הבנאדם למתקן הקצה, אומר לו "אדוני, אתה רואה את המפעל שם, לך תפנה שם את האשפה" אני מניח שגם היטל ההטמנה ירד, הטיפול ירד, הכל.
דוד אמסלם: כל עיר כבר תקבל את הסיבסוד של עצמה בסיפור הזה של מתקן הקצה.
דוד אמסלם: מתקן קצה כזה מבדיקה שעשיתי, גם נסעתי לשוויץ לא מזמן וחזרתי, ראיתי מתקן אחד כזה, זה בערך סדר גודל לדעתי של 1.5 מיליארד.
דוד אמסלם: אז אמרתי, מאיפה יביאו הערים את זה?
דוד אמסלם: אז זה הקופון.
דוד אמסלם: בסופו של דבר לא אלאה אתכם, הסכמתי לאחר לחצים בגלל שבאו ראשי עיר אמרו לי "תשמע, לוקחים לנו, תן לנו לפחים", אמרתי בסדר, בשבוע שעבר העברנו את זה, שזה יהיה בערך כשליש מהכסף, יוכל להיות מוקצה לערים גם בכל נושא של אשפה, כולל הובלה.
דוד אמסלם: זה לא רק הפחים.
דוד אמסלם: כולל השינוע, כולל הפחים, כולל הדרכות, כולל טיפול באסבסט.
דוד אמסלם: יש שם סדרה שלמה, אם אתה רוצה אנחנו נשלח לך את זה, במה בעצם מיועד ה-35% הזה, תשב עם השר, אנחנו העברנו את זה ביום חמישי, לדעתי שבוע שעבר, ביום רביעי האחרון.
דוד אמסלם: תשבו איתו על התכנית, אם תהיה בעיה תדבר איתי.
דוד אמסלם: אבל בגדול הרמנו את הסוציו ל-5, לא שזה ישנה - - -
<שלום זוזוט: חשוב שזה לא יהיה רק לאשכולות, כי לנו לא נתנו - - -
דוד אמסלם: זה לא רק לאשכולות.
דוד אמסלם: תראו, רבותי, אנחנו, דרך אגב אין אשכולות.
דוד אמסלם: באופן מעשי המדינה עוד לא ארגנה את סיפור האשכולות, צריך להבין.
<מנחם עוז: בגלל זה אנחנו נפגענו פעמיים.
דוד אמסלם: לכן אין אשכולות, הסיפור הזה הוא סוציו 5, גם אם לא הייתם יורדים אז הייתם שם בגלל שהעלינו את זה כדי להכניס עוד אנשים.
דוד אמסלם: עכשיו אתם שואלים - - -
<מנחם עוז: עכשיו אנחנו אמורים לשאול - - -
דוד אמסלם: בדיוק, למה נותנים 5, למה יתנו לכם יותר.
דוד אמסלם: אבל זה בגדול - - -
<מנחם עוז: אנחנו צריכים לשלם מע"מ על ההיטל.
<מנחם עוז: אנחנו לא צריכים לפתור את הסוגיה הזאת - - -
דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, מנחם.
דוד אמסלם: תראה, יש לי קרחת מהשאלות האלה כבר.
דוד אמסלם: אני אתן לך דוגמה, אני נלחמתי עם האוצר, חוק השקיות הובלתי אותו בגלל שחשבתי שהוא נכון.
דוד אמסלם: בא האוצר אמר "טוב, אוקיי, אנחנו מטילים מע"מ", אמרתי "למה, מה זה קשור לכאן".
דוד אמסלם: חודש אני רב איתם ולא מחוקק את החוק עד שבסוף סיכמנו שהכסף של המע"מ ילך לקופה אחרת שתחזור חזרה לטפל בשקיות.
דוד אמסלם: אני חושב שאם אני הייתי היום אמור להוביל את נושא ההטמנה, אנחנו היינו גורמים לזה, לאוצר יש בעיה עם המילה מע"מ, לבטל אותו.
דוד אמסלם: תשמע, הכל ישראבלוף.
דוד אמסלם: אם תגיד לי עכשיו תוריד את המע"מ מפה, יבוא מחר המשקפיים יגידו לך משם, וכולי.
דוד אמסלם: זה קרה לי איתם בסיפור של התרופות מצילות חיים שעכשיו סגרנו את זה גם, אז לא יכולנו להוריד את המע"מ, מה שעשינו, נתנו עכשיו הנחה בגובה המע"מ.
דוד אמסלם: טקטית האוצר לא מוכן להוריד את המע"מ בגלל שאז הוא מפחד מהפריצה.
דוד אמסלם: הוא יכול להחזיר לך את הכסף כאילו בגובה המע"מ.
דוד אמסלם: אני חושב שאין שום סיבה שהמדינה על הסיפור הזה תגבה מע"מ.
דוד אמסלם: תגבה מע"מ וגם תעביר אותו, אני הייתי אומר אין בעיה, זה היטל.
דוד אמסלם: לכן אני רואה אותו כסוג של מס, על מס הכנסה אתה לא מוסיף גם מע"מ, אבל היות וזה לא היה בקדנציה שלי, אם זה היה עובר היום אני מבטיח לך, הייתי משכנע אותם שזה לא הגיוני.
דוד אמסלם: אבל זה אחרינו לכן אני לא שם.
דוד אמסלם: תראה, לגבי השיפוי דיברנו, הסיפור של הנגישות חשוב לי מאוד, מאוד.
דוד אמסלם: דרך אגב, רוב ההנגשה זה לבניינים ציבוריים, בתי ספר וכולי, שהמדינה צריכה בכל מקרה לטפל בזה וזה דבר שאני עושה עליו זום, רק עליו.
<אלי ברדה: ולהוריד את העניין הפלילי.
דוד אמסלם: כן, בגלל שהמדובר בנושא אסטרטגי, לא מדובר בחצי מיליארד שקל, רבותי.
דוד אמסלם: אני מעריך את זה בכמה עשרות מיליארדים טובים.
דוד אמסלם: לכן זה לא הגיוני שמי שחוקק חוק, לדעתי הוא לא הבין על מה הוא דיבר אז, הוא לא הבין מה המשמעות.
דוד אמסלם: זה בדיוק אותו פרפר שעושה בקוטב איזה תנועת כנפיים ועושה פה הוריקן, זה מה שקורה שם.
דוד אמסלם: לכן זה דבר שאני הולך לעשות עליו זום.
דוד אמסלם: הוא גם לא יקרה אם הממשלה לא תיכנס, אף עיר לא מסוגלת להתמודד עם זה, אין דבר כזה.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של מימון הביניים, לאה תרשום לי את זה, אני אקרא למרדכי, אם תרצה אתה ואני נשב איתו, זה פעם ראשונה שזה עולה, אני לא חושב שהרשויות צריכות - - -
<קריאה: זה לא רק משרד הפנים, זה כלל משרדי הממשלה.
<קריאה: בטחון פנים - - -
דוד אמסלם: אני לא חושב שהרשויות צריכות לממן מימון ביניים את המדינה, אולי הפוך.
<מנחם עוז: זה מה שקורה בפועל.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול לא נשמע לי הגיוני.
<אלי ברדה: ברשותך, אני רוצה להכניס פה עוד ארגומנט, שמקדמים איזה שהוא חוק של תשלום תוך 60 יום לספקים.
<אלי ברדה: אין לנו בעיה.
<אלי ברדה: תנו לנו ביום החמישים את הכסף, ביום השישים הם יקבלו את זה.
<אלי ברדה: אי אפשר לחוקק חוק כזה ומצד שני לא לשלם לנו.
דוד אמסלם: אני מבקש כאן, לאה, בעניין הזה נזמין גם את האוצר, גם את - - - גם את משרד הפנים, כדי - - - מוביל את העניין הזה, ואנחנו נסגור את הסיפור הזה של המימון ביניים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אין שום בעיה, רק שיתנו להם גם איזו שהיא תקורה לעניין, שישפו אותם גם בנושא של הריביות.
<אלי ברדה: אני לוקח הלוואה מהבנק או משלם ריבית בבנק - - -
דוד אמסלם: לגבי הנושא של הפרדה במקור וכולי, אני בעמדה, אני לא רוצה להלאות אתכם לגבי כל הסיפור שאמרת פחי אשפה, לא פחי אשפה, אתה צודק.
דוד אמסלם: בסך הכל כל הפחים האלה בסופו של דבר, אין לי בעיה עם זה שיחנכו את הציבור, זה בסדר, אבל הם מגיעים לאותה מזבלה רק עם משאיות שונות, אבל אני מאמין במתקן שראיתי, בסופו של דבר - - -
<שלום זוזוט: אני גם מאמין.
<שלום זוזוט: הוא צודק, במקום להתחיל ארבע פחים שמונה פחים, יגיעו למתקן הזה ויפיקו מזה אנרגיה.
דוד אמסלם: אפשר להפריד, זה בסדר, אבל בגדול מדובר, אני ראיתי תחנת כח של 600 מגה וואט, תבינו, זה בערך שליש מתחנת הכח בחדרה, עכשיו חזרתי, השוויצרים, לא תגידו חאפרים מחפפים, שהיא יושבת בעיר, צמודה לשכונה הקרובה, ועושה את זה, 70% מזה זה באמצעות שריפה של האשפה.
דוד אמסלם: היא גם נפטרת מהאשפה וגם זה.
<שלום זוזוט: עוד משלמים לך עבור האשפה.
דוד אמסלם: לא, יש שם קטע, אתה יודע זה הדהים אותי, הרי הוא חייב לשרוף את האשפה אז הוא חייב לייצר את זה כל הזמן.
דוד אמסלם: יש לו פיקים.
דוד אמסלם: בלילה לפעמים בתקופות מסוימות אין צריכת חשמל גדולה אז הוא סיפר לי שהם משכנעים אותם לצרוך חשמל והם משלמים להם.
דוד אמסלם: זאת אומרת לא שאתה לא משלם על חשמל, אלא אומרים לך "תשמע, אם אתה צורך חשמל עכשיו אנחנו נשלם לך" יש שם מודלים באמת מדהימים, אני חושב שאנחנו צריכים להגיע לשם, חבל לנו על הזמן, אנחנו גם פותרים את הבעיה של ההטמנה, אנחנו גם מייצרים אנרגיה והכל בסדר.
דוד אמסלם: אני לוחץ דרך אגב את המדינה לסיפור הזה, זה פרויקט שאני לוקח אותו, אותו ואת עודפי העפר.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להלאות אתכם, יש גם אתרים לעודפי עפר שלא קיימים, אם אתם רוצים עוד מעט לבנות כאן 6,000 יחידות דיור, הרי יש לכם להוציא כאן מיליונים של עודפי עפר ואם אתם לא עושים איזונים ויש לכם עודפים, אין לכם לאן לקחת אותם.
דוד אמסלם: וזו גם עבירה פלילית, לכאורה.
דוד אמסלם: אם אתה לא גורס וכולי, בסוף יש לך חומר שאתה צריך להטמין אותו ואין לך איפה.
דוד אמסלם: אז זה גם נושא שאני מטפל בו.
<קריאה: אנחנו - - - בגלל השיפויים.
דוד אמסלם: אמרתי, לא הכל אפשר לעשות איזונים.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של הרווחה כפי שאמר ראש העיר, אני מאמין בזה.
דוד אמסלם: אני אדם שמאמין שצריך לטפל בחלשים.
דוד אמסלם: אם לא, אין לנו זכות קיום.
דוד אמסלם: אני מאמין בעסק המוסרי, בעמדה המוסרית שלי, אני גדלתי בבית כזה.
דוד אמסלם: תמיד אמרתי לנושא של הקייטנות נתתי דוגמה, אני גדלתי בבית של שבעה ילדים בעיירת פיתוח בקרית מלאכי, אמא שלי הייתה קמה בבוקר שוטפת בתי ספר, היא אפילו לא ידעה מה אני עושה.
דוד אמסלם: היא הייתה מגיעה הביתה אני זוכר, בלילה, בשמונה הייתה מתמוטטת.
דוד אמסלם: את לא שואלת אותי אפילו "דודי, מה עשית היום".
דוד אמסלם: הייתי הולך לבית הספר, הייתה לנו קייטנה, שוקו ולחמניה, כדור רגל, פעם בשבוע סרט, פעם בריכה, סיפור בסוף היום, אף אחד לא ביקש ממני שקל, לא שילמתי שקל.
דוד אמסלם: ככה אני, האחים שלי, כל השכונה שלי.
דוד אמסלם: המדינה הייתה באמת עניה מאוד ובאמת נלחמה על קיומה בשנות השבעים, המדינה העבירה את האחריות לילדים.
דוד אמסלם: היום המדינה עשירה כמו קורח, יש הרים של כסף, אבל כל הורה משלם 2,300, 2,400, אמרתי להם "תלכו למגדל העמק", התקשרתי גם לכתב עצמו אמרתי לו "תשמע, תתקשר לאלי ברדה יספר לך איך עושים קייטנה ב-600, 500, 700, 800 שקל" בלי להפסיד.
דוד אמסלם: הוגן.
דוד אמסלם: בן אדם הוגן, לא בא להרוויח על התושבים, בא לשרת אותם.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שנושא הרווחה הוא נושא חשוב מאוד, אני חושב שברמה הערכית והמוסרית, ואני מאמין שבסופו של דבר, איך אמרו כבר "אל תזלזלו כי מבני עניים תצא תורה", בסופו של דבר כשאני מסתובב היום בארץ אני רואה את זה.
<קריאה: תיזהרו מבני עניים כי מהם תצא תורה.
דוד אמסלם: תדע לך שאני גם בכנסת וגם בכל משרדי הממשלה, הרבה פעמים אני שואל את האנשים "תגיד לי, מאיפה באת" אתם לא תאמינו כמה אנשים בעמדות מפתח היום במדינת ישראל באו מעיירות פיתוח, ממשפחות ברוכות ילדים שההורים שלהם באמת אפילו לא ידעו מה הם עושים.
<אלי ברדה: פרופסור מומי דהן הוא ממגדל העמק.
<אלי ברדה: הוא באוצר- - - יש הרבה - - -
דוד אמסלם: אתם לא תאמינו כמה חבר'ה נמצאים גם בכנסת וגם בפקידות הבכירה שבסופו של דבר באו מעיירות פיתוח ואני מניח שאם לא היו מתייחסים אליהם ואל ההורים שלהם כמו שצריך, אני מניח שהם לא היו מגיעים לשם.
דוד אמסלם: לכן אני מאמין בזה, אני גם לא מאמין שמישהו בא לעיר בגלל ששם הרווחה, זה משהו שאני לא מאמין בו.
דוד אמסלם: אני מאמין בסופו של דבר מי שזקוק לרווחה הוא נתקע בעיר שהוא נמצא בה.
דוד אמסלם: הוא פשוט נתקע.
דוד אמסלם: אחד שזקוק לרווחה, דרך אגב, הוא לא יודע לאן ללכת.
דוד אמסלם: הוא תקוע.
דוד אמסלם: אם הוא היה יכול לצאת מהמקום הוא היה יוצא, אבל פשוט הוא תקוע במקום בגלל שאין לו כלים לאן לצאת.
<אלי ברדה: יש לנו מקרים, בדוקים.
<אלי ברדה: אותה משפחה, אותו ד.נ.א, אותן מחלות, לא משנה.
<אלי ברדה: הוא באור עקיבא, אני סתם זורק אור עקיבא כדוגמה, ויש לו משפחה פה.
<אלי ברדה: שם הוא בוכה שהוא לא מקבל כלום ופה אומרים לו "אתה לא מקבל את זה, אני מקבל את זה, אני מקבל את זה".
<אלי ברדה: מה הוא עושה?
<אלי ברדה: הוא בא לפה, משכיר דירה ולמחרת הוא מתייצב ברווחה.
דוד אמסלם: אין הרבה כאלה בסופו של דבר, אבל אני בעמדה ש- - -
<אלי ברדה: אני מוכן להביא לך - - - מומי, בשביל הידע הכללי, אני מבקש תביא כמה דוגמאות מהשנה האחרונה.
<מומי בן סימון: אני יכול להגיד לו.
<מומי בן סימון: יש בערך 70 משפחות שנכנסות כל שנה לפה.
דוד אמסלם: במודל הזה?
<קריאה: לא רק זה, שכל אחד אתה צריך לממן לו גם - - -
דוד אמסלם: 70 משפחות כאלה זה הרבה.
דוד אמסלם: הם מגיעים בגלל זה או בגלל - - -
<קריאה: חלק מזה גם.
<אלי ברדה: פעם אחת המדינה נותנת להם דירה בדיור הציבורי.
<אלי ברדה: זה שילוב של כמה דברים כאלה.
<אלי ברדה: הגיע פעם, סיפור אמיתי, בלי שמות, אני מקבל בישיבה השבועית של יום ראשון, הגיעה משפחה מקרית ביאליק.
<אלי ברדה: אמרתי וואלה, פרצנו גבולות, גם מקרית ביאליק מגיעים.
<אלי ברדה: שאלתי את הרווחה "הגיעו אליכם", אמרו "לא".
<אלי ברדה: פתאום אחרי שבוע אני מקבל מכתב מעירית קרית ביאליק, "אנחנו שמחים להודיע לך שהמשפחה הזאת עברה לגור אצלך.
<אלי ברדה: מרגע זה ואילך כל הוצאות של חמשת ילדיה", הם לומדים ברכסים, במוסדות להשכלה מיוחדים, לבעלי פיגור גדול או נכות גבוהה.
<אלי ברדה: מרגע זהו אילך עירית מגדל העמק תשלם את חלקה במצ'ינג של ההשתתפות של הילדים במעונות.
<אלי ברדה: אז עברה משפחה מקרית ביאליק, אמרתי למנהל הרווחה "גש לביקור בית" כי זה קרוב אלינו פה, רחוב הורד 1, הוא הגיע לשם, רואה אישה נכה, הבעל מטפל בהם, שבעה ילדים מתוכם חמישה בעלי נכות גבוהה.
<אלי ברדה: אגב, אני לא מכיר אותם, אבל עבור חמישה חברה אני משלם מצ'ינג של השתתפות למשרד הרווחה עבור המוסד.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של המצ'ינג, תראה, אני לא מקבל את זה בשום פנים ואופן.
דוד אמסלם: אני חושב שזה כמעט חוצפה.
דוד אמסלם: יש במדינת ישראל חוק חינוך חובה אבל זה לא קיים באופן מעשי, הלכה למעשה זה לא קורה.
דוד אמסלם: אני חושב שבשני מקומות לא צריך להיות מצ'ינג.
דוד אמסלם: לא ברווחה ולא בחינוך.
דוד אמסלם: אני גם אעשה על זה דיון, אני גם דיברתי עם מנכ"ל משרד הפנים בזמנו.
דוד אמסלם: תוך כדי הישיבות לפעמים אני מעיר להם על הנושא ה זה.
דוד אמסלם: זה נושא מדינתי.
דוד אמסלם: אני לא חושב שהמדינה בכלל צריכה לבוא ולהגיד לעיריה "נא להשתתף במסגרת הארנונה גם בזה".
<אלי ברדה: לך אני אומר ששמעתי פעם, אני לא יודע כמה זה נכון, שאין חוק כזה, יש פשוט נוהג כזה.
<אלי ברדה: ככה נוהגים.
<אלי ברדה: לא תמצא בשום מקום שכתוב בחקיקה, שיש לך מצ'ינג.
<אלי ברדה: לא כתוב.
<אלי ברדה: אבל הנוהג השתרש, אתה משתתף.
דוד אמסלם: לכן אני מתכוון לעשות דיון בנושא הזה, גם כתבתי לי את זה, רשמתי את זה בפניי.
דוד אמסלם: זה לא רק בנושא של החינוך השוטף.
דוד אמסלם: גם אם היום אתה בונה בית ספר אז אתה צריך להביא כמעט 30% מהבית.
דוד אמסלם: תלוי ברמת הפיתוח של בית הספר, אבל זה לא הגיוני.
דוד אמסלם: הרי המדינה צריכה לבנות את בית הספר, זה לא העיריה, עם כל הכבוד.
דוד אמסלם: ככל שהעיריה יותר קטנה יש לה פחות מרחב תמרון.
דוד אמסלם: תראו, בעירית ירושלים התקציב שם זה 6 מיליארד שקל.
דוד אמסלם: העיר היא עצומה.
דוד אמסלם: תמיד אני אומר לאנשים, תבינו, ככל שהמקום יותר קטן יותר קשה לנהל אותו בגלל שאין - - - שום דבר לא יכול לזוז.
דוד אמסלם: כל 100,000 שקל פה זה עולם ומלואו.
<אלי ברדה: תראה, משרד החינוך נותן הנגשה.
<אלי ברדה: קוראים לזה הנגשה פרטנית, אם יש לך ילד נכה הוא יקבל, יסדרו לו הנגשה, אבל יש גם הנגשה כללית.
<אלי ברדה: הוא אומר לך "לבית ספר מסוים אתה מקבל 110,000 שקל", אבל אתה אומר לו "ב-110,000 שקל, אני צריך להוציא אבל 300,000" הוא אומר "כן, אני אתן לך 110,000 אתה תשלים".
דוד אמסלם: הסיפור של הנגשה נעשה עליו זום, הסיפור של המצ'ינג, רווחה וחינוך אני גם רוצה לעשות עליו זום.
<אלי ברדה: מה עמדתך בנושא תאגידי המים, אדוני היושב ראש?
דוד אמסלם: אני אגיד לכם מה.
דוד אמסלם: אני החלטתי שאני לא עושה את הדיון על תאגידי המים.
דוד אמסלם: אתם שמים לב שאני לא מוביל אותו, ולא לחינם.
<אלי ברדה: לא הבנתי למה ביטן מנהל את זה מחר.
דוד אמסלם: בגלל שאני לא רוצה, אני אסביר.
דוד אמסלם: תראו, את התאגיד הראשון שהקמנו, הייתי שותף לו.
דוד אמסלם: תאגיד הגיחון, הוא היה ראשון בארץ לדעתי, לפני 20 שנה.
דוד אמסלם: הרעיון בתאגידים עשה שכל בזמנו, באיזה מובן?
דוד אמסלם: אתם זוכרים, מי שלפחות בגיל שלי זוכר שבזמנו היו באים לעיריה, משלמים את החשבון, זה היה נכנס לפול הכללי והעיריה משלמת בזה משכורת, לא משנה, פועלת באופן כללי.
<אלי ברדה: ולא נוגעת בתשתיות.
דוד אמסלם: עכשיו, בתשתית, זה בסדר, זה החלטות שגם אני הייתי מקבל אותן אז כראש העיר, מה שלא בוער עכשיו, הרי בסופו של דבר כולנו קצרים בכסף.
דוד אמסלם: אז אתה שואל את עצמך האם לטפל במשפחה הזאת או להחליף את הצינור.
דוד אמסלם: עזבת את הצינור, אני לא רואה בכלל את הצינור, אני בכלל לא רואה שיש לו נזילה, היא נזילה תת קרקעית.
דוד אמסלם: לכן בסופו של דבר אף אחד לא נגע בתשתיות, והעסק הלך והידרדר עד כדי כך שהיו ערים שהיה להם כמעט 60%-70% פחת מים, זה משהו לא הגיוני.
דוד אמסלם: כל המים זרם לקרקע ואף אחד לא החליף שום דבר.
דוד אמסלם: ואז המדינה בגדול, תזכרו תמיד גם שהיה סיפור במקביל, היה סיפור של כל הטיפול במי הקולחים וכולי, ואז הקימו את המט"שים,
<אלי ברדה: והבצורת גם השפיעה.