GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד בלוך: הבחורים שלומדים פה יוצאים עם רישיון של חשמלאי מוסמך, 80 אמפר כפול 3, זה מה שהם מקבלים בסוף כיתה י"ב, הם יכולים לצאת עם זה לעולם האמיתי, להקים עסק או לעבוד בתור שכירים ולקבל משכורת שיוכלו להחזיק משפחה.
<דוד בלוך: זה לא איזה תעודת בגרות שאין לה שום משמעות באקדמיה, שהם יצטרכו לעשות מכינות, לא יודע כמה זמן, אם, ואולי יצליחו להיכנס לאיזה שהוא משהו משמעותי.
<דוד בלוך: התחלנו את זה לפני שבע שנים, ההחלטה הייתה ללכת עם רשת אורט, בגלל שזו רשת שאין לה הקשר פוליטי ברור, זה לא עמל, או לא יודע מי, ולפני שבע שנים התחלנו את המסלול.
<דוד בלוך: היינו אז 20 תלמידים, עם השנים הגענו ל-150 תלמידים כאשר השנה גם נפתחה כיתת המשך, י"ג המשך, שזאת שנה שמכינה אותם לאתגרי ההמשך של החיים, אחרי שהבנו שזה לא בדיוק מתאים בסוף כיתה י"ב, לבחור בוגר שלנו, לצאת לעולם הגדול, בין אם זה לצבא או בין אם זה למקומות אחרים שהוא מחליט, וזה סדר הגודל של היום.
<דוד בלוך: אני ארוץ טיפה עם המצגת כדי שנראה קצת נתונים.
<דוד בלוך: זה עץ המבנה שלנו.
<דוד בלוך: אנחנו עמותת ימינו כקדם שמפעילה את המקום, אנחנו עובדים תחת משרד הכלכלה, מתחת רשת אורט, יש לנו גם שיתוף פעולה מסוים בתחום הפנימייה עם משרד הרווחה.
<דוד בלוך: יש לנו כמה תקנים של נוח"ם (נוער חרדי מנותק), יש לנו פה 24 תקנים של נוח"ם, שאר התלמידים הם תלמידי פנימייה של משרד העבודה.
<דוד בלוך: זאת אומרת כולם פה תלמידים מתוקצבים, 24 משרד הרווחה.
<קריאה: היום זה באותו משרד הכול, אז זה לא משנה כבר.
<דוד בלוך: היום זה באותו משרד הכול.
<דוד בלוך: אני פה מנהל המרכז, מתחתיי יש פנימייה שמתנהלת כגוף בפני עצמו ויש את הישיבה שבתוכה פועל בית הספר המקצועי.
<דוד בלוך: התפלגות של מספר התלמידים, כיתה ט', כיתה י', י"א, י"ב ו-י"ג.
<דוד בלוך: אתם רואים שזה הולך ויורד מכיוון שבית הספר הוא בית ספר צומח, אז ככל שהשנתונים הם יותר צעירים הם יותר מרווחים.
<דוד בלוך: אם תשאלו אותי למה כיתה ט' יותר קטנה מכיתה י', זה פשוט בגלל שבמשרד העבודה מתחילים ללמוד את המקצוע רק בכיתה י', כיתה ט' היא כמו כיתת מכינה, לכן יש לנו קליטה נוספת של תלמידים בתחילת כיתה י'.
<דוד בלוך: התפלגות של תלמידים.
<דוד בלוך: אנחנו מלמדים פה שלוש מגמות, נגרות, שזה נקרא טכנולוגיית עץ ורהיטים, מחשבים, שאתם נכנסתם, ראיתם, זה טכנאות, תחזוקת מחשבים ורשתות, וחשמל שזה חשמלאי מוסמך לתעשייה.
<דוד בלוך: אתם רואים שפחות או יותר ההתפלגות היא סך הכול בסדר, פחות או יותר אותו דבר עם טיפה יתרון לחשמל.
<דוד בלוך: המגמות שנבחרו כאן הן מגמות שבסך הכול מכסות לא רע את הספקטרום של היכולות הלימודיות השונות שיש פה לתלמידים.
<דוד בלוך: גם פה יש שוני, כאשר חשמל זה הכבד ביותר, עם הכי הרבה פרק עיוני, גם בכמות וגם באיכות, והנגרות עם הכי הרבה פרק מעשי, גם העיוני שם הוא יותר קל, כך שגם חבר'ה שפה הם יותר חלשים, יש בהחלט איפה ללמוד מקצוע.
<דוד בלוך: אתם עוד לא נכנסתם לנגרייה, כמעט כולכם, אתם בטח מדמיינים שתראו איזה חדר כזה עם כמה מסוריות ואיזה שופין ואולי גם איזה מקדחה אופקית בכלל, תיכף תראו מה זה נגרייה במשרד הכלכלה.
<דוד בלוך: אז נגרייה זה רציני, וכמובן יש את מגמת המחשבים, שזה איפשהו באמצע.
<דוד בלוך: זאת ההתפתחות לפי שנים.
<דוד בלוך: שנת הקמה, קפצנו מ-20 ל-43, תוכלו לראות איך זה עולה.
<דוד בלוך: השנה כתוב פה 145, זה היה התכנון, אבל כבר הגענו ל-150, בשנה הבאה אנחנו מעריכים שנגיע לאזור ה-155.
<דוד בלוך: זה שקף שהוא כאילו לא חשוב, אבל הוא מאוד מאוד חשוב.
<דוד בלוך: השקף הזה מראה את ההתפלגות של התלמידים לפי יישובים.
<דוד בלוך: קודם כל אפשר לראות שאנחנו נותנים מענה ארצי.
<דוד בלוך: אם מגיע אליי בחור גם מאופקים וגם מיבנה וגם מעכו וגם מרכסים ויש אפילו חבר'ה יותר צפונה, מכפר שמאי וצפת, זאת אומרת שבין כל הקילומטרים האלה שפרושים במדינה, החבר'ה האלה לא מצאו פתרון, אחרת הם לא היו באים עד לפה.
<דוד בלוך: זה אומר שהמדינה לא יודעת מספיק טוב כנראה לתת מענה לצורך הזה.
<דוד בלוך: דבר שני שזה מראה, שאנחנו באמת נותנים מענה לציבור החרדי.
<דוד בלוך: אם תראו, תעקבו אחרי השמות, תראו שבאמת זה שמות של יישובים שהם מובהקים בחרדיות שלהם ומהיישובים שהם עוד יותר מובהקים יש באמת כמויות גדולות יותר.
<דוד בלוך: עובדים, אפשר לראות שיש לנו פה הרבה עובדים.
<דוד בלוך: זה מקום שיש לו אוריינטציה טיפולית מובהקת.
<דוד בלוך: יש לנו רק 24 תקני רווחה, אבל אני אומר לכם שכל הילדים יכולים לעבור את כל הוועדות הכי פורמליות של משרד הרווחה.
<דוד בלוך: ילד חרדי כמעט לא מגיע לפה.
<דוד בלוך: אנחנו כעיקרון קולטים ילדים שהבעיה שלהם היא בעיה של קשיי למידה.
<דוד בלוך: אנחנו לא בית ספר לחינוך מיוחד, אנחנו לא בית ספר לעבריינים, אנחנו אפילו לא בית ספר לחבר'ה שהחליטו שהם לא רוצים להיות דתיים.
<דוד בלוך: אנחנו בית ספר, ישיבה, לחבר'ה שהם רוצים להיות חרדים, הם מגיעים ממשפחות חרדיות, יש להם קשיי למידה, קשה להם לשבת וללמוד כל היום רק גמרא.
<דוד בלוך: בדרך כל לזה מגיע מקשיים שהם או רגשיים או קשיים שקשורים ללקויות למידה שונות, דיסלקציה, ADHD, כל מיני דברים כאלה, אבל בדרך כלל הילדים, כשהם מגיעים אלינו הם מגיעים עם מצוקות רגשיות קשות, גם בגלל שיש הרבה מקרים סוציואקונומיים בילדים פה, אבל גם בגלל שילד חרדי שמגיע לגיל כיתה ט' ולא הצליח להסתדר בתוך תלמוד תורה רגיל, הוא כבר עבר כל כך הרבה מדורי גיהינום שכשהוא מגיע הוא כבר צריך שיקום רגשי.
<דוד בלוך: יש לנו פה צוות טיפולי ופעילות טיפולית או פסיכו חינוכית מאוד רווחה.
<דוד בלוך: זה לו"ז.
<דוד בלוך: תמיד שואלים אותי מתי מתחילים, מתי גומרים, כמה שיעורי קודש, כמה שיעורי חול.
<דוד בלוך: אז זה סדר היום, הם מתחילים בשבע וחצי תפילה, מעירים אותם לפני כן, הם שותים קפה ועוגה, יש להם מטלות בוקר.
<דוד בלוך: אם אמרנו מטלות בוקר, אז תדעו לכם שכל מה שתראו פה היום התלמידים עושים לבד.
<דוד בלוך: לפני חמש שנים היה פה דיר של עזים, התלמידים עשו פה יציקה, עשו את הקירות, הנמכה, הם עשו את המזגנים והחשמל, הכול.
<דוד בלוך: כל מה שתראו פה, שבילים, גינון, עבודות עץ, עבודות מתכת, הכול התלמידים עושים וכמובן גם את התחזוקה השוטפת.
<דוד בלוך: אין לנו פה קבלני גינון, אין לנו פה קבלני ניקיון, אין לנו מי שעושה פה שיפוצים.
<דוד בלוך: יש לנו כמה אנשים בתוך הצוות שלנו, שהם עושים את הכול עם תלמידים, זה חלק מהרעיון.
<דוד בלוך: אלה מטלות הבוקר.
<דוד בלוך: מתחילים שיעורי קודש שעתיים, מתשע וחצי בערך עד 11 וחצי.
<דוד בלוך: אחר כך יש שני שיעורי ליבה, עד הפסקת הצהריים, שזה מנחה, ארוחת צהריים והפסקה קצרה, ואז הם באים לאחר הצהריים, משעה רבע לשלוש ועד שעה שש בערב יש להם ארבעה שיעורים של לימודי מקצוע, כל אחד במקצוע שלו.
<דוד בלוך: בערב יש להם שיעור כללי קצר, ערבית, ארוחת ערב, וכל ערב יש פה פעילות אחרת, לפעמים זה חוגים, לפעמים זה פעילות מדריך, לפעמים זה הרצאה תרבותית, לפעמים יש להם פעילות לילית בשטח.
<דוד בלוך: כל ערב יש פה פעילות.
<דוד בלוך: הפנימייה פה היא לא כמו פנימייה של ישיבה רגילה, שרק באים, ישנים, קמים בבוקר והולכים לתפילה.
<דוד בלוך: הפנימייה פה, כמו בכל פנימיות הרווחה היא גוף מרכזי, אם לא הגוף המרכזי של העבודה פה, כי, שוב, הבנייה של האישיות של התלמידים פה היא לא משהו שהם מביאים מהבית, להיפך, הם מביאים את הצורך לבנות את האישיות .
<דוד בלוך: קצת על הבוגרים.
<דוד בלוך: אפשר לראות את המספרים וגם את ההתפלגות של מה שהם עושים אחר כך.
<דוד בלוך: הדבר הזה הוא קשה מאוד ללמוד ממנו בדיוק מה קורה, כי גם אם כתוב פה שיש שלושה בישיבה ושלושה אחר, זה מה שקרה כשהם יצאו מפה, אבל אחר כך, כמעט כל מי שלא הלך לצבא גם כן התגייס בהמשך הדרך ואחרי שנה בישיבה או שנתיים, או חלק עבדו איזה תקופה קצרה, בגדול בין 80% ל-90% פה מתגייסים.
<דוד בלוך: אחוז הזכאות, תיכף נראה, הוא גבוה מאוד, אני לא יודע אם יש עוד בית ספר בארץ שיש לו כזאת זכאות, זה שולי יכול להגיד, אבל אתם רואים שאין פה את ע"ו כי כל בוגרי ע"ו החליטו להמשיך בשכונה והשנה אנחנו עושים להם מכינה שמכינה אותם, אנחנו קוראים לזה לאתגרי החיים, אבל בהחלט מכינה אותם גם לשירות צבאי, אבל לא רק, גם לחיי משפחה, גם ליכולת להסתדר בקהילה.
<דוד בלוך: הם עושים הרבה פעילות התנדבותית, גם פה בתוך הישיבה וגם בחוץ, עם גורמים אחרים.
<דוד בלוך: זכאות לגמר.
<דוד בלוך: אתם יכולים לראות פה זכאות מרשימה.
<דוד בלוך: למרות שהמגמה הזאת, מגמת חשמל, היא מגמה שלא לומדים אותה הרבה בארץ בכלל, היא מגמה קשה, אנחנו מהיחידים בארץ שמגישים אותם למבחנים של משרד הכלכלה.
<דוד בלוך: כמעט בכל המקומות האחרים מעדיפים להגיש אותם למבחני בגרות בחשמל כי זה יותר קל.
<דוד בלוך: אנחנו רוצים שהם יעברו את המבחנים של משרד הכלכלה כי אנחנו רוצים שהם ייצאו עם היכולת הכי טובה.
<דוד בלוך: בשבוע שעבר היה לנו מבחן מעשי של החבר'ה, הציון הכי נמוך היה 80.
<מוטי דותן: אני רוצה להגיד כמה מילים.
<מוטי דותן: צריך להבין, קודם כל החבר'ה האלה, לפני שהם באו לפה, יכול להיות שהם היו על סף עבריינות, הם באים לפה - - - גם במועצה הארצית, ניסיתי להסביר להם למה אי אפשר שזה יהיה במרכז היישוב, חייבים את האווירה המיוחדת הזאת.
<מוטי דותן: החבר'ה האלה מחפשים פרויקטים בקהילה, הפרויקט האחרון שהתלמידים עשו, יש פה בית מדרש לזכרו של צנחן לפני 20 שנה, אבל תימנים, הרסו את המקום.
<מוטי דותן: התלמידים של הפנימייה שיקמו את המקום, בנו אותו.
<מוטי דותן: פגשתי את ההורים של החלל, מה זה, הם בוכים.
<מוטי דותן: יש להם פה נגרייה, אנחנו נראה אותה, בנו ארון קודש, כל מה שצריך, ואנחנו את זה קרוב לבחירות, יהודה, אולי תצביע לי סוף סוף.
<מוטי דותן: אם יש שאלות לרב פרנק.
<מוטי דותן: את הרב פרנק הבאנו מבני ברק.
דוד אמסלם: יש לי רק שאלה אחת לדוד, מתי הם מספיקים לבנות את כל הדברים האלה?
דוד אמסלם: הם לומדים לפי הלו"ז.
<דוד בלוך: שאלה טובה.
<דוד בלוך: בכל בתי הספר של משרד הכלכלה כמעט - - -
<שולי אייל: עבודה ורווחה.
<דוד בלוך: כל בית הספר של שולי שלומדים במסלול תלת שנתי, בשנתיים של י"א-י"ב הם יוצאים יומיים בשבוע לעבודה.
<דוד בלוך: פה, בגלל שיש לנו את הרגישות שלנו כמסלול חרדי, אני לא יכול להוציא חבר'ה לעבוד כחשמלאי, כל העבודה, באישור ובתיאום משרד העבודה, עושים כאן.
<דוד בלוך: אנחנו הקמנו כאן מפעלונים, לכל אחד מהמגמות יש לה מפעלון שהם בעצם פעילות כלכלית מקצועית בתחום המקצוע שאנחנו עושים פה.
<דוד בלוך: אז יש להם זמן מוגדר בתוך הלו"ז.
<דוד בלוך: אבל גם יש לנו פה חופשים, תבוא לפה בחופש ואתה תראה שיש פה עשרות תלמידים שעובדים.
<מוטי דותן: יש פה תלמידים שלא יכולים לחזור הביתה, הם נשארים פה ואז הם עובדים.
<מוטי דותן: יש פה לול לצריכה עצמית, מייצרים גבינות, הוא מקבל עכשיו מכסת ביצים, הוא יכול גם להוציא כמה לירות.
<מוטי דותן: בשנה הבאה, בלי נדר, נראה איך יתנהג, נעביר לו מכסת חלב.
<מוטי דותן: זה משק חקלאי במהות.
<דוד בלוך: אני גדלתי בקיבוץ, קיבוץ שעלבים, את מיטב שנותיי בתיכון העברתי על טרקטורים, לא בבית הספר, ואני בתור מנהל בית ספר חושב שהדבר הכי גרוע במערכת החינוכית שהיא - - - חינוך, כתוב בתורה שלנו חנוך לנער על פי דרכו, זאת אומרת שלכל אחד צריכה להיות איזה גישה ייחודית, זה הדבר הכי הופכי למערכת.
<דוד בלוך: מערכת יודעת לעבוד בצורה כוללנית, כולם אותו דבר, יש לו"ז, יש תכנים.
<דוד בלוך: אנחנו מאוד משתדלים שלכל תלמיד פה יהיה תכנית, למידה אישית, הצוות נבחן לפי זה, כמה תלמידים קיבלו תל"א.
<דוד בלוך: נכון, זה הלו"ז היבש של המערכת, אבל לכל תלמיד פה יש גיוון, פעם בשבוע הוא יוצא לרכיבת סוסים, עוד שעתיים הוא יוצא לעבוד בדיר, או במשק, או בצפרייה ויש כאלה שהיציאה שלהם זה ללכת לעבוד עם התחזוקנים.
<דוד בלוך: החשיבה בתוך המערכת הזאת, יש להם זמן בלי קשר לזה שהם גם עושים את הלימודים.
<דוד בלוך: אנחנו מתואמים בעניין הזה, אנחנו גם נבחרנו כבית ספר ניסיוני במשרד העבודה, לבנות סילבוס חדש שמכניס גם כישורים רכים לתלמידים מעבר לכל הלימודים שאנחנו מלמדים אותם פה, מתוך הבנה עמוקה של משרד העבודה שהעובדים שלנו מחר צריכים יכולות הרבה יותר מגוונות ומורכבות מאשר לדעת לעבוד על מכונה שהיום היא פה ועד שהוא יגיע לשוק, בעוד ארבע שנים של לימודים ושלוש של צבא ואני לא יודע מה, זה כבר יהיה פרה היסטוריה.
<דוד בלוך: אנחנו צריכים את המקצועות של המחר, המקצועות של המחר זה בעיקר מיומנויות.
<דוד בלוך: כשהילד לומד לתכנן פרויקט ולבצע אותו או לעבוד בעבודת צוות, לתמחר אותו, להיות יצירתי וכן הלאה, אז זה חלק בעינינו שהוא בסיסי מלימודי המקצוע.
דוד אמסלם: אתם מלווים אותם גם בהמשך?
<קריאה: לא כל כך מלווים אותם, כמו שהם באים לפה.
<דוד בלוך: יש לנו בוגר שלנו שמקבל משכורת, הוא מקבל שכר תמורת ליווי התלמידים הבוגרים שלנו.
<דוד בלוך: הוא עושה להם מפגשים, הוא הולך אליהם לביקורים לבסיסים, הוא עושה להם הזמנה לפה, לעשות להם פה ערב מחזור.
<דוד בלוך: זאת אומרת אנחנו בקשר עמוק עם בוגרים.
<דוד בלוך: השנה התחלנו גם ליווי של בוגרים נשואים, אנחנו בקשר עם מישהי שנותנת הדרכת זוגיות לזוגות לפני חתונה ואחרי חתונה, בוגרים שלנו.
<דוד בלוך: כך שמבחינתנו החבר'ה לא מסיימים י"ב ונעלמים.
<מירי כהן: ראשית, אני רוצה להגיד שזה מאוד מרשים, אבל יש לי שאלה לגבי המעורבות של המשפחות.
<מירי כהן: איפה המעורבות של המשפחות בתוך הישיבה?
<מירי כהן: הילדים עוברים כאן תהליך מרשים ביותר, אבל הם הילדים של המשפחות שלהם.
<דוד בלוך: קודם כל בטח אף אחד לא העז לשאול, אבל רצה לשאול, כמה מזרוחניקים ורק חרדי אחד, נכון?
<דוד בלוך: זו ישיבה חרדית ורק הרב פרנק, מה, הביאו אותו לתפאורה?
<דוד בלוך: אז באמת הצוות החינוכי הוא כולו חרדי, גם המדריכים וגם הר"מ, מחנכי הכיתות.
<דוד בלוך: אנחנו בהנהלה יותר חבר'ה מזרוחניקים.
<מוטי דותן: מה זה מזרוחניקים?
<דוד בלוך: כולם יודעים.
<מירי כהן: יודעים.
<דוד בלוך: למה זה קשור?
<דוד בלוך: אנחנו רואים את ההצלחה שלנו לפי היכולת של התלמיד לחזור אחרי זה לקהילה החרדית.
<דוד בלוך: זאת המטרה, זאת ההגדרה.
<דוד בלוך: אני נשוי פה לאחות של יהודה כבר 21 שנה, אז אני מכיר את המקום עוד לפני שהוא קם.
<דוד בלוך: בשנים הראשונות היה מופיע איזה עסקן חרדי עם מזוודה גדולה, כשהיינו מתקרבים היינו רואים שאחרי המזוודה יש ילד, הוא היה אומר 'ביי, ביי, להתראות, קחו את המזוודה ואת הילד.
<דוד בלוך: אף אחד לא רוצה אותו, תסתדרו איתו, רק שלא יחזור הביתה'.
<דוד בלוך: היום זה שונה מאוד, יש לנו ימי קבלת תלמידים מסודרים, מגיעים לפה משפחות, הורים עם הילדים, אף אחד לא - - -
<רבקה קנריק: במה אתה תולה את השינוי?
<דוד בלוך: השינוי הוא גם בציבור החרדי.
<דוד בלוך: יש שינוי גדול מאוד, קרדינלי, קיצוני, בציבור החרדי ב-15 השנים האחרונות, שאפשר רק עליו לדבר הרבה זמן, וחוץ מזה שהיום הישיבה, ברוך ה', מאוד מוכרת, יש בה אמון וזה מחלחל, ההכרה בזה שיש עוד מסלול בתוך החינוך החרדי, שקוראים לו מסלול הכשרה מקצועית.
<דוד בלוך: הוא בעצם לא חדש, כמו שר' נחמן מברסלב אמר, זה דרך חדשה שאבותינו הלכו בה.
<דוד בלוך: אז לפני 200 שנה כולם היו חרדים, ההורים של כולם פה היו חרדים לפני 200 שנה, מי שלא למד תורה ואולי אחד מעשרה הלך ללמוד תורה, כולם הלכו ללמוד, אחד נגר, אחד סנדלר, אחד 'בעלגולה'.
<דוד בלוך: אז יש חלחול של הדבר הזה ויש אמון והיום אנחנו נותנים שירות למשפחות חרדיות, יש קשר מתמיד עם המשפחות.
<דוד בלוך: אמנם מכיוון שהיכולת האקונומית שלהם היא בעייתית אז הם לא כל כך בקשר, זה חבר'ה שכל פעם שאנחנו רוצים שהם יבואו לפה, בשבילם זה סוף העולם, עשינו ימי הורים והיינו צריכים לעשות להם הסעה, כי בלי זה בשבילם זה מאוד קשה, הם לא בעלי רכב רובם ואלה שכן, גם אין להם כסף לממן, אבל יש קשר מתמיד.
<דוד בלוך: הורים באים לביקורים הרבה, גם באופן יזום וגם כשמתחשק להם.
<דוד בלוך: אז יש בהחלט קשר עם ההורים.
דוד אמסלם: דוד, כמה יש כאלה מרכזים של חרדים?
<דוד בלוך: כזה אין.
<יהודה הרצליך: יושב ראש הוועדה, אם אתה שואל על הנושא של בכלל הטיפול במגזר החרדי, דיברו בשנים האחרונות, לאחרונה השר חיים כץ לקח את האגף תחתיו, רצו להעביר את זה למשרד החינוך.
<יהודה הרצליך: אמרו, נסגור, מי צריך עוד מערכת למשרד החינוך, הרי צריך להבין שהציבור החרדי, אם רוצים לתת לו פתרונות, להוציא אותו לתעסוקה, צריך להכניס לאגף הזה עוד אנרגיה ותקציבים.
<יהודה הרצליך: זה עניין של תקצוב.
<יהודה הרצליך: נער חרדי, שמוציאים אותו מהבית, מהקהילה, צריך לאפשר לו פנימייה קודם כל, שזה עולם בפני עצמו וצריך לאפשר לו מסלול שמאפשר לו גם את הצד הישיבתי, לשמר, לא להגיד לו בוא תלמד מקצוע.
<יהודה הרצליך: זה אומר שצריך משרד - - -
דוד אמסלם: זה ברור, אני שואל שאלה אחרת.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר המסלולים האלה הם ייחודיים לילדים החרדים, כפי שאמר דוד, אני מכיר את זה יותר מקרוב, אבל בסופו של דבר העסק לא מסתכם ב-150 ילדים, אני גם מסכים שיש פתיחות בעולם החרדי לנושא הזה, אפשר לנתח מה ולמה, זה לא קורה סתם.
דוד אמסלם: בכלל העולם החרדי הוא בשינוי עצום בנושא של התעסוקה בלי קשר.
דוד אמסלם: לא מזמן, לפני מספר שנים, חנכנו בירושלים מרכז תעסוקה, הייתי שם לפני שלושה חודשים, זה למבוגרים שבאים, מקבלים הכשרה מקצועית וכו', מדובר שם באלפים.
דוד אמסלם: אותי מעניין, אני מאמין בסיפור הזה - - - הוא ושניר דיברו איתי ואמרו לי, פגשתי אותם לפני מספר חודשים על רקע אישי, לא קשור בכלל לעבודה, ואז הם אמרו לי 'תקשיב, אנחנו חייבים להראות לך כמה מסגרות כאן', יש פה המון דברים באזור, אבל הם לא דיברו איתי על זה, הם דיברו איתי רק על החינוך ואיזה חינוך?
דוד אמסלם: לא בתי ספר רגילים, בוא אני אראה לך איזה בית ספר תיכון יפה עשינו.
דוד אמסלם: הם דיברו איתי רק על שלושה דברים, המוסד הזה והיינו היום במוסד של ילדים אוטיסטים וכפר הילדים בנהר הירדן.
דוד אמסלם: מבחינתי באמת, אני מודה גם למוטי על הזכות שהוא נתן לי לבקר במקומות האלה, מבחינתי על חלקם לא ידעתי שהם קיימים, בוודאי לא כפר הנופש.
דוד אמסלם: אני תמיד רואה את המקומות האלה באמת כי איזה בן אדם חלוץ לעניין שבדרך כלל יש לו בעיה אישית, הוא לא יודע איך להתמודד עם זה ואז הוא לוקח אחריות ולאט לאט בא עוד אחד ואומר לו 'אולי תעשה לי טובה' וככה בעצם יש איזה מפעל חיים שהוא לוקח במקום המדינה.
דוד אמסלם: סך הכול מדינת ישראל צריכה לטפל בזה, חוק חינוך חובה.
דוד אמסלם: בסופו של דבר יש מפעל שכמה אנשים צדיקים שלוקחים את זה - - - חלק גדול מהם גם תורמים את כספם ומגייסים עוד אנשים כמו דיוויד והם עושים פעולות שהן מדהימות, הציבור אפילו לא מודע למה שקורה.
דוד אמסלם: חלק מהמסגרות הן כאלה.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שכאן, הסיפור הזה, במיוחד לנוער החרדי, זה לא יכול להתבסס בסוף על כמה אנשים טובים באמצע הדרך.
דוד אמסלם: לא מדובר בכמה מאות ילדים במדינה, שאומרים 'אתה יודע מה?
דוד אמסלם: יש כמה צדיקים שלקחו, טיפלו', יש פה בעיה מערכתית מאוד משמעותית, אני מניח שהיא תלך ותתגבר, מדוע?
דוד אמסלם: בגלל שגם החרדים נפתחים לעניין.
דוד אמסלם: אני יודע שיש גם בעיה בגיוס כספים בנושא הזה, במיוחד אחרי מה שקרה בעולם הפיננסי, אבל החרדים, גם ההנהגה החרדית מבינה שמי שרוצה ללמוד תורה אהלן וסהלן, אבל מי שלא, עדיף לנו שהוא יעסוק באיזה שהיא מלאכה ויקים לו בית נורמלי מאשר יסתובב ברחובות ולך תדע איפה נמצא אותו.
דוד אמסלם: וזה הולך וגדל והולך וגדל.
דוד אמסלם: לכן חשוב לי לדעת כמה כאלה יש.
<דיוויד הגר: תן לי לענות לך.
<דיוויד הגר: קודם כל קוראים לך דודי, זה כבר טוב, מפני שהשם שלי זה גם דודי.
<דיוויד הגר: קוראים לי כאן דיוויד, דודי במקור.
<דיוויד הגר: אני זכיתי להיות השליח, כבר לפני 18 שנה, 19 שנה, אני התחלתי לדאוג שאם לא ישלבו את החרדים בחברה הישראלית אנחנו נסגור כאן את האור.
<דיוויד הגר: הייתי דון קישוט.
<דיוויד הגר: אני חייב להגיד לכם, בשנים הראשונות אפילו - - - היה אצלי בבית, התחלנו את 'נצח יהודה' עם 30 חיילים, דם יזע ודמעות.
<דיוויד הגר: ארבע-חמש השנים הראשונות כל הרבנים השמיצו וכו' וכו', התגברנו גם על זה.
<דיוויד הגר: לצערי עד היום האתגר הכי גדול זה מדינת ישראל והצבא.
<דיוויד הגר: זה קצת הזוי שיהודים כמוני צריכים לעשות עמותה ללוות את הנח"ל החרדי, אבל ברוך ה' התחלנו עם 30, היום יש לנו 2,000 כרגע בצבא ויש לנו 10,000 בוגרים.
<דיוויד הגר: אני זוכר, אם אתה היית אומר לי בשנה השנייה שהקמנו את הגדוד הזה שיהיו 2,000 הייתי אומר לך 'לך לפסיכיאטר, שיעבוד עליך רציני ביותר', לגרד 30 בחורים הייתה משימה בלתי אפשרית.
<דיוויד הגר: אז זהו, צריכים אנשים משוגעים ומה שחשוב, שמדינת ישראל, אתה נמצא בעמדת כוח, שיבינו את הצורך.
<דיוויד הגר: אני אשאל את כולכם, חוץ מהדתיים, שלא יענו, לפני שלוש שנים נפטרו שני אנשים חשובים, אחד זה היה אבא של ביבי, פרופ' נתניהו, שנפטר בגיל 102, באותו חודש נפטר גדול הדור, הרב אלישיב, בגיל 102.
<דיוויד הגר: אבא של ביבי השאיר אחריו 10 צאצאים, או 9, אני כבר לא זוכר, כמה אתה חושב הרב אלישיב השאיר אחריו?
<דיוויד הגר: מישהו רוצה לנחש?
<קריאה: 102.
<דיוויד הגר: אתם יושבים?
<דיוויד הגר: 1,200.
<דיוויד הגר: עכשיו תעשו חשבון מאוד פשוט.
<דיוויד הגר: היום בממוצע מאז שהוא נפטר כל שבוע 3.5 נינים של נינים נולדים.
<דיוויד הגר: זה אדם אחד.
<דיוויד הגר: זו הבעיה אם לא נשלב את החברה החרדית, 1,200 שהיום זה קרוב ל-2,000.
<דיוויד הגר: תעשה חשבון, הוא התחתן בגיל 21, היו לו 12 ילדים, הוא בכלל לא הכיר כבר את הנינים שלו, זה הגיע למצב שהוא לא היה הולך לשום שמחה, שום כלום.
<דיוויד הגר: אז חייבים לשלם.
<דיוויד הגר: כאן אמנם זה 140, אבל אם אנחנו מ-30 הגענו ל-2,000 ואצלנו יש היום 10,000 בוגרים, 93% עובדים, ומה שיותר מעניין, וזה צריך להגיד בשקט, 83% מההורים שינו את דעתם לגבי מדינת ישראל.
<דיוויד הגר: ברגע שהבן שלך נמצא כל לילה בג'נין ואתה לא ישן בלילה אתה אומר 'יש סיבה למסיבה'.
<דיוויד הגר: אז העובדה שזה 140, צריך לעזור להם שיצליחו כמה שיותר בגלל שאז יעתיקו אותם.
דוד אמסלם: במיוחד בימים אלה שאנחנו - - - גם בציבור החרדי, כל ההפגנות שהם עושים, זה דבר שלא נתפס.
דוד אמסלם: אני חושב שבאמת זו חוצפה, בזכות אותם חיילים אתם יושבים בבתים.
דוד אמסלם: אז אל תלכו, בסדר, אבל אל תפריעו.
<דיוויד הגר: זה ציבור קטן ש - - -
דוד אמסלם: נכון, אבל - - -
<קריאה: לא מבינים את האחוזים של זה, זה 0.0.
דוד אמסלם: אני אגיד משהו, בסופו של דבר אני לא בא מהסיפור המספרי, זה פחות חשוב, אבל עצם העניין, שיש תופעה כזאת, בימינו אנו שיהודים באים ומפגינים וגם מנסים לבזות, למה הם מפגינים?
דוד אמסלם: הם לא מפגינים ליד הבית שלי, הם הולכים לבית של אותו ילד, להורים שלו, וגם ככה קשה להורים.
דוד אמסלם: אז מילא, אל תעשו כלום, אבל בוודאי אל תפגין, בוודאי אל תשרוף - - -
<דיוויד הגר: אז אני אספר לך שגם קצת מבוכה.
<דיוויד הגר: כל המעצרים שאתה קורא זה בזכות איזה יהודי בלוס אנג'לס שצלצל לאבי מנדלבליט וצלצל לאיילת שקד וצלצל לצ'יקו אדרי, שהוא מפקד משטרת ישראל - - -
דוד אמסלם: תל אביב.
<דיוויד הגר: עכשיו בתל אביב, ועם ארדן, ושילבתי אותם ביחד ודחפתי אותם שיעשו משהו.
<דיוויד הגר: אז איילת שקד אמרה שיש לה בעיה עם ניצן, התובע, אמרתי, 'שיחשבו שזה ערבים שזורקים חזירים'.
דוד אמסלם: אני חושב שהיום המשטרה לוקחת את זה יותר ברצינות, זה לא שזה מסוכן, אבל זה לא יכול להיות.
דוד אמסלם: יש דברים שבמדינה לא יכולים להיות, הרי לא יכול להיות דבר כזה, במקום שהילדים - - -
<מוטי דותן: לא רק זה, זה אנשים משובשים שגורפים אחריהם ילדים צעירים.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה לומר משהו לגבי המיקום הזה.
דוד אמסלם: הסיפור של הצבא הוא מעניין, מבחינתי זה מצוין, אבל זה לא העיקר.
דוד אמסלם: העיקר הוא שאותו ילד כאן רוכש מקצוע ומתחתן ומפרנס את ילדיו בכבוד, קם בבוקר, הולך לעבודה.
דוד אמסלם: במקום שישלחו לו את עוברת הרווחה הוא הולך ומפרנס את המשפחה וגם הילדים שלו רואים בו מודל, זאת אומרת שאבא מפרנס אותנו.
דוד אמסלם: איך אמר דוד?
דוד אמסלם: לפני 100 שנה כל יהודי כמעט עבד, הכול היה בסדר, כל החרדים פרנסו את עצמם.
דוד אמסלם: זה גם מה שקורה בארצות, הוא קם בבוקר והוא הולך לעבודה.
דוד אמסלם: רק השינוי הוא פה בארץ.
דוד אמסלם: אני חושב שהבעיה בהנהגה, זה היה יותר בעיה בהנהגה, מי הראשון שיפרוץ את העניין, בגלל שתראה מה עשו לרב אלישיב כתוצאה מזה אפילו בבחירות האחרונות.
דוד אמסלם: אני רואה את זה יותר בסיפור המקצועי, זה יותר מעניין אותי מאשר הוא הלך לצבא או לא הלך, זה פחות מעניין.
<דיוויד הגר: אני לא מסכים.
<דיוויד הגר: אני אגיד לכם מה הבעיה.
<דיוויד הגר: אני חושב שהצבא, בגלל שזה חשוב, אתה צריך להבין מה קורה בחברה החרדית.
<דיוויד הגר: עד לגיל חמש, שש, שבע, שמונה הוא עדיין מתחפש לחייל.
<דיוויד הגר: עכשיו הוא מגיע לגיל 14, אומרים לו - - - זה יוצר שנאה.
<דיוויד הגר: יש סיבה לזה.
<דיוויד הגר: ברגע שהוא כן משתתף - - - אתה יודע, הרבה ישראלים - - - בצבא, הם לא השתלבו בחינוך, למה?
<דיוויד הגר: מהסיבה הזו.
<דיוויד הגר: אם הם היו משרתים בהתנדבות או מה הם היו מרגישים חלק.
<דיוויד הגר: ברגע שאתה אומר להם 'אתם לא צריכים לשרת' - - -
דוד אמסלם: לא, - - - דרך אגב, מבחינתי צבא זה סוג של התנדבות.
דוד אמסלם: זה לא העיקר.
דוד אמסלם: נכון שזה חשוב, השילוב, אבל אני חושב שהערך המוסף שאני רואה בעניין הזה, אני חושב שמדינת ישראל - - - אמרו לילד, 'תשמע, אתה לא כל כך - - - אתה לא יוצלח'.
דוד אמסלם: מה שקרה היום במדינת ישראל, אין היום - - - חיפשתי מסגרים - - -
<מוטי דותן: אדוני יושב ראש הוועדה, אני רואה שאתה נהנה פה, אני אעשה לך פגישה עם דיוויד.
<מוטי דותן: יש לנו עוד הרבה משימות, אני מצטער שאני מפריע, אבל קודם כל צריך לעשות זימון, זימון מקוצר, של אשכנזים.
<מוטי דותן: (בסיור)
<דוד בלוך: יש פה ארבעה חדרים במרכז הלמידה להוראה מתקנת והוראה פרטנית.
<דוד בלוך: יש לנו חדרי יועצים.
<דוד בלוך: כל המתחם הזה כולו יוזמה וביצוע של אחת הכיתות בשנה שעברה.
<דוד בלוך: הייתה פה רחבה, הם תכננו וביצעו.
<דוד בלוך: מעניין לראות את זה ולהבין שהמקום הזה זה לא רק הכשרה מקצועית, בונים פה, אנחנו לוקחים נוער שהוא, לא רוצה להגיד מרוסק, זה קצת קיצוני, אבל חבר'ה שחייבים הרבה תמיכה והרבה עזרה וצריך הרבה חום ותשומת לב, זה לא יכול להיות מוסד המוני של מאות תלמידים, זה יאבד את הייחודיות ואת הכוח.
<מוטי דותן: עכשיו, כשהכול מוסדר והם היתרים בקרוב, אז תתחיל פה גם בניית קבע, לא מבנים כאלה.
דוד אמסלם: אבל זה יפה מאוד, גם הסיפור שהם עושים את הכול לבד, יש בזה הרבה ערך.
<דוד בלוך: לפני שלוש שנים יהודה התקשר לדוד הגר, אמר לו 'תשמע, לחבר'ה יש אנרגיות בלילות, הם מתחילים להרביץ אחד לשני, צריך חדר כושר', אמר לו 'כמה צריך?' '80', אמר לו 'קח 120'.
<דוד בלוך: נתן לו 120,000 שקל, קנה להם חדר כושר.
<דוד בלוך: לפני שנה היינו חייבים להרחיב את הנגרייה, שם היה חדר כושר, לא הייתה ברירה, קנינו שתי מכולות מיבנה, מאזור התעשייה, הבאנו אותן לפה, הרחיבו אותן, ציפו אותן, עשינו פתרון זול לגג ו - - -
דוד אמסלם: זה הילדים עשו את זה?
<דוד בלוך: הכול הילדים.
דוד אמסלם: שמע, זה יפה.
דוד אמסלם: יש לזה גם כל כך ערך עצום.
<דוד בלוך: כל הסיפור עלה 50,000 שקל.
<דוד בלוך: תראה, אין גירוד על הקירות, אין חריטות, לא בגלל שהם ילדים טובים, בגלל שהם עשו את זה בעצמם.
<דוד בלוך: אין פה דברים שהם לא עשו.
<דוד בלוך: אם יש פה ונדליזם, מי שמתרגז זה הילדים, הם מחפשים מי הרס, מי העז לגעת להם ב - - - (ישיבת סיכום)
<יהודה הרצליך: קודם כל תודה רבה שבאתם, זה לא מובן מאליו, ועדה בכנסת ישראל, ואנחנו מאוד שמחים וגאים.
<יהודה הרצליך: תודה רבה גם לשולי.
<יהודה הרצליך: אנחנו נשמח שתעזרו לנו ותעבירו את הצרכים פה הלאה לירושלים, איך לסייע למקום הזה.
<שולי אייל: תגיד לו שיפגין את אותה נחישות שהוא הפגין על הקופה הציבורית, הוא יודע על מה אני מדבר.
<יהודה הרצליך: שולי אומר, תעזרו לנו.
<יהודה הרצליך: אנחנו עכשיו ממש בשלבים האחרונים להקמת אתר קבע.
<יהודה הרצליך: לא הייתם בפנימייה, שזה עוד מקום יפהפה מדהים.
<יהודה הרצליך: אנחנו רוצים לבנות אתר קבע, שיהיה כל מה שאתם רואים פה בצורה מסודרת ושולי מהאגף להכשרה מקצועית, עם הרבה נכונות, אנחנו צריכים עזרה בעניין הזה, לדחוף, לתקצב את כל פרויקט אתר הקבע.
<יהודה הרצליך: זהו.
<יהודה הרצליך: תודה רבה למוטי, זה ראש מועצה משוגע, שאומרים לו 'בוא לירושלים, בוא לשם', הוא נסע לחו"ל, נסע לאירופה לדבר בפני קהילה לסייע לנו וזה דבר שהוא לא מובן מאליו.
<יהודה הרצליך: בכלל זה ציבור שהוא לא ציבור של המועצה, אין פה חרדים במועצה, אין פה בכלל תלמידים מהאזור, זו מועצה שמאמצת פרויקט כזה, זה לא דבר מובן מאליו.