GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יהודה הרצליך: עכשיו, יכול להיות שזה קצת תיירותי, אבל בימים ההם, כשהתחלנו, רק צרות היה מהעשייה פה עם כל הרשויות, אבל בסופו של דבר כולם נרתמו, כולם הבינו שזה פרויקט מבורך ואנחנו מקווים שלמוטי יהיו עוד הרבה שנים טובות במועצה, לפחות שנוכל להשלים את המשימה.
<יהודה הרצליך: תודה.
<דוד בלוך: היה לנו את הקצין הראשון של התלמידים, סיים מצטיין גדודי בבה"ד 1 בקורס קציני חי"ר, הראשון שהלכנו להצטלם איתו זה מוטי.
<יהודה הרצליך: יש לנו הכרת הטוב.
<יהודה הרצליך: לא יודע אם זה יהיה עד כדי הצבעה בבחירות, אבל - - -
<מוטי דותן: ליהודה יש הרבה זכויות.
<שולי אייל: חבר הכנסת אמסלם, חשוב לי שתדע, רוב חברי הכנסת לא יודעים שיש עוד מערכת חינוך שהיא נפרדת ממשרד החינוך, המערכת מונה 12,000 תלמידים, מחציתם מהמגזר הערבי, ששם בכלל אין לנו בעיה, כלומר אם הייתי רוצה הייתי יכול להגיע ל-20,000.
<שולי אייל: במגזר היהודי, משרד החינוך מנהל מלחמת חורמה שתלמידים לא יירשמו אלינו.
<שולי אייל: אנחנו מאמינים שלא כולם צריכים להיות עם בגרות והכי חשוב לנו לתת לילדים חוויית הצלחה, שזה הכי חשוב, עוד יותר מתעודת המקצוע עצמה, לראשונה לחוות חוויית הצלחה ולהאמין בעצמך, אבל שתיים, שייצאו עם משהו בעל ערך ביד.
<שולי אייל: אנשים לא מבינים למה יש חינוך טכנולוגי וחינוך מקצועי, אנחנו שתי מערכות שונות בתכלית, אנחנו מכווינים למקצוע אמיתי, ילד בן 18 פה כשיר לשוק העבודה עם מה שהוא למד.
<שולי אייל: יש לו את אותה תעודה, דרך אגב, זהה לחלוטין, אם הוא היה מגיע בגיל 25 לקורס נגרות של כרמיאל ומקבל תעודה, הוא היה מקבל את אותה תעודה בדיוק.
<שולי אייל: מה שלא קיים במשרד החינוך, כלומר התלמידים של משרד החינוך, אם הם רוצים לקבל תעודת מקצוע הם צריכים לעמוד בסטנדרט שלי והם רחוקים מהסטנדרט ולכן אין להם את התעודה הזאת.
<שולי אייל: המערכת שלנו כל הזמן מאוימת, אם כי אני היום די רגוע כשיש לי שר כמו חיים כץ.
<שולי אייל: כשהיינו שר זה היה מאוד מאוד קשה, המערכת שלנו כמעט חטפה ונעלמה, אבל שתדע, המקום הזה הוא מדהים, יש לנו פה עוד כמה פרויקטים מדהימים, כל מקום כזה שאתה נכנס, אתה פשוט רק מתרגש כשאתה מדבר עם התלמידים ואתה שומע מהם.
<שולי אייל: אני מאוד רוצה לגדול באוכלוסייה החרדית, מאוד, כיום יש לי ארבע פנימיות חרדיות ומקום שפתחתי בכפר חב"ד, אבל לצערי עוד לא לקחתי אחריות על הפנימייה שם.
<שולי אייל: הקמנו להם בית ספר לתפארת, אבל אם כרגע אתה הולך 20 מטר לפנימייה אתה מזדעזע מהתנאים שהם נמצאים בהם.
<שולי אייל: אני ביחסים טובים עם האוצר, אני רוצה לקדם את הנושא הזה.
<שולי אייל: רק השבוע ראיתי שפורסם בתקשורת שרצו להעביר 100 מיליון שקל לעמותה של תעשיידע, שבסך הכול לוקחת ילדים ממשרד החינוך לסיורים במפעלים.
<שולי אייל: אם היו לי עוד 100 מיליון היינו מקימים עוד עשר מקומות כאלה, כי זה פחות או יותר העלות.
<שולי אייל: עוד עשרה מקומות כאלה הייתי מקים לנוער חרדי ואתה רואה איזה תוצר הם מביאים.
<שולי אייל: חשוב לי שתהיה שגריר שלנו.
<קריאה: בכפר חב"ד אתם גם מתעסקים עם בית הספר לשבבים?
<שולי אייל: לא, בכפר חב"ד הקמנו עם היבואן של קאטרפילר העולמית, התלמידים עובדים בקאטרפילר, הם יוצאים לאחזק צמ"א, מקבלים משכורת בי"א-י"ב, סדר גודל של 2,000 שקל על עבודה של היומיים, אבל גם הם מתגייסים לצבא ונשארים עם המקצוע.
<שולי אייל: דרך אגב, מאחזק צמ"א ממוצע זה משכורת של 12,000-13,000 שקל.
<שולי אייל: כלומר אנחנו בסך הכול באמת באמת מכווינים שלאנשים יהיה מקצוע, יהיה להם איך להתפרנס ולא קל לנו בסביבה הזאת, אבל סך הכול אנחנו מאוד מאמינים.
<שולי אייל: אנשים שלא מבקרים לא מבינים מה ההבדל, הם לא מבינים, הם לא מבינים שפה מי שלומד חשמל יוצא חשמלאי מוסמך.
<שולי אייל: אם אתה לומד חשמל במשרד החינוך אתה לא חשמלאי מוסמך, זה מגמות, זה כמו שאנחנו טעמנו מהמגמות, אבל לא יצאנו אנשי מקצוע.
<שולי אייל: פה אנשים יוצאים אנשי מקצוע.
<שולי אייל: אתה ראית את השולחן הזה שהם הכינו שם, זה שולחן שאם אתה הולך לביתילי הוא 10,000 שקל והם הכינו את זה באותה רמה.
<מוטי דותן: דודי, סכם.
דוד אמסלם: רבותיי, קודם כל צהריים טובים.
דוד אמסלם: האמת שהסיור הזה מבחינתי הוא סיור מאוד מאוד רגשי.
דוד אמסלם: בדרך כלל אני באופי שלי מתחבר לדברים האלה בגלל שאני חושב שבכלל בחברה שלנו, יש משפט שאומרים אותו הרבה, אבל אני מאמין בו, שבאמת חוזק השרשרת הוא חוזק החוליה החלשה.
דוד אמסלם: אני מאמין שחברה שלא עוסקת ולא דואגת לחלשים אין לה זכות קיום.
דוד אמסלם: להיפך, צריך לעזור להם ולכן האוריינטציה שלי בכנסת היא זו, אני לרוב לא מתעסק בנושאים אחרים, איך פעם אמרתי?
דוד אמסלם: נושא הגז פחות מעניין אותי.
דוד אמסלם: אני לא איש שחצן ואני לומד דברים לעומק, כל נושא, אני יכול להגיד לכם באמת, אני מבין בנושא של הגז, מתווה הגז, יותר מ-99% מהשרים ומהח"כים, אבל אני לא מטפל בזה.
דוד אמסלם: אני מדבר רק על - - - אתמול העברנו את חוק החניות לנכים, אתמול העברנו את החוק של פטור מארנונה למוסדות כמו שק"ל וכו', שנדהמתי איך זה יכול להיות בכלל.
דוד אמסלם: כל פעם שאני נוגע בנושא כזה אני לא מאמין שזה הגיוני שזה יכול להיות, במקום לעזור, תמיד הפעולה היא הפוכה.
דוד אמסלם: אז קודם כל, מוטי, אני רוצה להודות לך, באמת, על הזכות הגדולה שזיכית אותי היום לבוא ולהיות בשלושה מוסדות שכל אחד מהם זה עולם ומלואו.
דוד אמסלם: איך אני אומר?
דוד אמסלם: זה מזכיר לי את הסיפור של דיינו, כל אחד מהם זה היה ממלא אותי בהתרגשות עצומה וקשה אפילו לספוג אותם ביום אחד.
דוד אמסלם: התחלנו עם בית הספר של הילדים האוטיסטים, עברנו אחרי זה לכפר הנופש של הילדים ובאנו לכאן ובאמת כל אחד זה מפעל חיים, כפי שאמרתי, כל מי שיוזם כל אחד מהמפעלים האלה לדעתי צריך להדליק לבד את כל המשואות בהר הרצל.
דוד אמסלם: לא בדיוק אורי מלמיליאן.
דוד אמסלם: לפעמים אני מסתכל מי מדליק ואני בהלם, מה הפרופורציות במדינה הזו בכלל.
דוד אמסלם: לכן באמת אני רוצה להודות לך, אתה איש נפלא, אתה איש מיוחד.
דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לכם, אני הרבה שנים בפוליטיקה, לא בכנסת, אבל מאחורי הקלעים, בעשייה הציבורית, אין הרבה אנשים שזה באמת מעניין אותם וחשוב להם.
דוד אמסלם: בגלל שהנושאים האלה בדרך כלל לא מעניינים את הציבור.
דוד אמסלם: אני מספר לכם, כשאני מתעסק עם נכים אני כמעט לבד שם, רק מי שיש לו נכה בבית אז הוא איתי.
דוד אמסלם: ואם אני מתעסק בילדים האוטיסטים, אותו סיפור, ואם אנחנו מתעסקים בקשישים זה אותו סיפור, בגלל שבסופו של דבר אנשים קמים בבוקר והם דואגים לנושאים הכלליים שמעניינים אותם ובדרך כלל הם לא בבעיות האלה.
דוד אמסלם: לכן בסופו של עניין תמיד כשאני נתקל בדברים האלה זה תמיד משוגעים שאו שזה קרה להם במשפחה, כמו שאמרתי, ראה למשל כפי שאמרתי למוטי, אני לא זוכר למי, במוסד הקודם, שאני חושב שבעוד שבועיים אנחנו הולכים עם ועדת הפנים למוסד שלווה.
דוד אמסלם: מי שמכיר בירושלים את קלמן, אני כבר מלווה את הנושא הזה 17 שנה.
דוד אמסלם: מהיום הראשון שנכנסתי לפני 17 שנים ראיתי אמא בת 19 עם תינוק אוטיסט שהיא הייתה כבויה, אני הבנתי שהאנשים האלה, אפילו אין לי מילים לתאר אותם, את הצדיקים האלה שעוזרים לאמא הזאת.
דוד אמסלם: זה התחיל באיזה מבנה קטן, לקחו איזה וילה קטנה, 3 חדרים, ולאט לאט, ועוד בסוף שלחו להם את הפיקוח למה הם בנו עוד איזה גן בחוץ, אותם ילדים.
דוד אמסלם: זה מה שקורה לו.
דוד אמסלם: זה, אני מניח, מה שקרה פה.
<דוד בלוך: בלי מוטי אנחנו מזמן היינו מתחת לבולדוזרים.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, קודם כל, מוטי, באמת שאפו על כל מה שאתה עושה כאן וזה לא טריוויאלי, באמת.
דוד אמסלם: לקחת גם כסף ציבורי ולהביא אותם למקומות האלה, לפעמים הציבור הכללי לא מבין אותך, הוא אומר 'תשמע, למה - - -'.
דוד אמסלם: כשבנינו את שלווה, מה קרה?
דוד אמסלם: בא מלון שלום ממול ולא התאים לו, אמר 'אני בית מלון, מה פתאום שיבנו מולי?
דוד אמסלם: ' אמרתי, 'תגיד, אתה לא מתבייש?
דוד אמסלם: במקום שתעזור להם אתה עכשיו חושב שזה בעצם יפגע במלון שלך?
דוד אמסלם: ' למרות שאני בדיוק חשבתי הפוך, שיבואו ההורים עוד ישתכנו במלון, יילכו לבקר את הילדים.
דוד אמסלם: אבל אמרתי, גם אם כן, איך אתה מעז להגיד את זה?
דוד אמסלם: הפריע לנו שלוש שנים, אתם לא תאמינו מה עשה בן אדם אחד.
דוד אמסלם: לכן, מוטי, אתה איש עצום, באמת מבחינתי אלה האנשים הגדולים שאני מעריך בחיים שלי.
דוד אמסלם: אני יודע שהם הרבה מאוד אנשים, אבל בסוף ההערכה שלי היא דווקא לאנשים האלה בחיים, לא לכל מיני כאלה שהולכים לפתוח מוסדות ולחנוך דברים יוקרתיים, אלא בדיוק הפוך.
דוד אמסלם: אז קודם כל באמת תודה על כל החוויה שהעברת אותנו.
דוד אמסלם: עכשיו אליכם.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי, זה מפעל חיים, זה דבר שהוא מדהים.
דוד אמסלם: מי שנמצא כאן זה לא בסיפור של משכורת, זה לא עבודה, זה חיים שלמים שיש פה.
דוד אמסלם: כל ילד כאן בחוץ זה עולם ומלואו, ילד כזה, לא הצלת אותו, אתה פוגש אותו במקומות אחרים.
דוד אמסלם: אני אתן לכם סתם דוגמה, אני משוכנע שהם לא מגיעים לשם, עשינו לפני חצי שנה סיור בבית הכלא, ביקשתי לראות בית כלא של ילדים, לקחו אותי.
דוד אמסלם: לקחו אותנו לשם.
דוד אמסלם: תשמע, כואב לך הלב, אתה רואה ילדים בני 12, 13, 15, יושבים בבית סוהר.
דוד אמסלם: ומלמדים אותם, דרך אגב, בכיתות יותר טובות מאלה.
דוד אמסלם: למדינה שם אין ברירה, הוא כבר בבית סוהר.
דוד אמסלם: אז אני שואל את עצמי, למה שיגיע לבית סוהר?
דוד אמסלם: להיפך, תבוא, חנך אותו, תן לו את תשומת הלב, בסוף בסוף בסוף אני מאמין בדבר אחד, כשאתה נותן חום ואהבה אתה מנצח את הכול.
דוד אמסלם: אף ילד לא נולד עבריין ואף ילד לא נולד לא טוב, נסיבות חייו הובילו אותו לשם והוא פיתח יותר מרמור וכו' ואז ככה הוא התחיל לפעול.
דוד אמסלם: אבל אם אתה נותן לו קצת חום, קצת אהבה, קצת אכפתיות, אתה מראה לו שאכפת לך ממנו, אז הוא באמת מתחבר והוא נמס והוא נהיה בן אדם.
דוד אמסלם: אתה מציל אותו.
דוד אמסלם: ובאמת אני מאמין שכל מי שמציל נפש אחת בישראל הציל עולם מלא ובוודאי ילד כזה שבא לכאן, רוכש מקצוע וכבר יש לו את הכבוד העצמי שלו, הוא גם מגיע הביתה בסופו של דבר, מתגייס או לא מתגייס, זה פחות רלוונטי מבחינתי, למרות שאני מאמין שזה חלק מכור ההיתוך, אבל בסופו של עניין הוא הולך, מקים משפחה, מביא פרנסה הביתה, מפרנס את ילדיו בכבוד.
דוד אמסלם: הוא לא נזקק לבריות, לא נזקק לשום דבר, לרוב הוריו גם לא יכולים לעזור לו בגלל שגם הם נמצאים שם, להיפך, עם המקצוע הזה הוא עוד יעזור להם.
דוד אמסלם: לכן זה דבר שהוא עצום שאתם עושים, שאפו, ושעם ישראל לא מודע לזה.
דוד אמסלם: אני אומר לכם את האמת, רוב הציבור לא מתעניין בזה, הוא לא מתעניין, בגלל שאם הוא היה מתעניין אני מניח שכל שבוע היה פה איזה כתב טלוויזיה ועושה עליכם כתבה, אבל כדי לשכנע אותו לבוא לפה, אני אספר להם את זה - - -
<קריאה: הם ירצו.
דוד אמסלם: עזוב את המוסד, דומה, אתה יודע, זה - - - ספר לנו מי גנב, מי רצח, זה יותר מעניין.
דוד אמסלם: שפה אנשים טובים?
דוד אמסלם: את מי זה מעניין.
דוד אמסלם: אני חושב שזה בדיוק הפוך, אני חושב שאם זה היה תלוי בי והייתה לי השפעה בעניין זה היה יותר נכון דווקא לסקר, אני חושב שגם הציבור היה מתרגל לזה וזה יותר נכון.
דוד אמסלם: דווקא להביא את הפנים היותר חיוביים של האנשים הטובים.
דוד אמסלם: בדרך כלל אלה אנשים טובים באמצע הדרך, אלה אנשים שעושים במקום המדינה.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה תפקיד מדינת ישראל, שלווה זה תפקיד מדינת ישראל, יד שרה זה תפקיד מדינת ישראל, כאן זה תפקיד מדינת ישראל, בשביל זה יש מדינה.
דוד אמסלם: דרך אגב, חלק גדול מאוד ממדינות העולם, זה מה שהן עושות.
דוד אמסלם: עכשיו באתי משווייץ, הייתי בשוק איזה השקעה יש במערכת החינוך שלהם, כאין וכאפס אנחנו עושים פה.
<שולי אייל: המדינה שמה פה יפה, שלרגע לא תחשוב.
דוד אמסלם: אל תרגיש נעלב.
<שולי אייל: לא, אני מייצג את המדינה, המדינה שמה פה - - -
דוד אמסלם: אני רוצה לומר איך זה עובד במדינה.
דוד אמסלם: איפה שהמדינה צריכה לתת או לעשות ברמת 100%, בסוף אם היא נותנת 50%-60% זה בכלל יותר מדי, לפעמים זה הרבה פחות והאנשים הטובים צריכים לבוא וכל מיני תורמים.
דוד אמסלם: הנה, אני מניח שבמדינה מתוקנת, לטעמי, דיוויד לא היה צריך לתרום את חדר הכושר.
דוד אמסלם: כמו שאני מניח שלצה"ל הוא לא תורם.
דוד אמסלם: בבית הסוהר יש להם חדר כושר שהמדינה בונה, גם בכנסת היא בנתה ולא ביקשה תורם.
דוד אמסלם: אני חושב שזה יותר חשוב שיהיה פה חדר כושר פה מאשר בכנסת.
דוד אמסלם: מדינת ישראל צריכה לתקצב את המקומות האלה יותר, ואני גם מאמין בחינוך הטכנולוגי.
דוד אמסלם: אני חושב שזה דבר שהוא נכון לשנים האלה.
דוד אמסלם: כמדינה, אני חושב שזה יותר נכון, בלי קשר למוסד הספציפי הזה, מדינת ישראל העלימה את זה ולדעתי פגעה בעצמה.
דוד אמסלם: היום כשאתה רוצה כרסם טוב, אין לך, אתה רוצה מסגר טוב, אין לך, אתה רוצה פחח טוב, אין לך ואלה האנשים שמרוויחים 25,000-30,000 שקל, יותר טוב מפרופסור בהדסה.
<יהודה הרצליך: תגיד לראש הממשלה שלא בושה להיות פחח.
<יהודה הרצליך: לסילבן.
<יהודה הרצליך: לא בושה להיות פחח.
<דוד בלוך: הנה, כל אסדות הגז חיפשו רתכי צנרת, אין רתכי צנרת, 2,000 שקל ליום עבודה.
דוד אמסלם: אני בזמנו חיפשתי בנרות רתך, לא מצאתי, עד שבסוף השגתי איזה אחד, שילמנו לו, עשינו לו חוזה מיוחד, כי הוא לא רצה לעבוד בסכומים של העירייה.
דוד אמסלם: היום אנשי המקצוע האלה חסרים במשק והם גם מרוויחים הרבה.
דוד אמסלם: לא צריך להיות תואר שני בהיסטוריה יהודית, זה פחות עוזר.
דוד אמסלם: קחו פחח, כרסם, נגר טוב, הוא מפרנס את עצמו וגם את ההורים שלו בכבוד.
דוד אמסלם: לכן בהזדמנות הזו אני רוצה להודות לכם, באמת אתם ריגשתם אותי בכל מה שאתם עושים פה.
דוד אמסלם: יש פה הרבה גם תשומת לב לפרטים, לא רוצה להיכנס לזה, אבל כל דבר זה עם הרבה לב, הרבה נשמה יש פה.
דוד אמסלם: זה לא מקום עבודה, זה חיים, זה נשמה, באמת כל דבר זה נגיעה שיש לה הרבה חום, הרבה אהבה, הרבה חשיבה והרבה תשומת לב.
דוד אמסלם: בסופו של דבר אני אומר לכם ששכרכם יהיה בעולם הבא.
דוד אמסלם: יש לי אמא צדיקה, באמת, אמא שלי מהבוקר, 35 שנה, חמש וחצי היא בכותל, עד שעה 11, כל העולם שלה זה עולם התורה, לא מעניין אותה כלום, אז היא תמיד אומרת לי, 'דודי, תדאג מה תיקח בשקית לשמים'.
דוד אמסלם: בשקית בסוף.
דוד אמסלם: איך אני תמיד אומר להם?
דוד אמסלם: בסוף אתה פותח את השקית ומגיע, איך שלא תעבור תגיע למעלה.
דוד אמסלם: אתה פותח את השקית למעלה, השקית מדברת, אתה סותם את הפה, הבאת משהו?
דוד אמסלם: יש, אם לא, אין כלום.
דוד אמסלם: לכן זה השכר האמיתי שלכם, שאני מאמין, שכל אחד בסוף.
דוד אמסלם: איך שלא נלך, בסוף אנחנו, בגיל לפחות שלי מבין שהעסק פה הוא די זמני, אין פה עוד 200 שנה.
דוד אמסלם: בסוף מה שאתה עושה, החסדים שאתה עושה, זה מה שיעמוד לזכותך, כל השאר הבל הבלים, שטויות.
דוד אמסלם: לכן אני מודה לכם, אני אוהב אתכם ואני רוצה להגיד לכם עוד משפט אחרון.
דוד אמסלם: אני מבחינתי שגריר שלכם בכל נושא.
דוד אמסלם: אתם צריכים אותי, לא משנה במה, אני אעשה את הכול כדי לעזור לכם.
דוד אמסלם: אני לא תמיד מצליח, אבל לפעמים אני עושה הרבה מהומות ואני עושה גם הרבה רעש איפה שצריך, מפני שלי יש תכונה שבדרך כלל כשאני מאמין במשהו אני לא יכול להירגע.
דוד אמסלם: זו תכונת האופי שלי, כשאני מאמין במשהו אז אני לא יכול, אני אחפור ואחפור ואחפור בגלל שככה זה צריך להיות.
דוד אמסלם: לכן אני, בנושאים האלה של המוסדות האלה, מוטי, כמובן חבר אישי שלי, אז אני לרשותו וגם לרשותכם.
דוד אמסלם: באמת, תפעילו אותי במה שאתם רוצים, בכל נושא, גם שלא קשור לנושא.
דוד אמסלם: אז תודה רבה לכם על החוויה שאפשרתם לנו.
<יהודה הרצליך: דוד, אני חייב סיפור.
<יהודה הרצליך: שני דברים, דבר אחד, קודם כל זה נדיר, אתה דיברת דברים של טעם, בלשון המעטה, דברים עם הבנה.
<יהודה הרצליך: דבר שני, זה יפה שבאים לגזור סרט במקום כזה, אפשר לגזור הרבה סרטים, כמו שאמרת, בכל מיני דברים עם הרבה שואו וזה דבר מדהים, אז תודה רבה.
דוד אמסלם: בדרך כלל אני לא הולך למקומות האלה, באישי אני לא הולך, לא למופעים ולא לדברים גרנדיוזיים, אני הולך רק למוסדות של חסד.
דוד אמסלם: זה מה שאני הולך.
דוד אמסלם: קודם כל תודה ליעקב.
דוד אמסלם: באמת יעקב הוא חבר אישי שלי הרבה מאוד שנים, כמו שהוא ציין, וכמובן לך, ניר, על ההזמנה.
דוד אמסלם: הטריגר לסיור הזה היה בעצם דיון שעשינו בוועדה.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה סיור רשמי של ועדת הפנים, זה לא דודי אמסלם, זה לא ביקור שלי, יש כאן סיור רשמי של הוועדה, לכן אני גם מודה לכל חברי הוועדה שיושבים כאן, מנהלת הוועדה, הצוות של הוועדה, הדוברת של הוועדה.
דוד אמסלם: אם שמו פה רמקולים, זה להקלטה, בגלל שבסך הכול זה חלק מפרוטוקול הוועדה.
דוד אמסלם: כמובן מכובדיי כולם, כל מי שסביב השולחן, סך הכול רובם גם חברים אישיים שלי, גם מהטווח הקצר וגם מהטווח הארוך.
דוד אמסלם: אני החלטתי על הסיור הזה בעקבות ישיבה שגם יעקב וגם ניר היו בכנסת בנושא של תחנת הכוח.
דוד אמסלם: באתי בעיקר לראות נושא אחד, ושם אחרי זה נצטרך את הנתונים מכם כדי להתניע קדימה, זה הסיפור שעלה על ידכם בישיבה, הסיפור של אבק הפחם.
דוד אמסלם: אני שאלתי אותם, תוך כדי הסיור, לא כל כך היו להם תשובות, הם לא ענו כל כך, אבל בדרך כלל בסיור כזה אני לא מעמיק פה, אני מביא את זה למגרש הביתי שלי, שם יותר נוח לי לשאול את השאלות מאשר אצלם פה.
דוד אמסלם: אבל אנחנו התרשמנו מהעניין הזה, אני ראיתי את האבק עצמו, את הערימות, ראינו גם את כל ערימות הפחם לפני שהן הופכות להיות אפר ואני אעשה אחר כך פגישה אצלי, אני אזמין אתכם, כדי שנעשה משהו קצת ברזולוציה יותר נמוכה, יותר מקצועית, כדי שבסופו של דבר נוכל לקדם את הנושא הזה גם בטווח הקצר.
דוד אמסלם: עד שיחליפו ועד שפה ועד ששם, בינתיים יש פה ילדים שכל בוקר קמים ואם יש רוח קצת לא מצויה אז זה מגיע אליהם לחלון ולבית.
<ניר סהר: נכון, עוד מעט נראה קצת תמונות.
דוד אמסלם: נכון, לכן זה הטריגר המרכזי שהגעתי לכאן.
דוד אמסלם: אבל על הדרך, אתה הזכרת את המפחמות, את זה נשאיר לאילן, אבל יש פה משהו חשוב שעשינו, וזה אני מעדכן בעיקר את ראשי המועצות האזוריות, שזה יותר נוגע אליהם.
דוד אמסלם: אני הייתי בסיור בעמק חפר, פגשתי את רני, הוא העלה בפניי את הסיפור של השיפוי בגין הצירים המרכזיים, 197.
דוד אמסלם: אני אתן דוגמה, היום רוצים להרחיב את כביש 2, אז באים לעמק חפר ומטילים עליו בערך כ-30 מיליון שקל השתתפות במה שנקרא תביעות עתידיות של כל מיני כאלה - - -
<יעקב אדרי: הסדירו את זה עכשיו.
דוד אמסלם: כן, כאילו זה עסק פרטי שלהם.
דוד אמסלם: אני לא אלאה אתכם, בסופו של דבר אני העברתי את זה בחקיקה, התלבשתי על חוק אחר, דחפנו את זה גם ובסופו של דבר הסדרנו את הנושא הזה.
דוד אמסלם: מבחינתנו האירוע הסתיים, בוודאי לא כשמדובר באמת בסך הכול בתנועה עוברת, שהיא רק מפריעה, לא רק שהיא לא עוזרת, היא רק מפריעה, אז בוודאי המועצה לא צריכה לשלם מהארנונה שלה גם את השיפוי שהמדינה צריכה לשלם.
<יעקב אדרי: זה בעקבות הפסיקה של בית המשפט.
דוד אמסלם: לא, בעקבות הפסיקה של בית המשפט עשינו - - - זה מעניין אתכם?
דוד אמסלם: אז אני אספר.
<קריאה: אם יש משהו תקדימי שמשפיע על כולם, זה חשוב.
דוד אמסלם: אז מה שעשינו, ביום האחרון של הכנסת, או בשבוע האחרון, אני חוקקתי חוק ששילבתי בו שלושה חוקים, ביחד, שלכאורה לא קשורים, אבל קשרנו אותם וזה הסיפור.
דוד אמסלם: האחד, זה מה שאמרתי לגבי השיפוי של כל התשתיות העוברות, בעיקר בנושא של המועצות.
דוד אמסלם: הנושא השני זה תמ"א 38.
דוד אמסלם: במסגרת הקומה האחרונה, השלישית, בין שתיים וחצי לשלוש וחצי, שרשויות יוכלו לגבות השבחה אם הם ירצו, זה לא חובה, בגלל שיש ערים שלא רוצות וזה בסדר, וגם בתוך העיר, זה דיפרנציאלי, יכול להיות שראש העיר יכול להחליט, 'תשמע, באזור הזה אני לא רוצה לגבות בגלל שכאן יש לי עניין לקדם ובאזור ההוא שם יש לי עניין דווקא לגבות'.
דוד אמסלם: זה יכול להיות משהו דיפרנציאלי, זה מדיניות עירונית שהעירייה מחליטה עליה ואם היא תחליט לגבות השבחה, אז במקרה הזה - - - אני לא אלאה אתכם, היה לי ויכוח עם האוצר וכו', סיכמנו שזה יהיה עד גובה 25%, מ-0 עד 25, כל מספר זוכה, מה שהעירייה תחליט, וזה לפי המדיניות העירונית שהיא תחליט עליה.
דוד אמסלם: אני חושב שזו בשורה טובה, חשובה, גם אני חושב שהיא ערכית, היא נכונה.
דוד אמסלם: אני באתי מהשלטון המקומי, אז תמיד הייתי בא לממשלה ואומר להם, 'חבר'ה, לא יכול להיות שהוצאות אצלנו, הכנסות אצלכם'.
דוד אמסלם: אצלנו בירושלים, תייר בא לעיר, משאיר כמה לירות, משלם מע"מ, הולך לבית מלון, אתם מקבלים מס הכנסה, אבל אצלנו הוא זורק את הנייר.
דוד אמסלם: אז לא יכול להיות שאנחנו נרים את הניירות, את הזבל, ואתם תיקחו את הניירות של הדולרים.
דוד אמסלם: זה מה שקורה היום בקטע של הממשלה והנוסחה הזאת אותי מעצבנת אז כמעט בכל נושא אני מכניס את הממשלה.
דוד אמסלם: אני לא אלאה אתכם, עשיתי את זה בכמה נושאים מכיוון שאני מאמין שצריכה להיות חלוקה הוגנת.
דוד אמסלם: אם הממשלה או הכנסת מקבלת החלטה שהמשמעות שלה היא כספית מבחינת העיריות, היא גם צריכה להשתתף.
דוד אמסלם: לכן הסיפור הזה של התמ"א היה חשוב.
דוד אמסלם: והנושא השלישי זה הנושא של כתבי השיפוי.
דוד אמסלם: בית המשפט העליון, עזבו, אני לא רוצה להיכנס לחוכמה שבהחלטה הזאת, בואו נשאיר את זה בצד, אבל הוא קיבל החלטה שכתבי השיפוי - - - עד היום, הם התנהלו 50 שנה, הכול היה בסדר, איך אבא שלי היה אומר לי?
דוד אמסלם: אם לא מקולקל אל תיגע.
דוד אמסלם: כנראה מישהו בא, החליט לגעת, קלקל עוד יותר, אילץ אותנו עכשיו לעשות חקיקה ראשית שמסדירה את הנושא של כתבי השיפוי.
דוד אמסלם: זה בכלל אבסורד, לא הצלחתי להבין איך העירייה בכלל שייכת לעניין, הרי אחד בונה, מוכר את הפרויקט, מפריע לחבר שלו, נניח הוריד לו את הערך, מה זה קשור לעירייה?
דוד אמסלם: בגלל שהעירייה מנפיקה את ההיתר?
דוד אמסלם: הרי היא חייבת, מה רצית, שחבר שלו ינפיק לו את ההיתר?
דוד אמסלם: אז העירייה מוצאת את עצמה כאילו צד בגלל שהוועדה המקומית מוציאה את ההיתר.
דוד אמסלם: בסופו של דבר הסדרנו גם את זה, דרך אגב זה היה חסם מאוד משמעותי בחלק מהערים בהיתרים.
<קריאה: זה הפסיק את הוועדות אצלנו.
דוד אמסלם: לכן, ברוך ה', אפשר עכשיו מה שנקרא לחזל"ש, לחזור למצב רגיל ובזה - - - אני חושב שבסך הכול שלושת המרכיבים האלה ביחד, שלושת החוקים האלה שהבאנו אותם בחוק אחד, כפי שאמרתי, נסעה המשאית, אז העמסנו עליה גם את שני החוקים האלה.
דוד אמסלם: אני חושב שיש לזה בשורה מבחינתי בזה שבסך הכול, בוודאי המועצות האזוריות, כמו שאמרתי, לא נשארות לבד בסיפורים האלה.
דוד אמסלם: אני חושב שזה גם לא מוצדק.
דוד אמסלם: אני בדרך כלל נכנס לאירוע רק כשאני מאמין בו, אם אני לא מאמין אני לא נכנס.
דוד אמסלם: לכן כמעט בכל מקום שאני נוגע יש בעיה.
דוד אמסלם: כל נושא, לדעתי עשינו עד היום לפחות איזה 200 נושאים, כמעט כל נושא, לא תאמינו.
דוד אמסלם: חלקם לא מעניינים את הציבור, למשל את המפחמות אנשים לא מכירים, אבל אילן יספר לכם, הוא חי עם זה שנים.
דוד אמסלם: זה לא מטריד מישהו שגר בתל אביב, הוא לא יודע על מה מדובר, זה לא מעניין.
דוד אמסלם: וכן הלאה וכן הלאה וכן הלאה.
דוד אמסלם: אני בא מהקטע המוניציפלי, כמו שיעקב אמר, אני רואה את התפקיד שלי בכנסת לטפל רק בבעיות קטנות, של אנשים קטנים.
דוד אמסלם: פשוטים.
דוד אמסלם: אני לא מטפל בנושאי חוץ וביטחון, אני לא מטפל - - -
איתן ברושי: את זה השארת למיקי.
דוד אמסלם: אני לא מטפל במתווה גז, אני לא מטפל בהרבה נושאים, אני גם לא מדבר עליהם.
דוד אמסלם: לא שאין לי מה לומר, אבל אני לא רוצה, ויש נטייה בכנסת לחשוב שמי שמדבר על חוץ וביטחון זה האנשים החשובים, האסטרטגים, אלה שמטפלים בביוב זה לא.
דוד אמסלם: חבר'ה, אני מטפל רק בביוב, אני מאמין שהחיים זה זה.
דוד אמסלם: זה לא זה, זה זה, הבעיות הקטנות זה החיים שלנו ולכן אני שם.
דוד אמסלם: זה התפקיד שלי ואני לרשות
דוד אמסלם: כם כמובן בכל דבר ועניין, בגלל זה גם יצרתי את הסיפור של הסיור הזה.
דוד אמסלם: ברגע שהבנתי שיש פה בעיה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני מחובר לנושא איכות הסביבה מאוד, אני אומר את זה באופן חד משמעי.
דוד אמסלם: איכות סביבה היום זה לא בגלל שזה לא נעים באף, זה נגמר, זה מחלות, זה הורג, אשכרה הורג, יותר מתאונות דרכים, יותר מהכול, רק זה הורג באופן איטי, זה לא הורג אותך במכה, זה הורג אותך בייסורים ולכן אני חושב שזה נמצא אצלי בסדר עדיפות כמעט מספר אחת.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להלאות אתכם, זה מתחיל מבסיסי צה"ל שלא מטפלים באזבסט, ונלחמנו איתם מלחמת עולם, זה כולל את החיילים בסדיר, לא שומרים עליהם כל כך כמו שאנחנו חושבים והצבא עומד על הרגליים האחוריות כדי שלא נכניס פקחים לשם.
דוד אמסלם: אתם לא תאמינו איזה מלחמות עולם יש לי, עד ראש הממשלה זה מגיע, עם שר הביטחון.
דוד אמסלם: ועד זיהומים של מי תהום וביובים.
דוד אמסלם: אני יכול עכשיו להרצות לכם שעות על זה.
דוד אמסלם: אני חושב שזה התפקיד שלנו ואם אני במשמרת שלי אצליח לתקן כמה דברים קטנים בדרך אני מרגיש שאני עשיתי את שלי בעולם הזה.
דוד אמסלם: זה התפקיד שלי, אני לרשותכם בכל דבר ועניין.
דוד אמסלם: אני רוצה לומר שבאמת התמזל מזלי וחברים איתי בוועדה גם אנשים מאוד מיוחדים.
דוד אמסלם: אמיתי עכשיו, אני לא מספר את זה כבדיחה, רובם, אנשים טובים, אנשים שמחוברים לנושא, אנשים שעם ישראל חשוב להם וגם הם בדיוק קמים בבוקר עם כל הדברים האלה.
דוד אמסלם: יש רק דבר אחד חשוב שאני רוצה לדבר עליו, באמת בקצרה, אתמול אנחנו העברנו בוועדה חוק מאוד חשוב, תיקון 109, וזה קשור אליכם.
דוד אמסלם: אנשים חושבים שזה קשור רק למגזר הערבי, זה חוק תכנון ובנייה שקשור לכל האוכלוסייה במדינת ישראל.
דוד אמסלם: הרעיון בגדול, היום חלק מעבירות הבנייה לא מטופלות בגלל כל מיני הליכים בירוקרטיים.
דוד אמסלם: אתם יודעים מה קורה לנו במדינה, אחד בונה, איך אמרתי?
דוד אמסלם: אחד מתחיל לבנות, הוא בחור צעיר, מתחילים, מוציאים לו צו, הוא הולך לבית משפט ודוחה ועוד שנה דיון, כשרוצים להרוס לו אחרי 30 שנה, הוא אומר 'עכשיו אתם באים?
דוד אמסלם: הילדים שלי כבר התחתנו, איך אתם רוצים להרוס לי?' וזה ככה קורה, דרך בתי משפט וכו' וכו'.
דוד אמסלם: במשוואה מצד שני יש הרבה מאוד ערים בארץ שאין להן תכניות, המדינה לא מקדמת להם תכניות, לא מתאר מקומיות ולכן גם אין להם אופציה לבנות, זה בעיקר במגזר הדרוזי והערבי, וכאן חיברנו גם את מינהל התכנון שישקיעו הרבה כסף בתכניות מתאר.
דוד אמסלם: יש לי כלל ברזל, שאני מאמין בו, אזרח רגיל, לא משנה אם יהודי, ערבי, צ'רקסי או נוצרי, קם בבוקר, הוא שומר חוק.
דוד אמסלם: אזרח רגיל, אין לו עניין לעבור באדום סתם, אין לו עניין לעבור על החוק, הוא עובר על החוק בדרך כלל כשיש לו אילוץ, כשהוא לא מצליח להסתדר איתו והוא מרגיש גם לא נכון, שעושים לו משהו לא טוב, אז שמע, החיים יותר חזקים בסוף, אני - - - לכן אני חושב שאנחנו צריכים לשמור על זה שהאזרחים במדינת ישראל, כולל האזרחים בני המיעוטים, יקבלו את כל הזכויות שלהם ואת כל האופציה לעבוד על פי חוק ומי שחורג מהכללים של החוק, בוודאי שצריך לטפל בו כמו כל אזרח.
דוד אמסלם: זה החוק שהעברנו אותו.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להלאות אתכם, חוק גדול מאוד, זה נותן הרבה כלים מנהליים, לא שיפוטיים, זה הסיפור כאן, מנהליים וקנסות, גם לערים, גם לוועדות המקומיות.
דוד אמסלם: יש הרבה כלים, שעכשיו הם חדשים, כדי לתת תגובה מהירה.
דוד אמסלם: אני מאמין, מי שבונה, וזו הבקשה, אחד שמתחיל מהיסודות, אתה בא, תופס אותו, נגמר האירוע.
דוד אמסלם: כשאתה בא והוא כבר בקומה שלישית, יש בעיה, סיפור.
דוד אמסלם: זה המתווה של החוק, חוק גדול מאוד, תצטרכו ללמוד אותו.
דוד אמסלם: יספר לכם אכרם, ישבנו עליו חודשיים, זה כמעט 100 עמודים, וזה לדעתי יביא בשורה.
דוד אמסלם: קודם כל זה מגביל אפילו את הסמכויות של בית המשפט לתת יותר מדי ארכות וארכות וארכות, אנחנו מדברים יותר על אמצעים מנהליים וקנסות מנהליים, גם לגבי השימוש, גם לגבי הבנייה, וזה נותן וקטור קצר.
דוד אמסלם: זאת אומרת צ'יק צ'ק, יש מישהו שעשה עבירה, ישר מגיבים כלפיו, לא מחכים שזה יילך ויתפתח.
דוד אמסלם: אני מקווה שביום רביעי, אנחנו מכנסים את הכנסת בשביל זה, כדי לגמור את הסיפור הזה ובעזרת ה' אחרי שזה ייגמר, בהתחלה יהיו קצת רעשים, אבל אחרי הכול אני בטוח שכולם ישמחו בעניין הזה.
דוד אמסלם: אני רק רוצה לומר דבר אחד, אני אומר את זה תמיד לחבר'ה, בעיקר לחבר'ה הערבים, כשאין תכנון אין איכות חיים.
דוד אמסלם: תבדקו אותי, תלכו לכל כפר ערבי, תיסעו, אין קניונים, אין כמעט גינות, אין פארקים, אין כלום.
דוד אמסלם: יש בית ועוד בית ועוד בית ופתאום יש לך שבילי עפר שקוראים להם כבישים ואין תשתיות, הכול שם כמעט מסוכן.