GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יובל חלמיש: אנחנו לא באים להחליף פה בית חולים, אנחנו באים לתת את התרומה הנוספת, כמו הסלוגן של הכפר, 'לחגוג את החיים', זה מה שאנחנו עושים.
<יובל חלמיש: לתת להם כיף והנאה וזה מה שעושים החבר'ה האלה ואחרים.
<יובל חלמיש: אנחנו מקבלים פה ילדים מגיל 9 עד 18 מכל המגזרים, יהודים, חילוניים, דתיים, חרדים, דרוזים, צ'רקסים, מוסלמים, נוצרים, בדואים, ילדים מהרשות הפלסטינאית וילדים מעזה.
<יובל חלמיש: מכל המגזרים.
<יובל חלמיש: מתקיים פה דו קיום מלא, המכנה המשותף זה הילד והמחלה.
<יובל חלמיש: וכמו שמגיעים הילדים מכל המגזרים, גם המתנדבים מגיעים מכל המגזרים, לא מעזה, אבל מכל שאר המגזרים.
<יובל חלמיש: הכפר מנוהל על ידי עמותה שבראשה עומד השחקן חיים טופול ואנחנו חלק מרשת עולמית של כפרים שהתחילה בארצות הברית עם השחקן פול ניומן ב-1988, היא נקראת SeriousFun Children's Network, שהמטרה לעשות כיף והנאה לילדים חולים.
<יובל חלמיש: אנחנו חלק מהמועצה האזורית גליל תחתון ומקבלים את כל השירות ואת כל הסיוע ויחסים מצוינים, ואני אומר את זה לא בגלל שמוטי נמצא פה, כי באמת היחסים מצוינים עם המועצה ואנחנו רואים חלק ממנה באופן שוטף.
<יובל חלמיש: הכפר כולו, השטח, כ-245 דונם, וכל הפעילות נמצאת פה.
<יובל חלמיש: כמו שאתם נכנסתם באוטובוס, ככה הילדים נכנסים, תיכף תראו סרטון קצר, וכל הפעילות, חשבתי פעם להוציא אותם לטיולים בחוץ, להכיר את הארץ, אי אפשר כי זה ילדים חולים ושנית, יש להם כל כך הרבה פעילות, הם לא מספיקים לבצע את מה שיש להם פה בשביל ליהנות מהחוויה.
<יובל חלמיש: אני אראה לכם סרטון קצר.
<מוטי דותן: מה זה אתם חלק מהמועצה?
<מוטי דותן: בלי המועצה אתם לא קיימים, יובל.
<יובל חלמיש: לא רציתי להגיד שהמועצה חלק מהכפר.
<יובל חלמיש: (הקרנת סרטון).
<יובל חלמיש: זה ככה על רגל אחת מה אנחנו חווים פה מדי שבוע.
<יובל חלמיש: כמו שהחזון, זה לתת כיף והנאה וחוויה התנסותית לילדים.
<יובל חלמיש: אנחנו לא מתיימרים להחליף אף בית חולים, למרות שיש פה מרפאה וצוות רפואי שמלווה את מחזור הנופש, אלא לתת להם את הקומה מעל, שאין להם במקום אחר.
<מוטי דותן: צריך להגיד שיש פה מרפאה, שהילדים באים עם התרופות מהבית.
<יובל חלמיש: כן, תיכף אני אסביר את זה.
<יובל חלמיש: כמו שאמרתי, הרשת מונה 16 כפרים, מרביתם בארצות הברית, יש חמישה כפרים באירופה, הוא היחיד בישראל, במזרח התיכון, וביפן.
<יובל חלמיש: יש קשר משותף ושיתוף פעולה איתם, מפגשי עובדים, ביקורות.
<יובל חלמיש: בחודש הבא יש לנו ביקורת של הרשת העולמית בכפר, אנחנו מבקרים אצלם.
<יובל חלמיש: יש פה פעילות משותפת, עובדים על קריטריונים משותפים.
<יובל חלמיש: אנחנו שונים מהם בשלושה דברים, האחד, אנחנו עובדים כל השנה, אנחנו מריצים פה סדר גודל של 40-41 מחזורי נפש בשנה, כל שבוע למעשה יש מחזור נופש, והם עובדים בין 10 ל-15 מחזורים, בעיקר בתקופת הקיץ.
<יובל חלמיש: דבר שני, אנחנו מקבלים פה ילדים מהחינוך המיוחד, כשהם לא מקבלים והם מאוד התלהבו מהדבר הזה, אבל האמריקאים, עד שהם עושים שינוי פאזה, זה ייקח שנתיים-שלוש, במקרה הטוב.
<יובל חלמיש: דב מכיר את זה היטב.
<יובל חלמיש: והדבר השלישי זה כמות והיקפי סוגי המחלות, אנחנו מקבלים פה סדר גודל של 25 סוגי מחלות שונים, הם מקבלים שלושה-ארבעה ומסתכלים עליי, כשאני אומר שאנחנו מקבלים אפילפסיה וסוכרת, שאנחנו משוגעים, איך אנחנו מסתכנים לקחת מחלות כאלה.
<יובל חלמיש: הם לוקחים את המחלות היותר פשוטות ויותר קלות.
<יובל חלמיש: המטרה היא לתת לילדים האלה חוויה התנסותית, ביטחון עצמי, להכיר חברים חדשים, כי תזכור, מרבית הילדים האלה ביום יום הם בבתי ספר רגילים.
<יובל חלמיש: כשיוצאים לפעילות ספורט או יוצאים לטיול או משהו אחר, הם תמיד בצד, כי כל השאר עצמאיים והם בצד.
<יובל חלמיש: פה הם עם עוד 64 ילדים כמוהם, פתאום הם מגלים עולמות חדשים, ש'אני לא לבד, יש עוד סובלים כמוני ובואו נלמד איך מתמודדים ביחד'.
<יובל חלמיש: הם מחליפים דעות וההוא עם הסוכרת, איך הוא מזריק ואיך הוא עושה את המדידות ביום.
<יובל חלמיש: הם מקבלים המון ביטחון ואנחנו מקבלים את זה אחרי מדי שבוע במיילים מההורים, שהילד או הילדה אחרי שהוא היה פה בביקור, פתאום הוא נעלם מהבית, הוא קודם היה סגור בדל"ת אמותיו, פתאום קיבל ביטחון, 'אני חולה אפילפסיה, אבל אני יכול לנסוע לירושלים להיות יומיים-שלושה אצל חבר או חברה שהיה פה, כי למדתי איך להתנהג ולא קרה שום דבר גם אם אני מקבל התקף אפילפסיה'.
<יובל חלמיש: הם חווים את זה פה והם חווים את זה - - - היה לנו פארק אתגרי בקיץ שעבר, ילדה באמצע טיפוס חטפה פרכוס, מיד הורידו אותה השינשינים, טיפלו בה תוך שתי דקות ועשר דקות אחרי זה היא גלשה באומגה והמשיכה הלאה, הכול כרגיל.
<יובל חלמיש: זאת אומרת זה נותן להם המון ביטחון וזה חלק מהדברים החשובים.
<יובל חלמיש: איך אנחנו עושים את זה?
<יובל חלמיש: המקום הזה הוא מקום של נתינה והתנדבות.
<יובל חלמיש: יש פה בשנה למעלה מ-1,200 התנדבויות מסוגים שונים.
<יובל חלמיש: קאדר המתנדבים שלנו מגיל 18 הצעירים והצעירה ביותר בת 82.
<יובל חלמיש: כמו שאמרתי, רואים את ארץ ישראל היפה וכל אחד בא בהתאם לכישוריו, זה רוצה להיות מדריך חברתי, ואתה יכול לראות פה אנשים בגילאי 70, באים להדריך חברתית ומשתטים, בהיבט החיובי, יחד עם השינשינים האלה שהם בגיל של הנכדים שלהם והם רוקדים ושמחים ומפעילים את הילדים.
<יובל חלמיש: ויש כאלה שבאו להתנדב במטבח, ההוא רוצה לעבוד במחשוב, לכל אחד עושים את ההתאמה והטיפול.
<יובל חלמיש: ואתה צריך לתחזק את זה, מתנדב זה לא, צריך לתחזק, פעם בשנה אנחנו עושים יום הוקרה למתנדבים ופעילות כזו או אחרת.
<יובל חלמיש: יש לנו את השינשינים האלה.
<יובל חלמיש: זה באמת ילדים מדהימים.
<יובל חלמיש: הצוות הרפואי, כל הרופאים מגיעים לפה בהתנדבות.
<יובל חלמיש: האחיות, מרביתן בהתנדבות, חלקן בתשלום.
<יובל חלמיש: הצוות הרפואי, כל מחזור נופש הוא לפי סוג מחלה מסוימת ובהתאם לזה הצוות.
<יובל חלמיש: זה לא להגיד 'יש פה רופא', אלא צריך להיות רופא סוכרתי ורופא אפילפסיה ורופא נוירולוג וכל מיני דברים כאלה בהתאם לסוג המחלה.
<יובל חלמיש: יחס החניכה פה, על כל שני ילדים יש מדריך.
<יובל חלמיש: אם זה ילד עיוור או ילד עם כיסא גלגלים, זה אחד לאחד.
<יובל חלמיש: הם מדריכים לא סיעודיים, הם מדריכים חברתיים.
<יובל חלמיש: יש לנו פה ארבעה סוגים של מחזורי נופש.
<יובל חלמיש: אחד זה מה שנקרא נופש עצמאי, זה בתקופת החופשים של בתי הספר, קיץ, שאנחנו מעוד שבועיים מתחילים את העונה החמה, שבוע אחרי שבוע, גומר יום שישי מתחיל יום ראשון, גומר שישי, מתחיל ראשון.
<יובל חלמיש: הילדים באים לפי סוג המחלה והגיל, לבד.
<יובל חלמיש: אנחנו דואגים להביא אותם, אנחנו מחזירים אותם, בלי ההורים.
<יובל חלמיש: הסוג השני זה סופי שבוע למשפחות, ילדים קשים יותר, מורכבים יותר, שלא מתפקדים מבחינה קוגניטיבית לבד, הם צריכים סיוע ועזרה.
<יובל חלמיש: תסמונת רט, אפילפסיה, CP, אז הם באים לפה ביום חמישי בצהריים עד מוצאי שבת עם ההורים, עם האחים והאחיות, מקבלים פה יחידת דיור ונמצאים פה, ויש פעילות לילדים ופעילות להורים ויש פה אינטגרציה.
<יובל חלמיש: למעשה אתה מרוויח פה שניים באחד, אתנחתא להורים, אבל גם פעילות עם ההורים משותפת.
<יובל חלמיש: גם זה, הם לא משלמים אגורה, לא ההורים ולא המשפחה, כל הפעילות פה היא על בסיס תרומות.
<יובל חלמיש: הסוג השלישי זה פעילות מול משרד החינוך.
<יובל חלמיש: אנחנו למעשה מעין קבלן ביצוע של משרד החינוך, לאגף החינוך המיוחד.
<יובל חלמיש: אנחנו מבצעים סדרות נופש למסגרות החינוך המיוחד.
<יובל חלמיש: צילה היא אחראית על חלק מהגופים האלה במשרד החינוך.
<יובל חלמיש: הילדים באים לפה לנופש של בין שלושה לארבעה ימים, עם המורים, עם המדריכים.
<יובל חלמיש: אם זה פנימייה, עם המדריכים החברתיים, זה מעין הטיול השנתי שלהם.
<יובל חלמיש: אלה ילדים שמרביתם פעם ראשונה מחוץ לבית.
<יובל חלמיש: אלה ילדים עם בעיות קשב, ריכוז, פיגור קל, פסיכיאטריה, אוטיזם גבוה, שבנוסף לדברים האלה שבגינם הם תחת הכותרת 'חינוך מיוחד', בין 30%-35% מהילדים הם גם חולים במחלות האחרות.
<יובל חלמיש: זאת אומרת עולמם חרב עליהם מכל הכיוונים.
<יובל חלמיש: אתה רואה פה תופעות מדהימות, ילדים שהיו סגורים בבית הספר, לא תקשרו, לא דיברו, נפתחים פה.
<יובל חלמיש: באים לפה פסיכיאטריים מאברבנאל, מטירת הכרמל, מנס ציונה, הם יושבים ובוכים, הם רואים פה את הילדים והם פתאום תופסים את עצמם, מה זה עושה לחבר'ה שלהם.
<יובל חלמיש: הסוג הרביעי זה הילדים הפלסטינאים.
<יובל חלמיש: בכל שלושת אלה, כל מי שהוא תושב מדינת ישראל מגיע, יכולים להיות יהודים, ערבים, דרוזים, מוסלמים, כולם ביחד, כולל בסוף שבוע ויעשו פה ביום שישי בערב קידוש בשולחן, משפחה מוסלמית מיפו, משפחה ממזרח ירושלים, עם דתיים, ואת הפעילות המשותפת.
<יובל חלמיש: ילדים הפלסטינאים מגיעים בנפרד, אלה ילדים שכולם מטופלים בבתי חולים בישראל .
<יובל חלמיש: הם לא מגיעים מבית החולים, כי המצב של ילד להגיע לפה הוא במצב שהוא מאוזן, הוא לא בא לשכב פה במרפאה, למרות שהיא יפהפייה, אלא הוא בא לעשות כיף והנאה.
<יובל חלמיש: הם באים, בן עם אבא ובת עם האמא.
<יובל חלמיש: החבר'ה מעזה דרך מחסום ארז.
<יובל חלמיש: זה אירוע, כי החמאס יכול לקבל את הג'ננה שלו ביום ההגעה והוא סוגר את המחסום, למה?
<יובל חלמיש: ככה.
<יובל חלמיש: לא משנה שהנכדה של הנייה יכולה להיות באותו זמן באיכילוב בטיפול, הם לא נותנים.
<יובל חלמיש: הם לא מדברים על זה, כי הם פוחדים.
<יובל חלמיש: הם יודעים שהם יוצאים לטיפול רפואי, הם לא יודעים שהם באים לפה לפעילות בכפר, אבל זו חוויה בלתי רגילה עם החבר'ה האלה.
<יובל חלמיש: אם בא בן עם אבא ובת עם אמא, לפעמים זה הסבא והסבתא, כי לפעמים יכול להיות שזה ילד שאבא שלו הוא בכלל איש חמאס.
<מוטי דותן: מה זה יכול להיות?
<מוטי דותן: בדרך כלל.
<יובל חלמיש: הכול פה ביחד, בהיבט הזה.
<יובל חלמיש: החבר'ה מהגדה, יותר פשוט איתם בהגעה.
<יובל חלמיש: הכפר נפתח לפני שש שנים.
<יובל חלמיש: מאז ועד היום כמעט 8,000 ילדים עברו פה בכפר.
<יובל חלמיש: אנחנו בממוצע כ-1,800 ילדים בשנה מגיעים לכפר פה ועוד קרוב ל-600 בני משפחה, אפילו יותר.
<יובל חלמיש: ילד יכול להגיע לפה פעם בשנה, זאת אומרת יש כאלה שכשהוא גומר את הנופש הוא כבר בוכה מתי יהיה הנופש הבא ומתי הוא יגיע לפה שוב.
<יובל חלמיש: השנה אנחנו כבר עם קרוב ל-870 ילדים נכון לעכשיו, ב-21 מחזורים, נסיים את השנה עם עוד 20 מחזורי נופש.
<יובל חלמיש: הכפר כולו מונגש, בכל ההיבטים.
<יובל חלמיש: כשאומרים הנגשה זה לא רק לכיסאות גלגלים.
<יובל חלמיש: זה מבחינת שפה, זה ברייל.
<יובל חלמיש: זה כל הפעילות כשאתה מסתובב פה, בכל המקומות.
<יובל חלמיש: יש פה פעילות מגוונת, ראיתם את זה בסרט, פארק אתגרי, שהוא מתקן ייחודי שבנוי מקיר טיפוס, מתקן שיווי משקל.
<יובל חלמיש: החוויה לראות ילד עם כיסא גלגלים, אם הוא יכול להשתחרר משחררים אותו מהכיסא, מעלים אותו לגובה של שלוש קומות והוא גולש באומגה.
<יובל חלמיש: ואם הוא לא יכול אז מעלים אותו עם כיסא הגלגלים והוא גולש בכיסא הגלגלים.
<יובל חלמיש: מבחינתו זו חוויה של פעם בחיים.
<יובל חלמיש: או ללכת על מתקן שיווי המשקל, בגובה של שתי קומות, עם העגלה, או לבד על המתקן.
<יובל חלמיש: כמובן באמצעות כל הבטיחות.
<יובל חלמיש: ככה הוא נראה כשהוא קשור עם כל האבטחה.
<יובל חלמיש: אם הילד חושש אז מדריך או מדריכה גולשים איתו באומגה.
<יובל חלמיש: ככה הם נראים.
<יובל חלמיש: פארק משחקים, פעילות עם כלבים, חץ וקשת, חדר מוזיקה, פעילות עם סוסים.
<יובל חלמיש: יש לנו פה כרכרות שילד עם כיסא גלגלים עולה על הכרכרה מאחורה ואם הוא עם יכולות קוגניטיביות הוא מנהג גם את הסוס, ואם לא, אז המדריך.
<יובל חלמיש: ואם הוא רוצה הוא יכול גם לעבור, יש לנו רמפה מיוחדת שמעבירה אותו על האוכף ואז הוא גם עובר על הסוס.
<יובל חלמיש: פינת חי.
<יובל חלמיש: בריכה ייחודית, תיכף נעבור שם, שאפשר להיכנס עם כיסא גלגלים לתוך המים, בשיפוע מתון, ואז הילד לא עובר את החוויה של מבוכה ליד אחרים שהוא עם כיסא גלגלים וצריך לפרוק אותו, אלא פורקים אותו בתוך המים.
<יובל חלמיש: זה ייחודי בארץ, אין אפילו בבית הלוחם.
<יובל חלמיש: הם באו לפה, מאוד התלהבו מהנושא.
<יובל חלמיש: אולם ספורט גדול, אולם תיאטרון, נראה את זה תיכף.
<יובל חלמיש: חדרי פעילות ויצירה.
<יובל חלמיש: וזאת המטרה, שילדים יחייכו, וזה לא משנה אם אני יהודי, אם אני ערבי, אם אני דתי, אם אני חילוני, שייכנסו לפה מחויכים, ייצאו מפה עוד יותר מחויכים וייהנו וישכחו לרגע שהם מוגבלים.
<יובל חלמיש: זו המטרה שלנו בעסק הזה.
<יובל חלמיש: מילה לגבי המגורים.
<יובל חלמיש: יש להם פה מגורים ברמה של מלון 4 כוכבים.
<יובל חלמיש: ארבעה בחדר, עם שירותים צמודים, עם כל הדברים, עם לובי.
<יובל חלמיש: יש לנו 64 מיטות למחזור נופש ועוד 32 למדריכים שמלווים אותם, כי היחס הוא אחד לשניים.
<יובל חלמיש: מרפאה, מאוד צבעונית וידידותית, בכל ההיבטים.
<יובל חלמיש: יש לנו ערכת החייאה, כל הטיפול, למרות שאנחנו מפה לפורייה כרבע שעה נסיעה, אבל פה המענה, אם צריך לתת מיידית לדברים.
<יובל חלמיש: זהו.
<יובל חלמיש: לפני שיוצאים, אם יש שאלה.
<יובל חלמיש: יש שאלות?
<יובל חלמיש: שש"ל, שנת שירות ושירות לאומי.
<יובל חלמיש: לכן זה נקרא אצלנו שש"ל.
דוד אמסלם: יש לי שאלה, ברשותך, מה התקציב השנתי שלכם ומה המקורות?
<יובל חלמיש: מה אתה חושב?
דוד אמסלם: קשה לי להעריך.
<יובל חלמיש: התקציב שלנו, השנה הגדלנו אותו, 9.7 מיליון שקלים ועם זה אנחנו עושים 1,800 ילדים מאושרים.
<יובל חלמיש: זה כולל הכול, בלי פיתוח.
<יובל חלמיש: המקורות, למעלה מ-80% זה תרומות מתוך מדינת ישראל, לא מהמדינה - - -
דוד אמסלם: לא חשבתי.
<יובל חלמיש: מהפרט דרך ארגונים וגופים.
<יובל חלמיש: קצת פחות מ-20% אנחנו מקבלים גם מהרשת העולמית ויש לנו אגודת ידידים בארצות הברית שעוזרת לנו לגייס את הדברים.
<יובל חלמיש: מבחינת גורמי המדינה, משרד החינוך, אנחנו קבלן ביצוע שלו, אז אני עובד על פי חוזה.
<יובל חלמיש: הוא לא תורם לי, אלא אני קבלן ביצוע, אני עובד על הסכם שכל שנה מחודש והם מממנים את החינוך המיוחד.
<יובל חלמיש: לא מלא, 60% מהעסק.
<יובל חלמיש: משרד הבריאות, התמיכות שלהם, כל שנה אנחנו מחכים לדעת מה נקבל, אם נקבל.
<יובל חלמיש: אני יכול להגיד לך שב-2016, ב-29 בדצמבר, קיבלתי את התמיכה של 2016, חצי, והחצי השני הגיע היום בבוקר, של 2016.
דוד אמסלם: בכמה זה מסתכם?
<יובל חלמיש: יחד כ-260,000 שקל.
<יובל חלמיש: ומשרד הרווחה אומרים שאנחנו עושים עבודה חשובה, שנמשיך.
<יובל חלמיש: אני לא צוחק, זה עצוב, אבל זה מה שזה.
<מוטי דותן: הוא מחזר אחרי השר חיים כץ מהיום שהוא נהיה שר שיבוא לפה.
<יובל חלמיש: למעלה משנה, אנחנו לא מצליחים להביא אותו.
<יובל חלמיש: אני בכוונה אומר את הדבר הזה, קצת בציניות, כי אנשים חושבים שאני צוחק, אנשים לא מאמינים לי שמשרד הרווחה לא משתתף פה.
<יובל חלמיש: התשובות שאני מקבל, 'אתה צודק, מה שאתה עושה, הילדים האלה מקבלים תקציבים מהרווחה, תלך אתה לרשויות', זאת אומרת אני אבוא למוטי ואגיד 'אתה מקבל תקציב, תעביר לי את הכסף שלך אליי', ואני מחר מתייצב ומתחיל לעשות את זה.
<יובל חלמיש: אני אתעסק עם זה כל היום בשביל לעשות את הפקקטה, בשביל מיליון ומשהו שקל.
<יובל חלמיש: זה עצוב בהיבט הזה.
<יובל חלמיש: באמת, 9.7 מה זה?
<יובל חלמיש: זה פינאטס.
<יובל חלמיש: כשהייתי בצבא זה היה קופה קטנה אצלי בחיל המודיעין.
<יובל חלמיש: תשמע, בסוף המטרה שלנו שהילדים האלה יחייכו ולא יהיה מצב שאני פתאום אומר לילדים שהם לא יכולים להגיע.
<יובל חלמיש: ויש פה צוות עובדים מדהים, זה אנשים עם המון נתינה, עם המון נשמה, שלא באים לפה בגלל שכר, לא מרוויחים פה שכר גבוה.
<יובל חלמיש: מי שאין לו את הלב ואת הנתינה, הוא לא יהיה פה בהיבט הזה.
<יובל חלמיש: והמתנדבים, זה פשוט מדהים לראות את האנשים האלה שבאים, שתוך כדי זה הוא כבר מתכנן מתי בפעם הבאה הוא רוצה להגיע.
<מוטי דותן: רוב הפעילות של הכפר היא באמצעות המתנדבים.
דוד אמסלם: המתנדבים גם ישנים כאן?
<יובל חלמיש: כן, מי שבא להיות מדריך חברתי - - -
דוד אמסלם: לא, לא השינשינים.
<יובל חלמיש: השינשינים האלה הם הגרעין הקבוע, כל שבוע מצטרף לכל מחזור, בהתאם למחזור, סדר גודל של בין 20 ל-30 מתנדבים נוספים.
דוד אמסלם: המתנדבים, זה ליום?
דוד אמסלם: לשבוע?
<יובל חלמיש: זה תלוי, אם אתה בא להיות מדריך חברתי אתה חייב להיות את כל מחזור הנופש, בין שלושה לחמישה ימים.
<יובל חלמיש: כל שבוע יש יום ראשון, זה נקרא יום אוריינטציה, אתה צריך לתפור את החליפה הרלוונטית לאותו מחזור, כי כל מחזור זה מחלה אחרת, זה בעיות סוציאליות אחרות, זה להתאים את הפעילות.
<יובל חלמיש: גם אם זה בית ספר של חינוך מיוחד, אז בית ספר בקרית שמונה לא דומה לבית ספר בעפולה, וההוא מהפסיכיאטריה לא דומה לזה.
<יובל חלמיש: אז הם מקבלים הסבר על המחלה ועל הבעיות, עם כל הרגישות, שמירה על צנעת הפרט.
<צילה אדלשטיין: הם יושבים עם הצוותים של בתי הספר, כדי להכין.
<יובל חלמיש: לפני זה יש תיאום ציפיות, יש מפגשים בבית הספר, עם בית הספר, לתיאום ציפיות.
<יובל חלמיש: לא כל בית ספר מתאים לפה באוכלוסיות השונות.
<יובל חלמיש: למשל, אתה היית עכשיו בכדורי, החבר'ה שם מכדורי, החבר'ה האלה, הכפר לא מתאים להם.
<יובל חלמיש: הם באים לפה לעשות פעילות בבריכה, אבל הכפר מבחינת הפעילות, המרחבים פה לא מתאימים להם.
דוד אמסלם: ואיך מגיעים אליכם המתנדבים?
דוד אמסלם: מפה לאוזן כזה?
<מוטי דותן: בעיקר.
<יובל חלמיש: הרבה מאוד באופן פרטי, נכנסים דרך האתר, דרך ביקורים.
<יובל חלמיש: אני מפתח, כחלק ממקור הכנסה נוסף, אני קורא לזה המסלול העסקי, פעילות כשאין ילדים פה.
<יובל חלמיש: אנחנו עושים פה פעילות לצד הדברים האלה, כנסים, ימי עיון, אירועים כאלה ואחרים, כמו שעכשיו הולך להתבצע, היום בערב, כמקור הכנסה נוסף.
<יובל חלמיש: בראייתי, אני אומר לכל אחד, אלה שבאים וביקורים וכנסים, אנחנו פותחים את זה בהצגה שלי או של מישהו מהצוות, או יש לנו קאדר מתנדבים שמלווה פה קבוצות, יש לנו שני מתנדבים על כיסאות גלגלים שמלווים פה וחושפים.
<יובל חלמיש: אני אומר להם, אתם השגרירים שלנו מרגע זה לכל מה שקורה פה.
<מוטי דותן: ובסוף נותנים להם טפסים, מי שרוצה ל - - -
<עפיף עמר: ואיך הילדים מגיעים לפה?
<יובל חלמיש: יש לנו מתנדב, בחור בן 65 מכפר תבור.
<יובל חלמיש: העוגות האלה, הוא עשה אותן.
<יובל חלמיש: שלוש פעמים בשבוע הבחור מגיע, אופה עוגות ועוגיות לילדים.
<יובל חלמיש: וכשהוא לא עובד שם הוא עובד בחדר מצב פה, זה חמ"ל כזה, שעובד 24 שעות כשהמחזור נמצא, וכשהוא לא עושה את זה אז הוא מלווה קבוצות שמגיעות לפה.
<יובל חלמיש: נשאלתי איך הילדים מגיעים.
<יובל חלמיש: הילדים מגיעים לפה בשלוש צורות.
<יובל חלמיש: לכאורה תגיד לי 'מה, הם מקבלים בחינם, הם צריכים לעמוד פה בתור עד צומת גולני'.
<יובל חלמיש: לצערי אנחנו עוד לא שם, אני מאמין שחלק מכם לא שמע על המקום הזה עד שמוטי הביא אתכם, כי בתחום הזה אנחנו צריכים להשתפר, בתחום היחצ"נות והשיווק.
<יובל חלמיש: דרך הרופאים והאחיות, כל אחד מספר אצלו במרפאות.
<יובל חלמיש: כי זה לא פשוט, אני לא יכול לבוא אליך ולהגיד 'שמע, אני יודע שיש לך ילד חולה', אתה יכול לתבוע אותי, 'באיזה זכות נכנסת לפרטים שלי בכלל?', אז אתה צריך לעשות פה בזהירות.
<יובל חלמיש: צורה שנייה, אנחנו מוציאים כחמש-שש פעמים בשנה פעילות של השינשינים עם הצוות, יום פעילות בבית חולים, במרפאות חוץ, והם עושים הפעלות וכיף ומספרים גם על הכפר ורושמים ילדים ומשפחות לעניין אותם להגיע לכפר.
<יובל חלמיש: אפשרות שלישית זה דרך העמותות השונות.
<יובל חלמיש: על כל מחלה שיש לנו פה יש בין עמותה לעשר עמותות במדינת ישראל.
<יובל חלמיש: אני בעד הדבר הזה כמה שיותר.
<יובל חלמיש: לצערי הרב זה די קשה, כי העמותות רואות בנו איום.
<יובל חלמיש: כי אני בחינם והן גובות כסף.
<יובל חלמיש: אני אומר להם, 'אתם לא תגבו כסף מילד שמגיע לפה'.
<יובל חלמיש: נלך, נשים את הדגלים שלכם ואת הלוגו שלכם ונעשה את כל הפעילות משותפת בכיף, אין שום בעיה.
<יובל חלמיש: היתרון שלי על כל אחד מכם, שלי יש מגרש משחקים עם כל הפעילות, אתם מתחילים לחפש.
<יובל חלמיש: עכשיו, לבוא להילטון בתל אביב, לי ולך זה אולי נחמד, אבל לילד יותר נחמד להיות פה עם עוד 64 ילדים ולעשות את אותה חוויה.
<יובל חלמיש: חלק מהעמותות השבעות לא באות והם יילכו וישלמו הון תועפות, כי הם חיות מזה, הן מקבלות עמלות מכל מיני גופים.
<יובל חלמיש: זה לא יאומן, לפעמים אנשים אומרים לי, 'מה, אתה מדבר ברצינות?
<יובל חלמיש: ' אני אומר להם 'כן, זו המציאות'.
<מוטי דותן: יובל, אני רוצה להגיד גם בשם חבר הכנסת דודי אמסלם, אני כבר הייתי פה, לא יודע, מאות פעמים, אני כל פעם מתרגש מחדש, בעיקר מה'אולה' בכניסה.
<מוטי דותן: זה הורג אותי.
<מוטי דותן: אז אני באופן אישי מודה לך, גאה בך, אני יודע איזה הזדמנויות ויתרת עליהן בשביל להיות פה, אז אני גאה בך.
<מוטי דותן: ויש לך בדיוק שבע דקות להראות להם את אולם התיאטרון ואת הבריכה.
<יובל חלמיש: יאללה.
<יובל חלמיש: אם אתם רוצים לרשום משהו בספר האורחים, נשמח.
<יובל חלמיש: (בסיור במקום) יש גלריה למעלה, יש פה אקוסטיקה למעלה, הבמה פה היא גדולה מאוד ואנחנו עושים פה פעילות, מעבר לפעילות עם הילדים, גם לתושבי האזור.
<יובל חלמיש: יש לך פה נוף שאין בשום תיאטרון.
<יובל חלמיש: למעלה זה רכס שרונה, המאגר.
<יובל חלמיש: זה המתקן של הפארק האתגרי, אלה הנדנדות.
<יובל חלמיש: יש פה שני חדרי איפור.
<יובל חלמיש: בקאמרי אין כאלה דברים.
<יובל חלמיש: פה יש לנו מתקן חץ וקשת, הדבר הזה שם, האדום הזה זו נדנדה מיוחדת, שאתה עולה עם כיסא הגלגלים על הנדנדה ואז הילד מתנדנד, לא צריך לפרק אותו.
<יובל חלמיש: הסוסים למטה ופינת החי, בין הצמחייה שם.
<יובל חלמיש: הגדר של הכפר, הדרך הלבנה, זה ממשיך, שם אפשר לראות את הר תבור.
דוד אמסלם: זו הבריכה?
<יובל חלמיש: כן.
<יובל חלמיש: בואו ניכנס שנייה, נעשה את זה זריז.
<יובל חלמיש: מפה יורדים בשיפוע מתון ישר לתוך המים, עם כיסא גלגלים, ואז פורקים את הילד בתוך המים והוא לא חווה את החוויה בחוץ.
<יובל חלמיש: שם יש מרפסת תצפית.
<יובל חלמיש: זה אולם ספורט.
<יובל חלמיש: יש בו גם כדורסל, גם כדורעף, גם קטרגל.
<יובל חלמיש: הייחודיות פה שהוא ממוזג ומחומם, אתה יכול לעשות פה פעילויות נוספות כשחם בחוץ, כשקר בחוץ, זה תחליף של הפארק האתגרי.
<יובל חלמיש: נשות עזה, כשהן באות לפה הן עושות פה פילאטיס, כי הן רגילות מג'בליה, יש פילאטיס, שלא ישכחו, אז הן עושות פה פעילות.
<יובל חלמיש: אנחנו עושים פה פעילות לילדים מעבר לפעילות הספורט.
<יובל חלמיש: זה חדר כושר ומועדון של השינשינים.
<יובל חלמיש: זו הפינה שלהם, הם חיים פה, מגיע להם את הפינה שלהם.
<יובל חלמיש: זה לא לחניכים, זה רק למתנדבים ולשינשינים.
<יובל חלמיש: (בסיור בפנימיית כפר זיתים)
<יהודה הרצליך: יש פה נגרייה, חשמל, התפיסה של המקום שהכול אנחנו עושים במסגרת הפנימית.
<יהודה הרצליך: מעין קיבוץ.
<יהודה הרצליך: זו מדפסת תלת ממד.
<יהודה הרצליך: אנחנו משתדלים להדביק את קצב הקדמה, תיכף תראה CNC, החשמל, בית חכם.
דוד אמסלם: אתם מרוצים פה, חבר'ה?
דוד אמסלם: טוב לכם?
<מוטי דותן: אף אחד לא מאלץ אותם לבוא לפה.
דוד אמסלם: שיהיה לכם בהצלחה.
דוד אמסלם: (בישיבה בפנימיית כפר זיתים)
<מוטי דותן: ברוכים הבאים.
<מוטי דותן: דיוויד, אני שמח מאוד לראות אותך פה.
<דיוויד הגר: תודה, אדוני.
<מוטי דותן: חבר הכנסת, אני רוצה שתדע שהאיש היקר הזה, מהיום הראשון שהמיזם הזה קם הוא התחבר למקום והוא תומך ככל יכולתו.
<מוטי דותן: אני חושב שהוא יכול יותר, אבל הוא עושה כמיטב יכולתו.
<דיוויד הגר: גם האחרים חושבים ככה.
<מוטי דותן: זו הזדמנות באמת להגיד לך תודה על מה שאתה עושה ועל מה שעוד תעשה בעתיד.
<מוטי דותן: אני יכול להגיד, היום החלטתי לא לדבר פה הרבה, אנחנו מסיימים סיור בכמה מקומות, המקום הזה בעיניי משנה את המציאות של החברה הישראלית.
<מוטי דותן: בעובדה שהוא לוקח את אותו נוער ודקה לפני שהנוער הזה יושב בבית סוהר או לא יודע איפה, מלמד אותו מקצוע, ורחמנא ליצלן גם מגייס אותו לצבא, בזה דפקתי אותך, אז אני חשבתי שזה מקום נכון באמת שוועדת הפנים, בראשות חבר הכנסת, תבוא ותראה.
<מוטי דותן: בשבילי זו הזדמנות להגיד לך שוב תודה, אני יודע מה שאתם עושים למקום הזה, אז באמת תודה לכם ושתמשיכו ככה.
<דוד בלוך: קודם כל אתה כנראה צריך עדכון קטן.
<דוד בלוך: דיוויד הגר הוא מהאנשים שדוחפים, מקימים במשך שנים את עמותת 'נצח יהודה'.
<דוד בלוך: זה חלק מהעניין.
<דיוויד הגר: היום יש לנו 2,000 חיילים, בדיוק סיפרתי.
<מוטי דותן: ברוך ה'.
<מוטי דותן: אז עופר וינטר איתך בקשר.
<דיוויד הגר: כן.
<מוטי דותן: עופר וינטר זה פעיל בחירות שלי מספר אחת, כל בחירות הוא לוקח חופש מהצבא.
<דיוויד הגר: מותר לו?
<מוטי דותן: הוא אזרח, מה?
<מוטי דותן: למה עופר עושה משהו שאסור לו, מותר לו? ממתי?
<דיוויד הגר: אז כמה חברי כנסת יש כאן?
<מוטי דותן: הכי טוב נמצא פה.
<מוטי דותן: היו עוד שניים שפרשו בדרך, אבל הטוב נמצא פה.
<מוטי דותן: הוא מייצג את כולם.
<דיוויד הגר: כל הכבוד.
<דוד בלוך: לפני שאני אדבר, אולי נעשה סבב היכרות קצר, כי אתם מכירים, אבל לא בטוח שכולם מכירים.
<דוד בלוך: אני אציג את עצמי, אני דוד בלוך, אני מנהל הישיבה.
<מוטי דותן: דיוויד, תשמע, אתה יודע איך הכרתי את יהודה?
<מוטי דותן: אבא שלו חבר טוב שלי.
<מוטי דותן: אני הייתי פעם רועה צאן ולאבא שלו היה - - - אצל אבא של יהודה אף ילד לא למד, הוא היה יוצא למרעה.
<מוטי דותן: דרך אגב, זה רועה הצאן היחיד בעולם שיוצא למרעה כבשים עם סוס.
<מוטי דותן: הייתי אומר לו 'אברהם, מי הולך עם סוס?
<מוטי דותן: עם חמור', הוא היה אומר, 'רק סוס'.
<מוטי דותן: הוא היה מתחיל משפט בתורה והם היו צריכים לחזור אחריו.
<מוטי דותן: ככה יהודה למד, ברוך ה', יצא משהו.
<מוטי דותן: (המשך סבב היכרות).
<דוד בלוך: ברוכים הבאים לכולם, זה בשבילנו יום מרגש ומיוחד.
<דוד בלוך: ראיתם כבר את התלמידים, כמה שהם נרגשים.
<דוד בלוך: אני אנסה בזריזות לעשות סקירה על תעודת הזהות שלנו, מי אנחנו, מה אנחנו וקצת נתונים.
<דוד בלוך: הישיבה פה הוקמה בתור איזה משהו פרוביזורי, משפחתון כזה, בגלל שלא היה מענה לנוער המאתגר והמאותגר בחברה החרדית כבר לפני 20 שנה.
<דוד בלוך: לפני בערך 15 שנים הרב פרנק, עם עוד כמה אנשי ציבור, חיפשו איזה שהוא מענה, הקימו פה איזה שהוא משפחתון, ללא שום תמיכה, הכוונה, מאיזה שהוא גורם רשמי, כן בהכוונה תחת השולחן של גדולי הדור החרדיים, שהבינו שחייבים להתחיל לטפל בתופעה הזו, זה לא איזה משהו שולי רק אצל משפחה אחת או שתיים, זו תופעה שמתרחבת, קיבלו את ברכת הדרך והקימו, רק לא ידעו בדיוק איך ומה ולמה וכמה ודבר ראשון פשוט לקחו אותם מהערים ששם הם היו מפגע חברתי הולך וגובר.
<דוד בלוך: חיפשו איפה להיות ומצאו, אחרי טלטלות כאלה ואחרות, הגיעו לפה לכפר זיתים, פשוט כי ליהודה היו כמה צימרים שהגיעו באותה תקופה בשנה, הם היו פנויים, הם נכנסו ופה מתחילה הרומנטיקה.
<דוד בלוך: יהודה נכנס בעצם לטפל בכל העניינים של הישיבה והעסק התחיל לקבל פנים יותר רשמים ומסודרים.
<דוד בלוך: די מהר הייתה הבנה שרק להעביר להם פה את הזמן וללטף עזים ולקצור ירק זה יותר טוב מזה שהם יהיו ברחוב, אבל זה לא מביא אותם לאיזה שהוא מקום אמיתי ואז התחילה להיכנס איזה שהיא פעילות של חוגים עם אוריינטציה של הכשרה מקצועית או משהו מאוד לא מקצועי ובטח שלא רשמי.
<דוד בלוך: שוב, הייתה הבנה, אחרי שגם זה התחיל להתמסד, שוב, זה לא מספיק, זה נותן לי קצת כלים, אבל בעולם האמיתי, אם אתה לא עם תעודה ועם השכלה מסודרת באמת לעשות עם זה משהו זה יהיה קשה.
<דוד בלוך: ולפני שבע שנים, טיפה יותר, הייתה החלטה ללכת למצ'ינג, לשיתוף פעולה עם משרד, אז זה היה משרד התמ"ת, היום משרד העבודה, היה משרד הכלכלה בדרך, מתוך הבנה שהמשרד הזה הוא המשרד שהכי מתאים לעבודה עם נוער חרדי מהסוג שאנחנו מתמודדים איתו, מכמה סיבות, העיקרית שבהן זה שהנוער החרדי שמגיע לתחום הזה זה נוער שלא פשוט לו לשבת ללמוד סדר יום עיוני.
<דוד בלוך: ללכת להכניס אותו למסלול בגרותי, גם אם מנסים להגיד את זה במילים יפות של מח"ט או כאלה, זה לא מתאים להם.
<דוד בלוך: אם הם היו יכולים לשבת ללמוד לימודים עיוניים הם היו נשארים בישיבה.
<דוד בלוך: הם באים אלינו כי הם צריכים סדר יום שכולל הרבה הרבה פעילות מעשית, ואתם תעשו פה עוד מעט סיור ואתם תראו שיש פה הרבה פעילות מעשית, גם במסגרת הלימודית, אבל גם מסביב.
<דוד בלוך: חוץ מזה שבמשרד החינוך מקבלים בסוף תעודת בגרות לא משמעותית, ממשרד העבודה הם מקבלים תעודות שהן רישיון.