GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ערן הראל: אבל מה שאנחנו עושים זה במעגל השני, כל מי שמפנה, לשם אנחנו מכניסים יחידות או לפחות מתכננים להכניס יחידות אחרות.
<ערן הראל: בין זה לבין הביצוע בפועל קיים פער.
<ערן הראל: כי אנחנו עושים את כל מה שאנחנו יכולים כדי לגרום לזה לקרות.
<ערן הראל: אבל אם בסופו של דבר היחידה תחליט שהיא לא עוברת.
<ערן הראל: אנחנו עושים את הפרוגראמה עבורם, מזמנים אותם לדיונים - - -
דוד אמסלם: אבל בסוף בעצם אתה אומר תשמע דודי, אני מאחד להם את הפלטפורמות, אבל אם הם לא משתמשים, יש לי בעיה גם מה לעשות איתן.
<ערן הראל: ואז אני אבזבז כספי ציבור.
דוד אמסלם: עכשיו אני שואל שאלה ברמה הפרקטית.
דוד אמסלם: נניח אתה באמת הכנת מבנה ונניח מישהו לא עובר.
דוד אמסלם: נניח עכשיו באת לאיזה מנכ"ל משרד ואמרת לו יש לך יחידה בתל אביב, הכנו לה מקום בירושלים.
דוד אמסלם: מה זה הכנו, שכרנו או בנינו, עומד.
<ערן הראל: ברמה גבוהה.
דוד אמסלם: הבן אדם אומר לך עזוב אותי.
<ערן הראל: בפרקטיקה אני מחייב אותו קודם כל בכפל, כי הוא תופס שני דיורים.
דוד אמסלם: מחייב אותו תקציבית?
<ערן הראל: ברור.
<ערן הראל: הדבר השני, כל פעם שהוא מגיע אלי עם איזה שהוא נושא שקשור בעקיפין לתחומי האחריות - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת אתה מחכה שהוא יבוא ויבקש ממך טובה.
<ערן הראל: זה הכלי היחיד שיש לי.
דוד אמסלם: אין לכם כלי אחר, פנימי?
<ערן הראל: לי כדיור ממשלתי לא.
דוד אמסלם: אתה לא הצפת את זה למעלה, לשר?
דוד אמסלם: להגיד לו תשמע - - -
<ערן הראל: הוא נתן סקירה - - -
דוד אמסלם: לשר האוצר.
דוד אמסלם: הרי אתם יושבים במשרד האוצר, לא?
<ערן הראל: גם לשר האוצר עלו הנושאים של הדיורים שלמעשה לא מאוכלסים.
דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם מה שאתה אומר לי ערן, אתה אומר לי תשמע, דודי, אני משתדל לעשות את מה שיש לי אבל בסוף גם אני מוגבל.
דוד אמסלם: מי שלא רוצה להשתמש, לא משתמש ואני תקוע עם זה ועובר הלאה.
<ערן הראל: לצערי הרב.
ניר ברקת: הוא רק סוכן טוב.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את עמדת ההסתדרות בנושא הזה של מעבר עובדים.
דוד אמסלם: תראה, אני אגיד לך איך אני רואה את זה.
דוד אמסלם: אני באמת איש של עובדים.
דוד אמסלם: אני בא מהעולם של העובדים, אבל בסוף יש החלטות שצריך לממש אותן וצריך לדאוג לזה רק שהעובדים לא יפגעו בשכר או בזה כתוצאה מזה.
דוד אמסלם: זה לא שזה וטו ואומרים תשמע אדוני, אני לא רוצה לצאת בגלל שיש לי חנות בייגלה למטה ובירושלים אין לנו.
<דורון קרני: אז אדוני יושב הראש, הקדמת את המאוחר.
<דורון קרני: אנחנו בעד חיזוק ירושלים.
<דורון קרני: אנחנו בעד החוק הזה.
<דורון קרני: אנחנו כן חושבים שירושלים היא בירת ישראל.
<דורון קרני: אנחנו אזרחי המדינה הזאת.
<דורון קרני: אין לנו בכלל בעיה עם זה.
<דורון קרני: אנחנו מקיימים את כל החלטות הממשלה.
<דורון קרני: אנחנו מקיימים גם את החלטות הכנסת.
<דורון קרני: העניין הוא, כמו שנאמר פה לפני, שהסיפור הוא מאד מאד מורכב ומדובר באנשים.
<דורון קרני: היחידות נמצאות בתל אביב לא שנה ולא שנתיים.
<דורון קרני: צודק ראש העיר לגבי הרשות לחדשנות, אבל מאחר שהייתי פה בכל הדיונים, אז השר אלקין צודק זו הייתה ההחלטה, אבל נעזוב רגע את הרשות לחדשנות, שהיא צריכה לעבור, דרך אגב, עד 2020 כמדומני לירושלים.
<ערן הראל: ב-16 באוגוסט 2018.
<דורון קרני: אתה רואה, ערן תמיד טוב במספרים.
<עופר צבי ברקוביץ': ועדיין אין להם נכס בירושלים גם לתאריך הזה, שהם לא יגיעו אליו.
<דורון קרני: בסדר, אבל זה סיפור-.
<דורון קרני: רגע, עופר, שנייה.
<דורון קרני: אני אומר שזה מאד מורכב.
<דורון קרני: עד היום אני אומר, אדוני יושב הראש, העובדים במעברים די נכוו.
<דורון קרני: ציין פה השר אלקין את נתיב, שהוא היה מעורב.
<דורון קרני: אני לא רוצה כרגע להיכנס לפרטים מי, מה, מו, כי זה לא משנה.
<דורון קרני: המעבר היה לפני כמדומני ארבע שנים, שכמעט ולא רואים אור יום.
<דורון קרני: באמת, אני לא ציני.
<דורון קרני: יש שם עובדים שעברו למשל מהתקופה שנתיב היו במוסד.
<דורון קרני: יום העבודה שלהם שונה, הוא יותר ארוך ועד היום המדינה מתעקשת, גם הנציבות, לכל הפתרונות שלנו, איך אנחנו מקטינים להם את יום העבודה.
<דורון קרני: הפתרון הקל הוא כמובן להוריד להם שכר - - -
דוד אמסלם: לא, לא, דורון, אני לא רוצה להיכנס לשם.
דוד אמסלם: עצור שנייה.
<דורון קרני: לא, אני רק אומר כדוגמא.
<דורון קרני: אני אסיים.
דוד אמסלם: תשמע, יש הרבה קשיים.
דוד אמסלם: יכול להיות שהוא לא מקבל חלב, יכול להיות ש - - -
<דורון קרני: אבל יש לנו פתרונות.
דוד אמסלם: אני רציתי להבין את העמדה העקרונית שלכם.
<דורון קרני: אז העמדה העקרונית שלנו היא – אנחנו לא מתנגדים, אנחנו מבינים - - -
דוד אמסלם: אתם לא מתנגדים או תומכים?
<דורון קרני: תומכים, ברור, אנחנו אזרחי המדינה.
<דורון קרני: אנחנו תומכים בחיזוק ירושלים אבל זה מורכב וצריך למצוא את הפתרונות משום שעד שהפתרונות תחבורה יהיו, זה ייקח הרבה שנים.
<דורון קרני: עד שהרכבת תגיע.
<עופר צבי ברקוביץ': יש רכבת בעוד שנה.
<דורון קרני: בסדר, שהיא תהיה.
<דורון קרני: אדוני, נפתח כביש מספר 21 ואני מדבר על עצמי, היום, להגיע לפה.
<דורון קרני: אני תושב רמת גן.
<דורון קרני: אני נוסע עם ווייז, כי אני לא יודע באיזה כביש.
<דורון קרני: הוא עדיין מכוון אותי לכביש 443, שהוא יותר מהיר מאשר כביש מספר 1.
<דורון קרני: זאת אומרת שהפתרונות התחבורתיים עדיין לא קיימים.
<דורון קרני: אנחנו מנסים אפילו לסייע, משום שיש מצוקות חנייה מאד מאד גדולות והדברים האלה ידועים וישבנו גם אצל הממונה, עם גבי שוחט.
<דורון קרני: אנחנו מכירים בזה.
<דורון קרני: צריך למצוא פתרונות של שאטלים, של מגרשי חנייה מחוץ לעיר.
<דורון קרני: רק שנייה, אני רוצה לומר עוד דבר ובזה אני אסיים.
<קריאה: עוד מעט תהיה לך רכבת 28 דקות.
<עופר צבי ברקוביץ': עוד שנה.
<דורון קרני: בזה, זה בתיאוריה.
דוד אמסלם: דורון - - -
<דורון קרני: אני רק אסיים בזה.
<דורון קרני: יש לנו הסכם קיבוצי משנת 1981.
<דורון קרני: בהסכם הקיבוצי נקבע למשל שהמדינה תעמיד הלוואות לעובדי המדינה לצורך מעבר לירושלים.
<דורון קרני: הסעיף הזה לא מיושם לא בגלל הממשלה.
<דורון קרני: הוא לא מיושם בגלל העובדים, כי העובדים בפועל לא עוברים לגור בירושלים.
<דורון קרני: אנחנו היינו מאד היינו רוצים שהם יעברו לגור בירושלים.
דוד אמסלם: טוב, תודה, דורון.
<דורון קרני: רק תיקח את זה בחשבון.
<דורון קרני: וזה צריך להיות גם חלק מהפתרון.
דוד אמסלם: ברור, ברור, אני הבנתי.
זאב בנימין בגין: יש לי שאלה אדוני.
דוד אמסלם: להסתדרות?
זאב בנימין בגין: להסתדרות.
זאב בנימין בגין: האם מעבר לירושלים מתל אביב או מכפר סבא, הוא אירוע שהוא שווה ערך לפיטורים?
זאב בנימין בגין: מבחינת הזכויות.
זאב בנימין בגין: מבחינת ההליך.
<דורון קרני: הזכויות – אין בעיה.
<דורון קרני: המדינה מעמידה תכנית פרישה וזה בסדר.
<דורון קרני: אבל כשאנחנו מדברים אנחנו רוצים שאנשים ימשיכו לעבוד.
<דורון קרני: אף אחד לא רוצה - - -
דוד אמסלם: כן, כן, אבל אני אענה לזה.
דוד אמסלם: תראה, במדינת ישראל יש עוד מערכות שיש שם מוביליות של עובדים בצורה בלתי רגילה.
דוד אמסלם: ראה צה"ל וכו', אבל זה חלק מה-DNA של הארגון.
דוד אמסלם: אני מסכים איתך, צריך בוודאי לסייע לעובדים ולתת להם - - -
<דורון קרני: רוצה שאני אספר לך דוגמא אחרונה?
<דורון קרני: לא, זה מאד חשוב, כי זה חלק מהעניין.
<דורון קרני: חלק מהחבילה שאנחנו מדברים עליה, זה ניוד.
<דורון קרני: בדיוק מה שחבר הכנסת בגין מדבר.
<דורון קרני: האפשרות לתת לאותו עובד שלא רוצה לעבור לירושלים, להישאר בגוש דן.
<דורון קרני: עשינו הסכם.
<דורון קרני: קח יחידה אחת, באמת, סיפור קצר.
<דורון קרני: יחידה קטנה מאד.
<דורון קרני: ארבעה אנשים.
<דורון קרני: יחידת המפקח על הבחירות במשרד הפנים.
<דורון קרני: ישבה בכפר סבא, עברה לירושלים.
<דורון קרני: מתוך ארבעה שניים עברו.
<דורון קרני: אחד שובץ בתהליך, הרביעית היא בלאו הכי תושבת ירושלים.
<דורון קרני: שניים עברו.
<דורון קרני: יש להם תקופת הסתגלות של שנתיים להחליט האם הם רוצים להמשיך לנסוע לירושלים או שיבוץ.
<דורון קרני: יש לי עובדת אחת שביקשה - - -
דוד אמסלם: דורון, דורון, ברור לי.
<דורון קרני: עד היום הנציבות לא מצליחה לשבץ אותה, כך שזה לא בדיוק הסיפור.
דוד אמסלם: דורון, דורון, אני רוצה להתקדם.
<דורון קרני: כולם צריכים פה להתגייס.
<דורון קרני: כולם.
<דורון קרני: זה לא רק מטראז'.
דוד אמסלם: דורון, דורון, אני עוצר אותך.
דוד אמסלם: אני אומר בגדול זה הכיוונים.
דוד אמסלם: בוודאי שיש עובדים וצריך לדאוג להם, אבל בוודאי ובוודאי המשימה יותר חשובה מזה.
דוד אמסלם: זה גם לא סותר, אבל אמרתי, כשצה"ל ירד לנגב, אז הוא הוריד וירדו שם כמה אלפים והכל הסתדר.
דוד אמסלם: הכבישים, הכל.
דוד אמסלם: הם נוסעים, הכל בסדר ולא כולם גרים שם.
דוד אמסלם: ברשותך, אני רוצה לעבור לנושא אחר.
מיקי לוי: גם המטה הארצי עבר מיפו.
דוד אמסלם: אני רוצה לעבור לתאגיד השידור.
דוד אמסלם: ישנה החלטה, בעצם יש חוק.
דוד אמסלם: מי זה פה מתאגיד השידור?
דוד אמסלם: בואו תספרו לנו.
דוד אמסלם: אתם זוכרים את החוק או שאני אקריא לכם?
דוד אמסלם: אתם יודעים מה, אני אקריא לכם.
דוד אמסלם: עד ה-31 בדצמבר אתם צריכים לאכלס את שלוש הקומות מתוך החמש ועד ה-1 ביוני 2018 את כל השאר.
דוד אמסלם: בואו תנו לנו דו"ח מצב לגבי הטקט הראשון, איפה זה עומד?
<אברהם רט: דו"ח המצב הוא כזה.
<אברהם רט: שמי אבי רט, אני חבר מועצה בתאגיד.
<אברהם רט: ראשית כמובן בשם המועצה, כל המגמה, הכיוון, הולך לכיוון הזה של ירושלים.
<אברהם רט: הבניין בתהליכי בנייה, בתהליכי אכלוס ובתהליכי הכנסת כל האלמנטים הטכנולוגיים לבניין כאן בירושלים, מתוך כוונה שבדצמבר השנה 50% מעובדי התאגיד והבניין יהיה מאוכלס מלא.
<אברהם רט: התכנית של הבניין כבר גמורה ואפשר להראות אותה על מצגת אם תהיה אפשרות טכנית.
דוד אמסלם: אני רק צריך לקבל ממך דו"ח מצב אם אתם על הנתיב.
<אברהם רט: דו"ח המצב הוא שהנתיב הוא נתיב מהיר לירושלים.
<עופר צבי ברקוביץ': דודי, אפשר להתייחס לדברים האלה?
דוד אמסלם: אני עוד מעט אתן לך עופר, תן לו לסיים.
<עופר צבי ברקוביץ': אני אשמח להתייחס.
<אברהם רט: אמרתי שהכיוון הוא כזה שבעזרת השם הבניין בתהליכי עבודה.
<אברהם רט: העניינים הטכניים של החיווטים והאנטנות וכל הדברים שמצריכים טכנולוגיות מתקדמות, טיפה יוצרים את הצורך בהתאמת הבניין לשידורים.
<אברהם רט: זה גם רדיו, גם טלוויזיה וגם דיגיטאלי.
<אברהם רט: הבניין כבר משדר.
<אברהם רט: קול ישראל מירושלים זה קול ישראל מירושלים.
<אברהם רט: זו לא סיסמא.
<אברהם רט: החדשות משודרות מירושלים.
<אברהם רט: פס הקול הזה של קול ישראל מירושלים הוא מירושלים.
<אברהם רט: המועצה מקפידה, אדוני יושב הראש, מהישיבה הראשונה שלה, המילה הראשונה שנאמרה בישיבה הראשונה של המועצה הייתה ירושלים.
<אברהם רט: כמעט בכל ישיבה המועצה כרגולטור דורשת מההנהלה את הדיווח על הביצוע, על המעבר.
<אברהם רט: גם בהתעלם מכל מיני עיכובים כאלה ואחרים, בעזרת השם בדצמבר השנה, 50% מהשטח ומהעובדים יהיו בירושלים.
<אברהם רט: מדובר על כ-400 עובדים.
<אברהם רט: זאת הכוונה.
<אברהם רט: מתוך מגמה שעל פי החוק במאי שנה הבאה, יוני שנה הבאה, כל, או מרבית הפעילות, למעט יש באר שבע, חיפה וכדומה, מרבית הפעילות על פי דרישת החוק תתבצע כפי שצריך.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתם בעצם עומדים בתכנון כרגע, לדעתכם.
<אברהם רט: אנחנו כרגע בתכנון, בוודאי.
<אברהם רט: יש תמיד עניינים - - -
דוד אמסלם: לא, אני לא מדבר יום לפה או יום למשל ואם ארגז לא הגיע.
<אברהם רט: לא, לא.
<אברהם רט: הצורך בהתאמות הטכנולוגיות היום, בהתאמה אתה יודע – גובה, קומה ואולפנים ושידורים ואנטנות וכל הרגולציות שמסביב, לפעמים יוצרות עיכוב של חודש או חודשיים או שבועיים, בעניינים בעיקר טכניים של רישיונות וכדומה.
<אברהם רט: אבל הכיוון הוא ירושלים, המגמה היא ירושלים, הדרך לירושלים.
<אברהם רט: אני רוצה לומר בשם המועצה שהמועצה מאד מאד מקפידה על כך שבכל ישיבה כמעט ובכל שיח ובכל פרוטוקול, כל חברי ההנהלה וכל חברי התאגיד מחויבים לדווח לנו איפה אנחנו עומדים בלוח הזמנים ובתכנית העבודה, כשהכיוון הוא ירושלים.
<אברהם רט: לכן אני מקווה או מאמין ואני בטוח שבעזרת השם, שוב, יכול להיות חודש לפה או חודש לשם, הכיוון הוא ירושלים.
דוד אמסלם: אני שמח לשמוע את הדיווח.
<אברהם רט: בבקשה.
דוד אמסלם: בבקשה, עופר ברקוביץ.
<עופר צבי ברקוביץ': תודה רבה.
<עופר צבי ברקוביץ': כבוד יושב הראש, אני מודה לך על הדיון הזה.
<עופר צבי ברקוביץ': אני אתחיל בענייני התאגיד.
<עופר צבי ברקוביץ': אני חושב שהדברים שנאמרו פה ממש לא מייצגים את ההלכה למעשה.
<עופר צבי ברקוביץ': אני מדבר עם אנשים שעובדים תוך התאגיד, אני - - -
דוד אמסלם: הרי אנחנו מדברים על סוף השנה.
דוד אמסלם: אתה יודע איך אני עושה דיונים פה.
דוד אמסלם: אני יום אחרי יום, סוף השנה מביא אותו.
<עופר צבי ברקוביץ': לא, לא, אני לא צריך לחכות לסוף השנה.
דוד אמסלם: אז למה לך עכשיו?
<עופר צבי ברקוביץ': לא צריך להגיע לסוף השנה.
דוד אמסלם: לא, לא, אל תתייחס לזה.
דוד אמסלם: אני שמעתי אותו, בוא נתקדם.
<עופר צבי ברקוביץ': לא, אני רוצה להתייחס למידע שיש לי בידיים.
<עופר צבי ברקוביץ': יושב ראש - - -
<עופר צבי ברקוביץ': כבוד יושב הראש, יושב ראש התאגיד הודה שיהיה איחור של חצי שנה - - -
דוד אמסלם: רק שנייה, עופר.
דוד אמסלם: אני מבקש לא להתייחס.
דוד אמסלם: זה נרשם בפני.
דוד אמסלם: אנחנו נביא אותו לפה בעוד כמה חודשים.
דוד אמסלם: תתייחס לשאר הדברים.
דוד אמסלם: עזוב את תאגיד הציבור.
<עופר צבי ברקוביץ': טוב.
<עופר צבי ברקוביץ': אני אומר שיש לי מידע בידיים - - -
דוד אמסלם: בסדר, אבל אין לי מה - - -
<עופר צבי ברקוביץ': הדברים האלה לא מדויקים.
<עופר צבי ברקוביץ': בעל הבניין מדווח על זה שלא העבירו אליו - - - לשיפוץ - - - ממשלת ישראל - - -
דוד אמסלם: אבל עופר, אתה לא רוצה לכבד את מה שאני מבקש?
<עופר צבי ברקוביץ': לא, אני רוצה לכבד, אני רוצה לומר שהמידע שהוצג פה הוא ממש לא נכון.
דוד אמסלם: אבל אני נותן לך את זכות הדיבור לאן שאני רוצה שתדבר.
דוד אמסלם: יש לך מספיק לדבר על דברים אחרים.
דוד אמסלם: וגם אין לי מה לעשות עם המידע שלך, אז לכן בוא נתקדם.
<עופר צבי ברקוביץ': אוקיי.
<עופר צבי ברקוביץ': אז אני רוצה לומר קודם כל שאני כן מודה לך מאד על הדיון ואני יודע שאתה רתום לנושא וזה חשוב.
<עופר צבי ברקוביץ': ההתנהלות של ממשלת ישראל במשך שנים, אמר פה השר אלקין שיש שרים שהופתעו בישיבת הממשלה.
<עופר צבי ברקוביץ': אנחנו מנהלים תכתובות מעיריית ירושלים שנים, עם כל שרי הממשלה, עם כל מנכ"לי המשרדים, עם כל היועצים המשפטיים, עם כל החשבים.
<עופר צבי ברקוביץ': עברנו את כולם, מ-א' עד תו, מתו עד א' ושוב פעם, כדי לוודא.
<עופר צבי ברקוביץ': הדברים האלה מעידים על מסר אחד ברור – ירושלים היא לא בירת ישראל.
<עופר צבי ברקוביץ': אין דרך אחרת.
<עופר צבי ברקוביץ': אני לא שמעתי שבוושינגטון זלגו לניו-יורק.
<עופר צבי ברקוביץ': אני לא שמעתי שבפריז זלגו לעיר בדרום.
<עופר צבי ברקוביץ': לא שמעתי.
<עופר צבי ברקוביץ': לא שמעתי שום דבר כזה.
<עופר צבי ברקוביץ': אבל בישראל, מרחק של 60 קילומטרים, זה מה שהממשלה הלאומית שלנו, נותנת שיקרה.
<עופר צבי ברקוביץ': ואין דרך להיתמם ואין דרך לכסות על המציאות הקשה הזאת.
<עופר צבי ברקוביץ': את המשמעויות הכלכליות היטבתם להציג פה - ראש העיר, השר לענייני ירושלים - משמעויות דרמטיות.
<עופר צבי ברקוביץ': 100 מיליון שקלים ארנונה, מאות מיליונים לכלכלה המקומית.
<עופר צבי ברקוביץ': 10,000 מקומות עבודה בירושלים.
<עופר צבי ברקוביץ': אם לא יהיו כאן נציגים ממשרדי הממשלה, ואני מדבר איתך על שר הכלכלה, שיש לו 18 יחידות מחוץ לירושלים, השר לביטחון פנים עם 22 יחידות.
דוד אמסלם: יש לנו את הרשימה.
<עופר צבי ברקוביץ': 22 יחידות.
<עופר צבי ברקוביץ': שר האוצר עם 18 יחידות.
<עופר צבי ברקוביץ': עד שהם לא יישבו כאן, עד שהחלטת הממשלה לא תהיה עם שיניים, ופה אני קורא לך, כמו שאני קורא לשר האוצר בעניין התאגיד, לקנוס - - -
דוד אמסלם: תודה, תודה, עופר.
דוד אמסלם: קח 20 שניות.
<עופר צבי ברקוביץ': אז אני מסיים.
<עופר צבי ברקוביץ': לקנוס את היחידות שלא נמצאות פה לעבור למעשים, לעבור לדברים קיצוניים שיניעו את המערכת קדימה, אחרת אנחנו ניפגש פה כל חצי שנה.
דוד אמסלם: בני, אתה רוצה לומר כמה מילים?
זאב בנימין בגין: לא, שמענו.
זאב בנימין בגין: רק להביע את צערי על התמונה המצטיירת.
דוד אמסלם: אמירה חזקה, בוודאי.
זאב בנימין בגין: אבל יש ביטוי של הרצל, שרוגז הוא לא תכנית ואני חושב שגם צער הוא לא תכנית וצריך למצוא דרכים כנראה עוד יותר יעילות, כדי לקדם את הנושא רב החשיבות הזה.
זאב בנימין בגין: יכול להיות שיש עוד חסמים שאנחנו לא יודעים עליהם, אבל אין לי המצאות אחרות.
דוד אמסלם: מיקי לוי.
מיקי לוי: אני כוח עזר, בגלל שאכפת לי ירושלים.
זאב בנימין בגין: או אולי כן, דודי.
זאב בנימין בגין: כל עוד לא מעבירים יחידות לירושלים, למנוע את זליגתן של יחידות מירושלים.
<עופר צבי ברקוביץ': איך התאגיד הוקם מחוץ לירושלים ועכשיו אנחנו מנהלים שיחות איך להחזירו אותו?
דוד אמסלם: עופר, עופר.
דוד אמסלם: אני כבר נתתי לך את זכות הדיבור.
זאב בנימין בגין: יכולות להיות עוד יחידות שהן מועמדות לזליגה.
דוד אמסלם: מה שאמר בני בגין, זה לך ערן.
דוד אמסלם: מה שנקרא יש סור מרע ויש עשה טוב.
דוד אמסלם: אז בוודאי, עוד לפני שאנחנו עושים עושים טוב, קודם כל בואו נעצור, בכלל אם יש זליגה, אני לא יודע, אבל אם יש זליגה זה דבר חמור, מעבר לסיפור של רשות השידור, שאנחנו דנו עליו באופן פרטני פה בכנסת.
דוד אמסלם: יש חוק כזה.
דוד אמסלם: שים את זה שנייה בצד.
דוד אמסלם: רבותי, ברשותכם, אני רוצה לסכם.
דוד אמסלם: קודם כל שמענו אותך אדוני ראש העיר, אני מודה לך על כל הסקירה ובוודאי זה חלק מהתפקיד שלך, המעורבות, אבל יש לך פה מעורבות רגשית חזקה בנושא הזה, אתה צודק.
דוד אמסלם: אני חושב שהסיפור הזה, כפי שאמרתי קודם, כפי שציין ראש העיר, בהרחבה, יש לו משמעויות אדירות לירושלים מעבר לקטע הלאומי, הציוני.
דוד אמסלם: העיר הזאת היא עיר שנמצאת בסוציו אקונומי נמוך, היא זקוקה להכנסות והיא זקוקה להכנסות עצמיות ואנחנו צריכים לעזור לעיר לעמוד על רגליה, בלי לבוא ולקבץ נדבות איפה שלא צריך.
דוד אמסלם: או בואו נגיד ככה, מה שהם צריכים לקבל הם יקבלו וזה ילך לדברים, זה יגדיל את ההכנסות העירוניות מהכנסות עצמיות.
דוד אמסלם: מדובר במרכז עסקים באמת די גדול, די נרחב, יושב בצומת הכי חשוב בעיר, בכניסה לעיר ובאמת הוא קלאסי דווקא לנו, למה שנקרא לעסק הציבורי, בגלל שהוא יושב על קריית הממשלה ובאמת אני יכול לנתח אותו ולהגיד אם זה לא היה, באמת הייתה בעיה.
דוד אמסלם: אבל היות וזה קיים, אז מעבר למספרים של המטראז'ים, הוא גם יושב נכון.
דוד אמסלם: אני גם חושב שבגלל שיש היום כמות גדולה, נקבל אותו גם במחירים טובים.
דוד אמסלם: אז לכן אני באמת חושב שכדאי שערן, אתה תשב עם עיריית ירושלים.
דוד אמסלם: הדבר הזה מתחיל עוד מעל לקרום עוד וגידים ואני מניח שאם תדברו היום אז אנחנו נדבר עוד שלוש שנים או ארבע שנים כבר בקטע שהבניינים יהיו כבר פחות או יותר עומדים.
דוד אמסלם: אז אם נדבר היום, אז זה יקרה אז.
דוד אמסלם: אז אני מציע שתעשו איזו שהיא פגישת עבודה.
דוד אמסלם: תראו, אני אגיד לכם לאן אני מושך.
דוד אמסלם: אני לא מאמין בכל מה שמתנהל ככה, לא בעולם המושגים שלי.
דוד אמסלם: באמת, אני איש מעשים.
דוד אמסלם: בדרך כלל יש החלטות, יש מה שנקרא לוחות זמנים ובודקים את הביצוע.
דוד אמסלם: מבחינתי בכל אירוע, בוודאי אירוע מהסוג הזה, יש מנהל אחד שיש לו סמכויות ויש לו אחריות.
דוד אמסלם: זאת אומרת יש כתובת.
דוד אמסלם: היום אני מתפזר.
דוד אמסלם: ערן צודק, הוא אומר תשמעו, חברה, אני עושה את כל המאמצים, הורג את עצמי, נותן להם את כל האופציות, אבל מה אני אעשה אם הם לא רוצים?
דוד אמסלם: אין לי מה לעשות להם.
דוד אמסלם: אבל אם זה היה תחום אחריותו והם היו כפופים אליו והוא יכל לפטר אותם, אני מניח שכולם היו רצים.
דוד אמסלם: כשאני מדבר אליו, זה המנהלים.
דוד אמסלם: אני לא רואה את העובדים.
דוד אמסלם: סיפור העובדים זה סיפור אחר לגמרי.
דוד אמסלם: אני רואה את זה כהחלטות ניהוליות.
דוד אמסלם: יש פה כשל ניהולי, לא כשל של עובדים, בכלל לא קשור.
דוד אמסלם: אף מנהל בכלל לא מתחיל להתניע מהלך בכלל.
דוד אמסלם: הוא לא מדבר בכלל עם העובדים שלו.
דוד אמסלם: להיפך, הוא כנראה אומר להם תעשו גם בעיות שלא נעבור.
דוד אמסלם: אבל אם בסופו של דבר תהיה סנקציה אישית מולו ואני רק מאמין בזה, גם ברשות השידור.
דוד אמסלם: בהתחלה רצינו להכניס לחוק את הסנקציה האישית.
דוד אמסלם: אני לא יודע, התפשרנו שניתן להם סנקציה של זה והם שמעו 30 מיליון אני חושב.
דוד אמסלם: אז הם ישלמו 30 מיליון, אבל זה לא יוצא מהכיס של אף אחד.
דוד אמסלם: אז ישלמו.
דוד אמסלם: אני באמת מאמין באחריות האישית בעניינים האלה.
דוד אמסלם: לכן אני קודם כל שמחתי לשמוע לפחות את הסיכום של אלקין, שהוא בן אדם רציני שאני אוחז ממנו לפחות בהיבטים האלה.
דוד אמסלם: חברה, אין לי זמן למשחקים.
דוד אמסלם: או שיתנו לי סמכויות, או שלא.
דוד אמסלם: קחו את העסק, תנהלו אותו אתם.
דוד אמסלם: אז הוא אמר שהם יגישו מסקנות עד סוף השנה, אז בואו נחכה לזה.
דוד אמסלם: במידה ולא, אני אסתייע גם בעיקר בעיריית ירושלים כדי לנסח הצעת חוק, בגלל שאני לא מאמין שעסק הולך אחרת.
דוד אמסלם: זה לא יעבוד.
דוד אמסלם: זה לא יעבוד בדיבורים.
דוד אמסלם: זה לא יעבוד בפוצי מוצי.
דוד אמסלם: זה גם לא יעבוד באיזה שהם דברי כיבושין על כמה ירושלים חשובה.
דוד אמסלם: כנראה שאת האנשים למטה זה לא מעניין.
דוד אמסלם: זה לא מעניין בעיקר את השרים ומזה זה נגזר למנכ"לים ומאידך זיל גמור.
דוד אמסלם: אז אנחנו נגבש הצעת חוק.
דוד אמסלם: יהיו סנקציות אישיות, שאני מאמין בזה.
דוד אמסלם: בלי זה זה לא ילך ואני חושב שרק ככה נוכל לקדם את זה ובוודאי להעלות את זה ולהציף את זה קדימה.
דוד אמסלם: ואם הממשלה תתנגד לחוק, אז אנחנו נבין שירושלים באמת – זה ממשלת ימין – שתבוא ותגיד לציבור – ראש הממשלה – לא מעניין אותי ירושלים, הלכה למעשה.
דוד אמסלם: עזבו דיבורים.
דוד אמסלם: הלכה למעשה – לא מעניין.
דוד אמסלם: זה גם החלטה, אבל בוא תגיד.
דוד אמסלם: אז באמת אני מודה לך אדוני ראש העיר.
ניר ברקת: תודה לך אדוני, תודה על הדיון.
דוד אמסלם: מודה לכולם על ההשתתפות ואנחנו נעשה דיון בכל מקרה.
דוד אמסלם: בתחילת ינואר יהיה פה דיון מעקב - בוא נגיד בשבועיים הראשונים - גם לגבי רשות וגם לגבי החלטות - - -
<אברהם רט: תאגיד השידור הישראלי.
דוד אמסלם: סליחה, תאגיד השידור וגם לגבי זה.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא השלכות ההחלטה לסגור את "מתחם ירקונים", פרוטוקול מס' 479.
דוד אמסלם: אני רוצה להכניס את הדיון לקונטקסט הנכון.
דוד אמסלם: פנו אלי לפני מספר שבועות גם ההסתדרות הלאומית וגם העובדים שנמצאים במתחם הזה, על מנת שאקיים דיון בסיפור הזה.
דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע לסיפור העובדתי ברמת האם המתחם בעיקרון הוקם על פי חוק, לא הוקם על פי חוק?
דוד אמסלם: אני לא שם, הדברים האלה נידונים בבית-המשפט, ואני לא בא להחליף אותו, וגם אין לי רצון כזה.
דוד אמסלם: מה שחשוב לי בהיבטים האלה זה יותר ההיבטים הציבוריים.
דוד אמסלם: במתחם הזה יש מאות עובדים, והם עובדים שמה עשרות שנים.
דוד אמסלם: ואני מניח שכמו כולנו, אם מישהו בא לכנסת כאן, לא ביקש לבדוק שיש רישיון בנייה לכנסת, הוא בא והתחיל לעבוד.
דוד אמסלם: בדרך כלל אלה רובם אנשים קשי יום, עובדים שקמים בבוקר לפרנסתם, ובדרך כלל מרוויחים את שכר המינימום.
דוד אמסלם: ולכן מבחינתי לא הגיוני שמי שמשלם את המחיר זה הם.
דוד אמסלם: אז לכן חשבתי: בוא נשמע גם את העובדים, גם את ההסתדרות וגם את נציגת הוועד, ואחרי זה נטכס עצה איך עושים הכי טוב לעם ישראל בנתונים האלה.
דוד אמסלם: אז בבקשה, יואב.
דוד אמסלם: רק שנייה, אברהם, אתה רוצה לדבר עכשיו או יותר מאוחר?
אברהם נגוסה: יותר מאוחר.
<יואב שמחי: קודם כול, בוקר טוב לכולם.
<יואב שמחי: אני יואב שמחי, יושב-ראש ההסתדרות הלאומית.
<יואב שמחי: ביקשתי ופניתי ליושב-ראש הוועדה, וכמו שהוא ציין, אנחנו לא מתעסקים בצד החוקי של המקום, המתחם.
<יואב שמחי: ואני יודע שיש המון דיונים, ואני יודע שכל אחד מייצג את העמדה שלו, אבל אני רוצה שנסת
<יואב שמחי: כל דקה לפני שאנחנו מחליטים בעיניים: ערב חג, אנשים פה הם קשי יום, אנשים פה עשו קריירה שנייה ושלישית, או חד-הוריות, או אנשים שהגיעו לגיל 60 ולא מצאו עבודה.
<יואב שמחי: ואלה המקומות שקולטים אותם, נותנים להם להשתכר בכבוד, נותנים להם לשלם את הארנונה, את החשמל.
<יואב שמחי: כשאתה נכנס לסיפורים ואתה מבין את המצוקה של האנשים, אתה מבין שצריך לעשות פה מעשה, רגע לחשוב: נשים את החוק רגע בצד, בוא נשמור על העובדים.
<יואב שמחי: ובשיחה שלי עם הנהלת החברות, הן ימצאו מקום אלטרנטיבי, בזמן סביר שאפשר להעביר חנות כזו, זו אופרציה מאוד מאוד גדולה.
<יואב שמחי: אני גם לא רוצה להיכנס בכלל, וגם העובדים לא נכנסים לעולם החוקי של המקום.
<יואב שמחי: תסתכלו על ה-500 עובדים המסכנים האלו.
<יואב שמחי: והם לא מסכנים, הם באים והם עובדים בכבוד.
<יואב שמחי: העבודה הזאת נותנת להם את הכבוד לא להיות בצד של המסכנים, ולא נכון להגיד להם שהם מסכנים.
<אשר זליגר: אמרתי מועד שהם יוכלו לעבור.
<אשר זליגר: מתי?
<יואב שמחי: לדעתי דבר כזה יכול לקחת שנה וחצי.
<יואב שמחי: הם כבר מצאו מקום, יש להם מקום אלטרנטיבי וצריכים להכשיר אותו, וצריך להעביר את העובדים בצורה מסודרת.
<יואב שמחי: תחשבו על העובדים, זה מה שחשוב לי.
<יואב שמחי: אני לא רוצה שהם יהיו מסכנים, אני רוצה שהם ימשיכו בגאווה לטפל בילדים, לשלם את מה שהם צריכים לשלם.
<יואב שמחי: וזו הבקשה שלי הייתה מדודי, לבצע את היום הזה, שכולנו נחשוב ונסתכל על האנשים הנחמדים האלה.
<יואב שמחי: אני רוצה, ברשותך, דודי, להעביר ללילך שפר, יושבת-ראש ועד העובדים של "אייס".
<יואב שמחי: בבקשה, לילך.
<לילך שפר: יושב-ראש הוועדה מר דודי אמסלם, יושב-ראש ההסתדרות מר יואב שמחי, חברי ועדה יקרים, מכובדי, חברי, חברי העובדים, שלום רב לכולכם.
<לילך שפר: ראשית, ברצוני להודות ליושב-ראש הוועדה, על שכינס ועדה זו לתת פתרון בעניין גורל העובדים במתחם ירקונים.
<לילך שפר: שמי לילך שפר ואני יושבת-ראש ועד עובדי ACE-AutoDepot, שהיא למעשה המעסיק הגדול ביותר במתחם.
<לילך שפר: כמו כן אני מייצגת פה את כל עובדי המתחם.
<לילך שפר: בעקבות ההחלטה של בית-המשפט בסוף חודש מאי האחרון התבשרנו אנו, ועד העובדים, כי המתחם עומד להיסגר ב-1 בספטמבר.
<לילך שפר: משמעות הדבר שמתאריך זה מאות עובדי המתחם יאבדו את פרנסתם.
<לילך שפר: ידיעה זו הפתיעה אותנו מאוד, שכן אנו העובדים לא היינו מיודעים ולא היינו מעורבים בהחלטה זאת, בכל התהליכים שקדמו לקבלת ההחלטה, זאת שהשפעתה היא בראש ובראשונה עלינו העובדים.
<לילך שפר: ועכשיו תנו לי לספר לכם מי אלה העובדים במתחם.
<לילך שפר: 500 עובדי המתחם עובדים בעבודות ניקיון, שמירה, מכירה, שירות לקוחות, מחסנאים וקופאיות.
<לילך שפר: מדובר בעובדים קשי יום גם ככה, עובדים המשתכרים שכר מינימום, עובדים שכל רצונם הוא להגיע לעבודה, לעבוד ביושר, ולחזור הביתה כאשר הם מסוגלים לספק את הצרכים הבסיסיים ביותר למשפחותיהם; מדובר כאן על עובדים שלא מנצלים את ימי החופשה השנתית שלהם, ולא נוסעים עם משפחותיהם למלונות פאר; מדובר כאן על עובדים ששכרם, רבותי, במקרים רבים לא מכסה את ההוצאות הבסיסיות של משפחתם.
<לילך שפר: תגו לי לאפיין לכם מי מועסק במשרות האלה במדינת ישראל: אימהות חד הוריות – יש לנו פה את נדיה, אמא חד-הורית לחמישה ילדים, שהקטן הוא בן 3.5, שגם ככה כורעות תחת העול הקשה של גידול ילדים לבד ללא עזרה; עובדים שגילם מבוגר, גילם של רוב של העובדים במתחם הוא בין 45 ל-60; עובדים שנמצאים שנים בודדות לפני גיל הפרישה, ולרבים מהם, לצערנו, אין חיסכון ראוי ליום שבו יצאו לפנסיה.
<לילך שפר: אנשים שרובם יתקשו לחזור למעגל העבודה, אוכלוסיות מוחלשות שמופלות לרעה בגלל נסיבות שאין להן שליטה עליהן: הגיל, המצב המשפחתי והיעדר ההשכלה.
<לילך שפר: לרבים מהם זאת הברירה האחרונה שלהם לפרנס את משפחתם בכבוד.
<לילך שפר: אני לא מבקשת ולא רוצה לערער על התהליכים שגרמו להחלטה, בין אם זה מנהלתי או משפטי.
<לילך שפר: מודה ולא אבוש: אינני מבינה בנושאים האלה.
<לילך שפר: דבר אחד אני כן מבינה: אני מבינה את התוצאה של אותה החלטה, ואת ההשלכות ההרסניות שלה על 500 המשפחות האלה, 500 משפחות שיאבדו את פרנסתן וייכנסו למעגל האבטלה והעוני.
<לילך שפר: עובדים אלה יהפכו להיות נטל על המדינה, נטל כלכלי ונטל חברתי.