GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: ולא הלכנו "ייקוב הדין את ההר" – זה הסיפור, יאללה, אין מה לעשות, תביא את ה"שופל", נגמור ונסגור את העניין.
דוד אמסלם: ולכן החיים הם קצת יותר מורכבים מאשר אתם חושבים.
דוד אמסלם: לכן אני מצפה – אל"ף, דרך אגב, אמרתי, לבית-המשפט אתה בא.
דוד אמסלם: אתה המדינה, בית-המשפט הוא שלך, אתה בא אליו.
דוד אמסלם: אם לא תבוא, בית-המשפט לא יוזם את זה, אתה בא אליו.
דוד אמסלם: גם אתה מבקש מה שאתה רוצה.
דוד אמסלם: אתה יכול לא לבקש.
<נועה עמירב-פטאל: אז לכן המדינה הסכימה - - -
דוד אמסלם: אני מסביר, המדינה מנהלת את האירוע דרך בית-המשפט, לא הפוך.
דוד אמסלם: לא בית-המשפט מנהל את המדינה.
<נועה עמירב-פטאל: לכן היו - - - לתקופת התארגנות.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, מה שאני מבקש מכם בשלב הזה, אני כרגע לא מבקש שתגידו לי עכשיו, דודי, מה נעשה.
דוד אמסלם: מה שאני מבקש, ראיתם, היה חשוב לי בסוף שתשמעו את הגברת ואת האדון, בגלל שבסוף צריך להבין מה קורה כשאתה מוריד את הפצצה מלמעלה, מה קורה למטה.
דוד אמסלם: זה שמעניין בסוף: מה קורה למטה.
דוד אמסלם: ואני אומר דבר מאוד פשוט: אני חושב שמי שהוא עבריין צריך להיענש.
דוד אמסלם: ומתחם שתכנונית לא מוסדר, ואני לא נכנס לסוגיית ההסדרה, אם תכנונית החליטו שכאן לא מתאים – לא מתאים, לא מתווכחים.
דוד אמסלם: לא מייצרים מה שנקרא עוול נוסף בגלל עוול שנוצר.
דוד אמסלם: אבל אני מצפה באמת, אשר, קצת יותר נשמה.
דוד אמסלם: תקראו גם להם, אפילו לוועד, תקראו לבעלים.
דוד אמסלם: תעשו עבודה שהיא לא שלכם, בסדר?
דוד אמסלם: היא באמת לא שלכם.
<אשר זליגר: אדוני, שמענו את הדברים, גם כמו שאדוני ראה גם אני זזתי בצער ובחוסר נוחות כשהיו פה את הסיפורים, והבטן של כולנו מתהפכת אל מול דברים - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, בבית-המשפט ביקשתם לקנוס את הבעלים בסכומי עתק?
<אשר זליגר: 15 מיליון שקל.
דוד אמסלם: הוצאתם לו צו איסור יציאה מהארץ?
דוד אמסלם: שללתם לו את רישיון הנהיגה?
<אשר זליגר: לא, אין לנו יכולת כזאת.
דוד אמסלם: לא, מותר לכם הכול.
<קריאה: הוא שילם?
<אשר זליגר: 15 מיליון הוא שילם בשמחה.
דוד אמסלם: אם הוא שילם בשמחה, 15 מיליון כנראה לא הספיק.
מיקי לוי: הוא הרוויח הרבה יותר.
<אשר זליגר: כן.
<אשר זליגר: בגלל זה אני אומר בשמחה.
דוד אמסלם: אמרתי, אשר, כולנו לא טיפשים.
דוד אמסלם: הרי זה ברור שאם הקנס הוא 1,000 שקל וההכנסות הן 20,000 שקל אז אשלם הקנס.
דוד אמסלם: אבל אם הקנס יהיה 30,000 שקל ואני מרוויח 20, כנראה שאמהר לסדר את זה.
דוד אמסלם: אז לכן אני אומר לך, שאם המדינה הייתה מבקשת מבית-המשפט, בגלל הנושאים האלה, לשלול לו את רישיון הנהיגה, ולתת לו צו איסור יציאה מהארץ, כי הוא צריך בקיץ עכשיו לנסוע לחוץ לארץ לנופש עם המשפחה - - -
<יואב שמחי: שילאימו את כל שכר הדירה - - -
<ניצן בן ארויה: - - - תיקון לחוק.
דוד אמסלם: אין בעיה, אני מוכן לתקן כל דבר.
דוד אמסלם: בגלל שבסוף אני חושב שאנחנו צריכים להכות את הבן אדם שצריך להכות אותו, הוא המעניין.
דוד אמסלם: ולא יכול להיות שאנחנו עושים משהו, ואנשים פה באים, ותראה איזה צער אנחנו גורמים להם.
<אשר זליגר: אדוני, בזה אנחנו בוודאי מסכימים, שמי שצריך להכות בכיסו זה העבריינים שעוברים את זה, זה לא העובדים.
<אשר זליגר: אין על זה מחלוקת.
<אשר זליגר: אני רק אומר: כדי שנטיל סנקציות הן כמובן צריכות להיות מעוגנות בחוק, ולכן חלק מהדברים שנאמרו פה אנחנו, לצערי, לא יכולים לבצע אותן.
דוד אמסלם: רק שנייה, על עבירות בנייה אין מאסר גם?
<אשר זליגר: מאסר יש.
דוד אמסלם: נו, למה לא הכנסתם אותו לבית סוהר, הרי הוא מפר צווים?
<אשר זליגר: כרגע הוא לא מפר צווים.
דוד אמסלם: לא, אז, אז.
דוד אמסלם: הרי הוא עשה עבירות בנייה.
<אשר זליגר: הוא לא הפר.
<אשר זליגר: הוא עשה עבירות בנייה, לא הפר עדיין צווים.
דוד אמסלם: קודם כול, אתה מכיר אותי, אשר, ישבנו פה הרבה שעות.
דוד אמסלם: מה שתבקשו בחוק נסדיר, בגלל שאני באמת חושב שעבריין צריך לשלם את כל המחיר.
דוד אמסלם: בוודאי עבריין מהסוג הזה.
דוד אמסלם: הרי אז דיברנו על דירות – בן אדם בא, בנה דירה, הוסיף חדר משפחה.
דוד אמסלם: אז אנחנו חכמים עליהם.
דוד אמסלם: אחד כזה שבונה קניון מתחילת הדרך, לא יודע איך בונים קניון ככה והרשויות מסתכלות מהצד.
דוד אמסלם: הרי הוא לא בנה את זה בשבוע.
דוד אמסלם: זה גם לא מתחם שלא ראו.
<קריאה: 20 שנה.
דוד אמסלם: אז לכן לקח לו כמה שנים לבנות את זה, דבר גדול.
דוד אמסלם: הבן אדם הזה עבריין, פושע בצורה קיצונית.
<אשר זליגר: אדוני, אנחנו מסכימים על זה, אני רק - - -
דוד אמסלם: הוא לא בנה את הבית שלו.
דוד אמסלם: אז אתה אומר: אתה יודע מה, אז הוא בנה בית, עכשיו נהרוס לו את הבית – בסדר, אבל זה עדיין הילדים.
דוד אמסלם: זה בן אדם שבנה מבצע כסף, עשה מה שהוא רוצה.
דוד אמסלם: שמע, אני רואה את זה בצורה מאוד מאוד חמורה.
דוד אמסלם: דווקא את האנשים האלה אנחנו צריכים, באמת אלה האנשים העבריינים הכי חצופים בסיפור הזה.
דוד אמסלם: ואני מוכן, אתה מכיר אותי, אתה זוכר, כל דבר שתביאו לנו בנושא הזה אקדם אותו בשמחה, כדי שדברים כאלה לא יקרו.
דוד אמסלם: אמרתי לך, בן אדם כזה, אם אין לו רישיון נהיגה והוא לא יוצא מהארץ, אני מבטיח לך, הרגת אותו.
דוד אמסלם: לא ה-15 מיליון הרגו אותו.
דוד אמסלם: הוא לא יכול לעשות כלום עם הכסף שלו, הוא תקוע פה.
דוד אמסלם: אם אתה מכניס אותו למעצר לאיזה שלושה חודשים, אתה תראה מה קורה לו.
<אשר זליגר: אדוני, אנחנו מסכימים.
<אשר זליגר: רק הערה, נאמר פה מקודם – לא מה נאמר, אומר: אנחנו אוכפים את החוק, כמו שאדוני יודע, גם במגזר הערבי, גם בקיבוצים וגם במקומות האלה.
<אשר זליגר: כמו שאדוני יודע, לעולם באים ממגזר אחד וטוענים שבמגזר האחר - - -
דוד אמסלם: אשר, אעשה סדר, כדי שאנשים יידעו.
דוד אמסלם: הרי כל הסיפור הזה, אתה זוכר שעשינו את חוק התכנון ובנייה, מי שישב כאן, אף יהודי אחד לא ישב פה.
<אשר זליגר: זה בעיקר מגזר מסוים.
<אשר זליגר: נכון.
דוד אמסלם: אז לכן הם הבינו.
דוד אמסלם: גם עשינו, הרי נתנו סטטיסטיקות, מדובר בעשרות אלפים אם לא מאות.
דוד אמסלם: אז אנחנו יודעים על מה אנחנו מדברים.
דוד אמסלם: עבירות בנייה, דרך אגב, 30, 40, 50 שנה.
<אשר זליגר: ומשם אדוני יודע שאנחנו אוכפים גם שם.
דוד אמסלם: אמרתי, בגלל זה עשינו את החקיקה, כדי לאכוף בעיקר את המתחמים שדובר עליהם אז בזמנו, שראינו גם את זה בזה, בעיקר בנושא של כל המתחמים האלה של המסחר וכו'.
<אשר זליגר: בסדר.
<אשר זליגר: היה חשוב לי להעביר את ההערה הזאת, שלא חלילה מישהו פה יחשוב שיש פה איזשהו מגזר שחוסכים ממנו את אכיפת החוק.
<אשר זליגר: הערה נוספת: כמובן ניקח את הדברים לתשומת ליבנו.
<אשר זליגר: צריכים לחשוב על זה, אבל צריך לראות איך בכל זאת, כשבאים לבעלים של מתחם ובעלי חנויות, ונותנים להם שנתיים וחצי - - -
דוד אמסלם: אני לא רוצה ללכת אתך.
דוד אמסלם: אבל אני מציע כזה דבר - - -
<אשר זליגר: לא, אני אומר - - - עד איפה למשוך את הגבול.
דוד אמסלם: אגיד לך מה אני מציע.
<אשר זליגר: אנחנו נצטרך לחשוב על זה.
<אשר זליגר: לא אמרתי נקודה, אדוני, בסוף, אמרתי שנצטרך לחשוב על זה.
דוד אמסלם: באמת, אשר, אני עושה את זה המון פה כל הזמן, הרי חלק גדול מאוד מזמן הוועדה שלי הוא לא פה, אתה יודע את זה, זה אצלי בחדר.
דוד אמסלם: אני מנסה ליישר איפה שצריך.
דוד אמסלם: אני באמת חושב שמה שכדאי שתעשו, תקראו גם להסתדרות, תנסו לעשות עבודת גישור.
דוד אמסלם: היא לא קשורה לעבודה שלכם.
דוד אמסלם: אתה יכול להגיד: שמע, דודי, אני עושה עבירות בנייה.
דוד אמסלם: אבל יש פה משהו קצת יותר מורכב.
דוד אמסלם: לדעתי, תקראו לבעלי הרשתות הגדולים שמה, בואו תקראו לוועד, עזבו כרגע את הבעלים, תגידו להם: רבותי, אנחנו מבינים, בואו נחשוב ביחד כולנו איך אנחנו יוצאים מהפלונטר הזה.
דוד אמסלם: בואו ביחד, בואו תעשו עבודה ביחד.
דוד אמסלם: ביחד.
דוד אמסלם: תראה, בסוף תהיה תוצאה, אני יודע.
דוד אמסלם: ואני אומר לך, ובד בבד לדעתי צריך לגרום לבעלים מצב שאין לו רווח כלכלי.
דוד אמסלם: לא יכול להיות, הרי דיברנו על זה.
דוד אמסלם: דיברנו גם בחקיקה על זה.
דוד אמסלם: ברגע שיש רווח כלכלי עבירות הבנייה יהיו.
דוד אמסלם: ברגע שלא יהיו רווחים כלכליים, אז לא יהיו עבירות בנייה.
דוד אמסלם: הרי זה בן אדם שעושה את זה על ביזנס, זה לא בן אדם שבנה את הבית שלו והוסיף את חדר, ואז זו לא שאלה כלכלית, זו שאלה אנושית.
מיקי לוי: אני הולך בכיוון של היושב-ראש.
מיקי לוי: אני במדינה הזו לא יכול לתת איזשהו גיבוי עבריין, והחוק צריך להתבצע כאן, על זה אין בכלל ויכוח.
מיקי לוי: ומה שאנחנו מדברים, אנחנו באים מכיוון העובדים עכשיו, לפני החגים.
מיקי לוי: ואני שואל אתכם: האם ניתן במסגרת הדיון מטעם המדינה בבית-המשפט לבקש דחייה של 24 חודש, לבוא ולחלט את כל שכר הדירה המשולם לטובת המדינה ב-24 חודש הקיימים, חוץ מנתח שאולי צריך להחזיק את המקום לאחזקה שוטפת?
מיקי לוי: כי אתה לא יכול לשמוע את האנשים האלה.
דוד אמסלם: אתה כבר נכנס לדיון.
דוד אמסלם: עזוב, זה חלק מהדיבורים ביניכם.
מיקי לוי: אני מציע.
מיקי לוי: אני לא יודע.
מיקי לוי: אני רוצה למצוא פתרונות, כמו שהיושב-ראש מנסה למצוא פתרונות.
דוד אמסלם: מה שמיקי אומר: תגרמו שההוא לא ירוויח שקל.
דוד אמסלם: הרי זו שאלה שבוודאי הוא לא צריך להרוויח, הוא רק צריך להפסיד.
דוד אמסלם: דרך אגב, קנס זה לא קשור, הוא יקבל קנס פלוס הטיפול השוטף, שהוא לא צריך להרוויח ממנו גם עכשיו.
דוד אמסלם: בחודש הבא הוא לא צריך להרוויח.
דוד אמסלם: למה שירוויח?
דוד אמסלם: זה מה שמיקי אומר.
דוד אמסלם: זה אתם תשבו איתם על העניין הזה.
מיקי לוי: יואב, אני שואל אותך, מי ארבעת המעסיקים הגדולים במתחם הזה?
מיקי לוי: יכול להיות, אדוני, שעשינו כבר דברים כאלה, יבואו הנה ארבעת המעסיקים הגדולים, ויתחייבו בפני הוועדה בשנתיים הקרובות למצוא מקום חלופי.
<קריאה: הנה, יש פה את - - -
מיקי לוי: אם לא, יש לנו מספיק שוטים ומספיק אפשרויות לחייב את אותם ארבעה מעסיקים, ועשינו את זה גם בוועדה הזו לא אחת - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, אני גם מוכן, ברשותכם, באמת אם יהיה סיכום מהסוג הזה, גם לא נחכה שנתיים.
דוד אמסלם: אנחנו יכולים לעשות ישיבות מעקב – אני אעשה – כל ארבעה-חמישה חודשים, שייתנו לנו דוח סטטוס לאיפה הם התקדמו.
דוד אמסלם: וגם העובדים ישמעו את זה, זאת אומרת הם גם חלק מהתהליך.
דוד אמסלם: אנחנו מתחילים עכשיו להניע תהליך שהוא גם בא מלחץ מפה, מצד העובדים, וגם מצדנו, כדי שבאמת העסק יתחיל ללכת לאיזשהו כיוון נכון.
דוד אמסלם: בסוף, מבחינתי, חשוב לנו שהעובדים – ידלגו אותם לאן שידלגו אותם, ונוריד את המתחם, ושהבעלים ייכנס.
דוד אמסלם: זו הנוסחה הסופית שאנחנו צריכים להגיע אליה.
מיקי לוי: ולך, אדוני, אני מציע, אם תוכל להזמין יחד איתם, אני מוכן לתרום את חלקי, את ארבעת המעסיקים הגדולים, לאיזושהי בדיקת המשכיות.
מיקי לוי: זה יהיה מאוד טוב.
מיקי לוי: ולכם אני אומר: אתם רוצים רשימה של קיבוצים, שיש מתחמים מסחריים ובתי חרושת עליהם, שהמדינה לא ממהרת – לא אתם, אני לא מאשים אתכם – אנחנו, המדינה, לא ממהרים להרוס אותם?
מיקי לוי: אתם רוצים?
מיקי לוי: יש לי ליסטה אחת גדולה.
מיקי לוי: אז בואו, מדובר פה בעובדים, הנשמה יוצאת כשאת שומעת אותם – כשאתם שומעים אותם, כשאנחנו שומעים אותם.
מיקי לוי: אתם לא בצד האחר, אתם בצד שלנו.
מיקי לוי: כל מה שאנחנו מבקשים, לעשות איזשהו הליך של 24 חודש, לחייב את אותם מעסיקים למצוא מקומות חלופיים.
מיקי לוי: אני לא יכול, עוד שנייה הייתי בוכה, כבר בכיתי כשהיא התחילה לדבר על חמישה ילדים, אם חד-הורית, כשהיא מפרנסת יחידה.
מיקי לוי: איך אני יכול ללכת הביתה ולישון היום?
מיקי לוי: תודה, אדוני.
אברהם נגוסה: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מברך על קיום הדיון הזה.
אברהם נגוסה: זה דיון מאוד חשוב, למרות הפגרה.
אברהם נגוסה: ואני חושב שזה נושא שלא צריך לדחות אותו, וצריך לקדם אותו כמה שיותר מהר, אז אני מברך אותך.
אברהם נגוסה: תראו, מדינת ישראל נקראת מדינת רווחה.
אברהם נגוסה: מדינת רווחה, למיטב ידיעתי, דואגת קודם כול לאזרחיה.
אברהם נגוסה: אז אני פה בא עם הזווית של האזרחים, של העובדים.
אברהם נגוסה: שמענו את שני צדדים, גם בעניין החוק, ואנחנו לא שם, אנחנו לא באים נגדכם.
אברהם נגוסה: אבל אני חושב שלאור מה שאנחנו שומעים ורואים את המציאות של העובדים, שדווקא אנשים שלא יכולים ולא מסוגלים להתחרות בשוק בעבודה הרגילה, והם אנשים שנמצאים בגילאים שקשה להם למצוא עבודה במקום אחר, פה יש להם את האפשרות לעבוד ולהתפרנס בכבוד.
אברהם נגוסה: זו המשמעות של מדינת רווחה, שצריך לדאוג ולהעצים דווקא את האוכלוסיות החלשות.
אברהם נגוסה: ולכן במצב כזה, במקום לחזק אותם, לעודד, אנחנו לא צריכים לדחות אותם.
אברהם נגוסה: וגם הם לא אמרו שאנחנו נגדכם, אנחנו נגד הפסיקה.
אברהם נגוסה: לא, הם אמרו: תנו לנו זמן להתארגן.
אברהם נגוסה: היינו במשבר, עכשיו התאוששנו מבחינה כלכלית ואנחנו בתהליך עלייה, אז תנו לנו את השנתיים האלו כדי שנעתיק למקום אחר.
אברהם נגוסה: ופה באה המדינה כמדינת רווחה, שנותנת יד ודחיפה לאזרחים שהולכים ומתמודדים בעצמם.
אברהם נגוסה: זו הנקודה שאנחנו צריכים ללכת עליה.
אברהם נגוסה: ואסור לנו לבטל את העניין החוקי, כמובן החוק הוא זה שנותן לנו את קיומנו, את הסדר בחברה.
אברהם נגוסה: אבל יחד עם זאת, גם צריכה להיות רחמנות, והסתכלות בכיוון של רווחה ודאגה לאזרחים.
אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו מבקשים, זה מה שהאזרחים מבקשים.
דוד אמסלם: אבל אין טעם לחזור על הדברים שכבר נאמרו.
<איציק אוזנה: קצר.
<איציק אוזנה: תודה רבה.
<איציק אוזנה: שמי איציק אוזנה, אני המנכ"ל של רשת "אייס", יש לי חנות במתחם.
<איציק אוזנה: נמצא גם עמיתי אמיר משה, המנכ"ל של O
מיקי לוי: ואתם תיקחו את כל העובדים אתכם?
<איציק אוזנה: התשובה היא כן.
<איציק אוזנה: חד-משמעית כן.
דוד אמסלם: זה בדיוק מה שאני מבקש שתעשו.
דוד אמסלם: זאת אומרת, התחלנו את הישיבה - - -
מיקי לוי: אתה מנכ"ל של מי?
<קריאה: O
מיקי לוי: אתה יכול גם כן כמה משפטים?
מיקי לוי: וגם לגבי העובדים, בבקשה?
<אמיר משה: כן, אני מצטרף לדברים של איציק.
<אמיר משה: איציק כבר חתם, אנחנו נמצאים לקראת חתימה במתחם של כפר קאסם.
<אמיר משה: לכן אנחנו מבקשים את הטווח של השנתיים.
<אמיר משה: אני באמת לא נכנס לכל הסוגיות שהועלו כאן –כן נכון, לא נכון – זה לא רלוונטי.
<אמיר משה: מבחינתנו חשוב לנו העובדים, אנחנו רוצים לדאוג להם.
<אמיר משה: ואנחנו רוצים את השהות הזאת כדי לעבור למתחם החדש.
<אמיר משה: צריך להבין, חנות של 2,500 מ' קשה למצוא, גם לא בשנה ולא בשנתיים, כי כמו שאמר יושב-ראש הוועדה, לא קמים מתחמים כל רגע.
<אמיר משה: ואנחנו רשתות גדולות, רשתות של 1,700 מ', 3,000 מ', ולהשיג כאלה חנויות בסדר גודל כזה זה תהליכים מאוד מורכבים.
דוד אמסלם: אבל יש לכם כיוונים אתם אומרים?
<אמיר משה: כן.
דוד אמסלם: טוב, ברשותכם, אני רוצה לסכם את העניין.
דוד אמסלם: אשר ונועה, אתם פה, אז אני מבקש מכם, אם תחליטו שיש אצלכם עוד איזה מישהו שיכול לעשות את העבודה הזאת מבחינתכם – מצוין.
דוד אמסלם: אני באמת מבקש שקודם כול תשתפו את העובדים, באמת זה חשוב.
דוד אמסלם: יש פה תהליך חברתי שאנחנו עושים, הוא לא קשור, אמרתי, לנושא של העבודה שלכם, לא קשור לעניין.
דוד אמסלם: ראיתם את הדינמיקה, בסך הכול כולם מבינים את הכיוון.
דוד אמסלם: למה הם לא עשו לפני שנתיים?
דוד אמסלם: שאלה טובה, אבל זה לא יקדם אותנו לאף מקום.
דוד אמסלם: אז יכול להיות שבמדינת ישראל זה רגיל שאתה לא עובד, רק כשכבר החרב ממש ממש מונחת על צווארך, אחרי שכבר עשית את כל - - - אבל זה לא חשוב גם, אני באמת לא שם.
דוד אמסלם: אני באמת כועס על זה שמדינת ישראל, מתחם מהסוג הזה, נתנה לו לצמוח כמו שנתנה לו לצמוח.
דוד אמסלם: זה לא בית, זה לא תוספת דירה, זה לא שם.
דוד אמסלם: מדובר במתחם עצום, כולם ראו את זה, היה נוח כנראה שזה יישאר, שילמו עליו ארנונה בכסף גדול, מדינת ישראל גבתה שמה מיסים והיה נחמד לה.
דוד אמסלם: אז כל אחד בצד שלו לא מפריע לו.
דוד אמסלם: פתאום בא עכשיו אשר, אומר: חבר'ה, זה עבודה שלי, מה לעשות, אני צריך להרוס.
דוד אמסלם: אבל למדינה יש זרועות אחרות שעודדו את זה.
<אשר זליגר: פתאום זה 2006, אבל כן - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת, מצד אחד המדינה כן עודדה את זה, כל מיני זרועות שלה, ומצד שני הזרוע שאמורה לבצע את ההריסה היא פעלה.
דוד אמסלם: ולכן אני חושב שזה דבר שהייתי עושה עליו פוסט מורטם איך הגענו בכלל לאן שהגענו במתחם מהסוג הזה.
<נועה עמירב-פטאל: יש את החוק שקודם פה בוועדה.
דוד אמסלם: זה לא צומח סתם, אני מסביר.
דוד אמסלם: זה לא צומח בלי המדינה.
דוד אמסלם: אנחנו עובדים בווקטורים כל הזמן הפוכים.
<נועה עמירב-פטאל: - - - תיקון החקיקה אצלך בוועדה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר: יש גופים נוספים במדינת ישראל, ושלוחות המדינה, בעיקר ברשויות, שזה נוח להן, והם מעודדים את זה, והרי אתה רואה את זה.
דוד אמסלם: אז תזכור, תמיד בקצה את מייצר בעיה עם אנשים מהסוג הזה.
דוד אמסלם: אם כבר אכלסת אותו, זה הסיפור.
דוד אמסלם: אז לכן אני אומר: הרבה פעמים זה המנוע שקורה.
דוד אמסלם: ואז מתחיל להיכנס הנושא הכלכלי.
דוד אמסלם: ולכן אני חושב שהסיפור הכלכלי הוא שם המפתח בעניין הזה.
דוד אמסלם: באמת, אם הייתי ער לזה אפילו בחקיקה - -
<אשר זליגר: בדיעבד היינו יכולים להכניס לשם.
דוד אמסלם: - - הייתי שמה מדגיש בעיקר ועומד על כך, שהאינסנטיב הכלכלי בוודאי ילך.
דוד אמסלם: זאת אומרת, שהמדינה תהיה על פי חוק חייבת לקנוס את הבן אדם לפחות בפעמיים מההכנסות שלו מהמתחם.
דוד אמסלם: ואנחנו יודעים לעשות את האומדנים.
<נועה עמירב-פטאל: הזרועות המנהליות יאפשרו - - -
דוד אמסלם: אז לכן אני כאן מבקש מכם, אני בא באמת מהזווית האנושית.
דוד אמסלם: באמת, ראיתם איזה צער, נחנקתי, באיזשהו שלב אפילו ירדו לי דמעות, לא יכולתי לשמוע אותם, היה קשה לי.
דוד אמסלם: עצם העניין שהם נמצאים גם ככה בחיים בנקודה מאוד מאוד קשה, והם נלחמים גם על הכבוד.
דוד אמסלם: בן אדם שבשביל 4,500 שקל קם בבוקר, עובד שמונה שעות, הולך ברגל, אין לו אוטו אפילו, אין לו לעשות את השיניים.
דוד אמסלם: כואב לו והוא הולך לעבודה.
דוד אמסלם: הילדים שלו מסתכלים עליו, הם מבינים שאבא יוצא לעבודה, לא יושב בבית מתבטל.
דוד אמסלם: הכי פשוט שב בבית, תתבטל, תגיד למדינה: דופקים אותי, תביאו לי צ'ק.
דוד אמסלם: אבל הבן אדם קם, הולך, רץ.
דוד אמסלם: אלה האנשים שאנחנו צריכים לעודד אותם, לתת להם את הרוח גבית הכי גדולה.
דוד אמסלם: מבחינתי באמת האישה הזאת מדליקה משואה בהר הרצל.
דוד אמסלם: אני לא מאמין באחרים, הגיבורים האלה, אני מאמין בגיבורים האלה.
דוד אמסלם: היא כל בוקר קמה, והיא אוספת את עצמה ונלחמת עם החיים.
דוד אמסלם: אני לא מאמין שיש עוד הרבה אנשים כאלה.
דוד אמסלם: ולכן אני אומר: אנחנו הולכים לעשות פה עבודה באמת קהילתית יותר, יותר מה שנקרא אנושית-קהילתית, לא קשור לעבודה שלנו.
דוד אמסלם: זה בדיוק מה שאני עושה עכשיו.
דוד אמסלם: אני יכול להגיד: שמע, חוקי, לא חוקי – עזוב.
דוד אמסלם: אבל אני מבין שיש פה אזרחים.
דוד אמסלם: ולכן אני מבקש באמת, תייצרו פגישת עבודה, תקראו למנהלים שמה את ארבע הרשתות.
דוד אמסלם: עזבו את הבעלים, בגלל שהוא העבריין הכי גדול, הוא לא מעניין פה בכלל לטעמי.
דוד אמסלם: אחרי זה תראו איך אתם מטפלים בו.
דוד אמסלם: זאת אומרת, הייתי מטפל בו אחרי זה בכל חומרת הדין, אני אומר לכם את האמת.
דוד אמסלם: בעצם תראו באיזה נקודה הם נמצאים באמת.
דוד אמסלם: אפשר יכול להיות לסייע להם.
דוד אמסלם: גם אתה, אשר, יש לך מידע אולי בכל מיני מקומות בארץ וכל התכנונים.
דוד אמסלם: אולי תכוון אותם גם למתחמים באזורים, אולי הם לא מודעים למה שקורה, איפה אפשר, איפה אי אפשר.
דוד אמסלם: בוא ננסה לעזור לכולנו ביחד לצאת מהברוך הזה.
דוד אמסלם: ובוא נביא את באמת לקצה ככה שהם יוכלו - - - יכול להיות שטווחי הזמנים קצת יצטמצמו, יכול להיות שזה לא שנתיים, יכול להיות שזה שנה.
<אשר זליגר: שמעתי גם מועדים קצרים יותר.
דוד אמסלם: בואו תשבו, בוא נביא את זה למקום קצת יותר טוב, ככה שבאמת בסופו של דבר מדינת ישראל תרוויח מזה.
דוד אמסלם: איך היא תרוויח?
דוד אמסלם: זה מדינת ישראל.
דוד אמסלם: ברגע שהעובדים יעבדו, יקומו בבוקר, ילכו לעמל כפם ולא ישבו בבית וילכו ללשכת עבודה להחתים.
דוד אמסלם: והילדים שלהם יראו אותם יושבים בבית גם.
דוד אמסלם: יכול להיות שאתה מגדל בכלל את הילדים הבאים, שגם לא ילכו לעבודה.
דוד אמסלם: אז לכן יש כבר עבודה, יש עבודה קשה.
דוד אמסלם: לא מתפנקים, קמים בבוקר, הולכים לעבוד את העבודה הכי קשה שיש במדינת ישראל, שאף אחד לא רוצה לעשות אותה כמעט.
דוד אמסלם: והם נלחמים לעשות את זה.
דוד אמסלם: אז בוא נעזור להם בעניין הזה, בסדר?
דוד אמסלם: בכל מקרה, בוא נסכם, אעשה פגישה קצרה אצלי בחדר כשאחזור בעוד שלושה חודשים.
דוד אמסלם: אזמן אותך, אשר, ואת נועה, אזמן את יואב ואת לילך.
דוד אמסלם: הבעלים פחות חשובים לי, אני רוצה רק תוצאה מול העובדים.
דוד אמסלם: תשבו, תזמינו את הבעלים וכו'.
דוד אמסלם: אבל חשוב לי לראות איך זה מתקדם, כדי שנבדוק שזה באמת מתקדם באופן מעשי.
דוד אמסלם: ואם נצטרך אחרי זה להביא גם את הבעלים וללחוץ אותם, אז נעשה את זה.
דוד אמסלם: אעשה אחרי זה כל שלושה-ארבעה חודשים מעקב, כדי שנראה.
דוד אמסלם: אני אומר לכם גם באחריות, גם תלמדו, תאמינו לי, יש לי ניסיון ניהולי עצום בסיפורים האלה: אם תיפגש אתו עוד שנתיים, תגיד לו: קח שנתיים, לא יקרה כלום, אני אומר לכם.
דוד אמסלם: אבל אם אתה אומר לו: תקשיב, אתן לך שנתיים, בוא ניפגש עוד שלושה חודשים, תראה לי איך התקדמת לכיוון, מה עשית, תראה שפתאום בהתחלה הוא יגיד לך – תראה שאתה מתחיל לקדם אותו ולא נפגש אתו בעוד שנתיים.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה קורה לי עם המדינה פה.
דוד אמסלם: כשאני נותן לוחות זמנים בעוד חצי שנה – אני חוזר, כמעט אותו דבר.
דוד אמסלם: אם אני קובע איתם עוד חודש, אז אני רואה, הם מבינים שאני עוקב.
דוד אמסלם: אז לכן אני חושב שגם כתפיסה זה לא נכון להיפגש עם הבן אדם בקצה.
דוד אמסלם: לרוב תפגוש אותו כמעט באותה נקודה.
דוד אמסלם: הוא יספר לך, אגב, סיפורים: שמע, ניסיתי, לא הלך, אתה יודע.
דוד אמסלם: אבל זה לא מקדם אותנו לכלום.
דוד אמסלם: הרי אתה רוצה תוצאה, אתה לא מחפש עכשיו סיפורי עלי בבא.
דוד אמסלם: אז לכן נעשה פגישה פה באמת איך שאגיע, נשב בינינו.
דוד אמסלם: לא אעשה דיון ועדה, אעשה אצלי בחדר פגישת דוח סטטוס קטן בינינו, ונראה איפה אנחנו יכולים לעשות עוד איזשהו שיפור, תהליך כזה או אחר, בגלל שבאמת המטרה שלנו, כפי שאמרתי, לעשות טוב לעם ישראל.
דוד אמסלם: וכשהם יעבדו זה יעשה טוב לעם ישראל, כולנו נרוויח.
דוד אמסלם: ואחרי זה, אמרתי, נטפל בבעלים כמו שצריך, בגלל שזה דבר שהוא חצוף, אסור שזה יקרה.
דוד אמסלם: לבעלים הבאים, אני לא מדבר עליו, כבר הוא עשה את שלו.
דוד אמסלם: שלא יקום עכשיו איזה מישהו בבוקר ויחליט שהוא בונה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אתגר שלא אספר לכם, אני כל פעם עובר – אדמה חקלאית, לא מספר לכם מה קורה שמה ומה עשיתם, סיפור אחר הרבה מאוד שנים.
דוד אמסלם: אבל יש עוד כמה כאלה.
דוד אמסלם: אבל זה בסדר.
דוד אמסלם: דרך אגב, עיני לא צרה, גם שמה אותה בעיה.
דוד אמסלם: אז לפעמים אתה אומר: שמע, בסדר, שמה זה מתאים תכנונית.
דוד אמסלם: הרי אני אומר: גם עבירה מהסוג הזה, אתה עושה את המקסימום כדי להכשיר אותה.
דוד אמסלם: אבל אם אתה מבין שאי אפשר, אז אי אפשר.
דוד אמסלם: אבל אני מניח שגם פה התוצאה בהתחלה הייתה כזו: בוא ננסה איכשהו, גם אם הוא לא בסדר, אז אם זה מסתדר לנו תכנונית, אז בסדר.
דוד אמסלם: אבל אם אמור להיות שמה גם בתכנון משהו אחר, אז מה נעשה, לא נשנה את כל העולם בגלל זה.
דוד אמסלם: אבל זה ברור לי שאנחנו צריכים ללכת בתהליך שאני מציע.
דוד אמסלם: לא, מקובל עליכם בנשמה, שאתם מבינים?
דוד אמסלם: באמת, אני מודה לכולם, ואני מקווה שיצא מזה משהו יותר טוב.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא אתר ההטמנה והמיחזור ברקת.
דוד אמסלם: תראו, קיבלתי פניות בנושא הזה כבר לפני שבוע או שבועיים, בכלל בכל נושא התנהלות האתר הזה ורציתי לעשות איזה שהוא דיון עוד מספר שבועות, אבל היות והבנתי שהוצא צו סגירה לאתר, החלטתי לעשות את הדיון היום, בגלל שחשבתי שיש לזה השלכות אזוריות, שעלולות להיות אפילו חמורות.
דוד אמסלם: לכן הייתי רוצה לשמוע, קודם כל, ברשותכם, הסיפור של האתר פחות מרתק אותי.
דוד אמסלם: יותר מעניין אותי השירות והחלופות.
דוד אמסלם: אז לכן הייתי רוצה לשמוע קודם כל מי רוצה להתייחס.
דוד אמסלם: אתה רוצה, גיל?
דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע ממך מה קרה שם.
דוד אמסלם: אחרי זה נשמע ממפעיל האתר.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני קיבלתי טלפונים מראשי רשויות באזור שנמצאים במצוקה בהיבט הזה.
דוד אמסלם: קחו רק בחשבון שאני מכיר את הנושא על בוריו.
דוד אמסלם: אני הפעלתי אתרים כמעט 20 שנה פה, אז לא צריך לספר לי.
דוד אמסלם: אני יודע הכל בנושאים האלה.
<גיל ליבנה: את הטמנה פועל תחת שיפוט שוהם ומבחינת מינהל מקרקעי ישראל תחת הרשאת שימוש בקרקע מהמינהל.
<גיל ליבנה: כתוצאה מכך שהאתר הזה בעצם הפר חוזים עם המועצה, אין למועצה הרשאת שימוש בקרקע מהמינהל.
<גיל ליבנה: החל מתחילת השנה אין גם רישיון עסק, אין היתר בנייה בתוקף.
<גיל ליבנה: מבוצעות באתר עבירות סביבתיות, שבאו לידי ביטוי בפיקוח של משרד הגנת הסביבה, שבאים לידי ביטוי בבארות פנימיות, שהאתר יכול להתלקח.
<גיל ליבנה: שבאים לידי ביטוי במפגעי גזים וריח שנפלטים מבטן האתר עצמו, שלא מטופלים.
<גיל ליבנה: זו הפרה חוזית כבר כמה שנים, שבאים לידי ביטוי בפלישה לשטחי מדינה, מחוץ לשטחי האתר, שהוצא כנגדם צו של מינהל מקרקעי ישראל.
<גיל ליבנה: שבא לידי ביטוי בבנייה של מסלעות ללא היתר, מסלעות גבוהות באורך של 100 מטרים ללא היתר.
<גיל ליבנה: בקיצור, האתר עבר להתנהל תוך כדי ביצוע עבירות ואני כמי שאחראי על האכיפה, כמי שנושא באחריות, הוצאתי את הצו הזה, לא לפני שישבנו בפגישה רבת משתתפים עם מנהל מחוז מרכז של המשרד להגנת הסביבה, עם הנציגים הרלבנטיים מרשות מקרקעי ישראל.
<גיל ליבנה: יצאו פרוטוקולים לדיון הזה ונושא סגירת האתר עלה.
<גיל ליבנה: יש התכתבויות קודמות לדבר הזה והוא לא מגיע לכדי שום פיתרון.
<גיל ליבנה: אפשר להגיד שהמצב שלו רק מחמיר.
<גיל ליבנה: אני כמי שנושא באחריות וכמי שהדברים האלה תחת סמכותו, גם אני וגם העובדים שעובדים בשירות המועצה, הוריתי על סגירת האתר בצו והדברים יתבררו בבית המשפט.
<גיל ליבנה: הואיל והחברה עתרה לבית המשפט, הדברים יתבררו בבית המשפט.
<גיל ליבנה: זה המצב לאשורו.
<גיל ליבנה: אני לא חושב שכל אדם שהחוק עומד לנגד עיניו, יכול היה להמשיך תוך כדי התעלמות מהעבירות.
<גיל ליבנה: האתר עובד במשך שבעה חודשים מתחילת השנה ללא רישיון עסק.
<גיל ליבנה: אני לא מדבר על תשלומים, כיוון שלא נגבו, לא שולמו התשלומים בגין השימוש באתר הזה לאף אחד.
<גיל ליבנה: לא נגבו על ידינו, לא שולמו על ידם, לא לרשות מקרקעי ישראל, לא לאף אחד.
<גיל ליבנה: אין לנו עניין כספי.
<גיל ליבנה: אין פה עניין כלכלי.
<גיל ליבנה: למעשה גם מבחינה פיזית בשטח, האתר כבר מיצה את קיבולת הנפח שלו.
<גיל ליבנה: הוא עבר את רום ההטמנה באתר.
<גיל ליבנה: כל מי שעובר בכביש 44 לצד האתר הזה, רואה את ההר הזה, כפי שהוא בשיפוע מאיים כלפי הכביש, של סחף, חשש אל התמוטטות, סחף וכך הלאה.
<גיל ליבנה: וכל הפיגועים והמפגעים האלה בעצם צריכים להוביל לכך שצריך להשקיע את כל האנרגיה ואת כל המאמצים בלאכוף את כל ההתחייבויות החוזיות לשיקום של האתר.
<גיל ליבנה: יש אתרים פעילים במחוז מרכז.
<גיל ליבנה: יתרה מכך, גובל בשטח הזה תא שטח שמינהל מקרקעי ישראל, יחד איתנו, במשך שנה שלמה כבר מנסה להוציא אותו למכרז לטובת הטמנה חדשה, לטובת מטמנה חדשה בתחום שיפוט שוהם והוא לא מצליח להוציא את זה.
<גיל ליבנה: כי המפעיל הקיים פלש לשטח הזה עם מדרונות בגובה של אולי 50-60 מטרים, שגולשים לתוך תא השטח הזה והמינהל לא יכול לשווק את השטח בגלל הסיכון שהוא נחשף כלפי כל בעלים חדש שיקנה את השטח הזה, מפני התביעות שהוא ייתבע על הגלישות האפשריות מהאתר הזה.
<גיל ליבנה: הנושא הזה התברר בבית המשפט בין המינהל לבין המפעיל ונקבע שזו פלישה ומדינת ישראל לא מצליחה להוציא אתר הטמנה חדש למחוז מרכז, רק בגלל הפלישות האלה.
<גיל ליבנה: רק בגלל ההתערבות של המפעיל.
<גיל ליבנה: וזה הכל תחת האחריות והסמכות שלי.
דוד אמסלם: יגדל, בבקשה.
<יגדל אך: אתר ברקת, למי שלא מכיר, אתר מרכזי שמספק שירותים לטיפול בפסולת יבשה לאזור גוש דן והסביבה.
<יגדל אך: פרויקט של שיקום מחצבה נטושה, פרויקט חיוני.
<יגדל אך: האתר הוגדר כאתר חיוני ולמעשה נחשב כאתר אסטרטגי לכל המרחב.
<יגדל אך: לעניין עצמו.
<יגדל אך: שוהם, בשנת 2009, הוציאה מכרז.