GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אביבה וולף: האשפוזית של הנשים, מירב ותמר הלכו לשם.
<אביבה וולף: אין לי מילים בכלל להגיד עד כמה כולם מתגייסים ועוזרים, ואתה שומע שבלי הרשות הן צריכות לסגור.
<אביבה וולף: אני גייסתי חברים שלי שיתרמו שם.
<אביבה וולף: זה הכל מעבר לנשמה הענקית.
<אביבה וולף: באמת, זה חלק מה-DNA.
<אביבה וולף: ו-DNA אי אפשר לשכפל, וכל דבר שמעתיקים הוא מזויף, הוא לא נכון, הוא לא אותו דבר.
<אביבה וולף: אין מה לעשות.
<אביבה וולף: אני עובדת המון עם השיטור וכולי.
<אביבה וולף: הם מעולים במה שהם עושים אבל הם לא יתפסו את הנרקומן ששדד זקנה ויגידו לו עכשיו: בוא לטיפול.
<אביבה וולף: אני יושבת גם בוועדות, יש את בית המשפט לסמים ואני רואה מה שהולך שם.
<אביבה וולף: לי תמיד אומרים, אני מכירה הרבה מהיס"מ שתופסים אותם כי הם עוזרים לי כשהם באים לאיים עלי אותם אנשים, והם אומרים לי: אנחנו תופסים אותם ואחר כך את רוצה לשחרר אותם?
<אביבה וולף: ויש עשרות אנשים משוקמים, ומי הם בית המשפט לסמים?
<אביבה וולף: גם הרשות.
<אביבה וולף: איפה שאתה לא דורך, הם שם.
<אביבה וולף: לא בשעות העבודה, ולא ממקום של בירוקרטיות.
<אביבה וולף: מרפאות לגמילה מתרופות מרשם, שזה מגיפה בארץ ופשוט עוד לא קיבלו מספיק תביעות כדי שיבינו שהם בצרות, הרשות פתחה.
<אביבה וולף: כמובן שזה בשיתוף עם משרד הבריאות אבל אם לא הרשות, לא היה.
<אביבה וולף: זה לא יעלה על הדעת שאני, כפסיכיאטרית, שעוסקת עשר שנים בהתמכרויות, אין לי לאן לשלוח את האנשים האלה.
<אביבה וולף: מגיעות אלי נשים, מזל שמנהל בית החולים אצלנו מאוד "מיינדד" לתחום, אז היום יש לנו סידור שהם מוצאים מישהי או מישהו ברחוב שסובל מתחלואה כפולה ומאשפזים אותו באותו רגע.
<אביבה וולף: עד לא מזמן זה לא היה.
<אביבה וולף: הוא היה צריך לעשות בדיקות דם וכל מיני כאלה.
<אביבה וולף: הוא צריך להיות טייס.
<אביבה וולף: בדיקות דם וללכת לפה וללכת לשם, ועד שהוא ייכנס לאשפוזית הוא כבר ימות אלף פעם בדרך.
<אביבה וולף: אז יש את הרשות למלחמה בסמים שנמצאים בתוך תחנה מרכזית, שמתקשרים: אביבה את חייבת לקבל אותו והכל רץ, וחבר מביא חבר.
<אביבה וולף: זה לא עבודה של משרדים.
<אביבה וולף: אי אפשר להסביר את זה בכלל.
<אביבה וולף: אני שומעת את זה, אני בטוחה שהם רוצים לעשות עבודה טובה, אין לי ספק.
<אביבה וולף: אני הכי בעד התייעלות ושכל אגורה באמת תלך למקום הכי טוב אבל זה כמו להפוך אותי לפנימאית.
<אביבה וולף: אני לא יכולה להיות.
<אביבה וולף: אני אלמד את המקצוע אבל אני תמיד ארוץ אחרי המכור ואנסה לעזור לו.
<אביבה וולף: זה לא רק בדיקות דם.
דוד אמסלם: תראו רבותי, מישהו רוצה לומר עוד משפט חוץ מלייזר?
<איתן גורני: משרד החינוך, אתם לא רוצים להגיד איזו שהיא מילה?
<איתן גורני: קרן?
דוד אמסלם: מישהו מרגיש בבטן שיש לו איזה משפט לומר?
<איתן גורני: הייתי רוצה שקרן תדבר.
<איתן גורני: משרד החינוך.
דוד אמסלם: קרן, איתן מבקש שתדברי אבל בקצרה.
דוד אמסלם: לפי נהלי הכנסת אני חייב לסיים את הישיבה עכשיו, אז בואו נגלוש עוד ארבע דקות.
<קרן רוט איט: רק לומר שגם אנחנו, כמשרד החינוך, עובדים הרבה מאוד בשיתופי פעולה מאוד מאוד רבים עם הרשות למלחמה בסמים, וגם אנחנו, כמשרד החינוך, מבין שהסיפור של חינוך ומניעה זה לא רק עניין של אכיפה ולא רק העניין של ההיבט של החוק.
<קרן רוט איט: יש פה התייחסות הרבה יותר רחבה והרבה יותר גדולה מאשר להסתכל על זה במשקפיים של עבירה על החוק ולהסתכל על זה באלימות.
<אליעזר רוזנבאום: כמה דברים: ראשית, הספק שמטילים על היכולת שלנו לתכלל - -
דוד אמסלם: לא, לא, זה לא ספק.
דוד אמסלם: הם לא מדברים על התכלול, הם מדברים על משהו אחר לגמרי.
<אליעזר רוזנבאום: לא, על התכלול ולעסוק גם בתחום הטיפול, אני חושב שהיא לא נכונה.
<אליעזר רוזנבאום: אני יכול לפרט כאן דוגמאות שפיתחנו בעבודה של משרד הבריאות ומשרד הרווחה בנושא של מניעת אלימות וזה לא שונה.
<אליעזר רוזנבאום: נכון, זה תחום סמים ואלכוהול וזה תחום המניעה.
<אליעזר רוזנבאום: אנחנו לא הלכנו לאגף, לא הקמנו אגף למניעת אלימות, סמים ואלכוהול.
<אליעזר רוזנבאום: הלכנו לרשות כדי לייחד אותה, כדי שהיא תתווה את המדיניות, תעשה את שיתופי הפעולה, תעשה את הרגולציה בתוך המשרד.
<אליעזר רוזנבאום: הגענו למסקנה, אחרי שמיפינו במצב הקיים, רשות סטטוטורית.
<אליעזר רוזנבאום: אין משילות.
<אליעזר רוזנבאום: מי שאומר שיש משילות זה מהשפה אל החוץ.
<אליעזר רוזנבאום: אז אני לא יודע, תמר, איזה משילות התרשמת - -
דוד אמסלם: לא, אני לא פותח את הדיון.
דוד אמסלם: קח 30 שניות ותסיים את הטיעון המרכזי, אני רוצה לסכם.
<אליעזר רוזנבאום: אנחנו, במבנה ובהגדרות של ייעוד ותפקידים נתנו את המענים לכל הדברים, ואנחנו יודעים להתמודד עם זה ונעשה את זה בהצלחה מרובה.
<אליעזר רוזנבאום: שלא יהיו מוטרדים.
<איתן גורני: להקמת הרשות ישבה ועדה בין-משרדית נכבדה ארבע שנים.
<איתן גורני: לפירוק הרשות התמנתה ועדה של חמישה אנשים בתוך המשרד, שאתנו דיברו אבל לא היינו חברים.
דוד אמסלם: תראו רבותי, אני רוצה לסכם את העניין: תראו, אני עושה אבחנה בין הצד המקצועי לבין הצד הארגוני.
דוד אמסלם: אני בדרך כלל מבין יותר בנושאים ארגוניים, אני גם בא מעולם כזה.
דוד אמסלם: אני פחות מצוי בתחום הספציפי שאנחנו מדברים עליו, שעניינו כרגע זה הנושא של סמים ואלכוהול וכל שרשרת הטיפולים והמניעה וכולי.
דוד אמסלם: אני מרגיש בבטן שלא נעים לי.
דוד אמסלם: בגלל שאין לי כלים.
דוד אמסלם: אני שומע את איתן ואני מתחבר למה שהם אומרים.
דוד אמסלם: אני שומע את אביבה, היא מדברת מנהמת ליבה.
דוד אמסלם: היא לא קשורה לאירוע, היא בכלל לא צד בעניין.
דוד אמסלם: היא לא קשורה לרשות, היא רופאה פסיכיאטרית באיזה בית חולים והיא באה מהזווית של המטופל.
דוד אמסלם: מה שמעניין אותה זה המטופל.
דוד אמסלם: אני מרגיש שזה לא התחום שאני יכול להכריע בו בכלל.
דוד אמסלם: אני מבין שמשהו כנראה לא תפור פה מספיק, ואני מרגיש שאני גם לא יכול לעזור.
דוד אמסלם: אני בוודאי לא.
דוד אמסלם: לכן, אני חושב שבהיבט הזה זה גם לא הוועדה הנכונה.
דוד אמסלם: אני חושב שבהיבט המקצועי זה צריך לשבת בוועדת הרווחה והבריאות, להביא את משרד הבריאות ומשרד הרווחה, שהם אמורים לתת את הטון המקצועי, בוודאי לא המשטרה או הבט"פ.
דוד אמסלם: אחרי זה, כשאתה תופר את כל הסיפור הזה מהצד המקצועי, אתה נכנס לסיפור של המבנה הארגוני.
דוד אמסלם: קודם כל אתה ממפה את הצרכים, ולכן אני מרגיש שאני לא יודע לתת את הכלים.
דוד אמסלם: אין לי את התשובות האלה.
דוד אמסלם: אני חושב שאני הייתי מצפה שהנושא המקצועי ייפתר בוועדת הרווחה והבריאות, ששם תזמו את הדיונים המקצועיים ותזמינו אותם.
דוד אמסלם: אחרי שאתם סוגרים את הצד המקצועי, שכולנו מבינים ויכול להיות שלא מסכימים אבל מבינים, עכשיו בוא נבנה את הפלטפורמה.
דוד אמסלם: יש לי כלים מהניסיון שלי בחיים לבנות פלטפורמות, אני יודע איך עושים את זה.
דוד אמסלם: ואז אתה בא למבנה ארגוני, מציג את זה ואז מתקדמים מפה.
דוד אמסלם: לכן, אני אומר לכם מראש שאני מרגיש שבקטע הזה אין לי כלים.
דוד אמסלם: אני מבקש מכם שתזמו.
דוד אמסלם: בואו נעשה הולד שנייה.
דוד אמסלם: הרי לרוץ קדימה, לייזר, זה אחלה אבל אני בעמדה שהרבה פעמים כשאנחנו רצים קדימה, אחרי זה לוקח לנו הרבה מאוד שנים לתקן את מה שעשינו.
דוד אמסלם: לכן אני אומר בקטע הזה: בואו נעשה משהו טוב.
דוד אמסלם: אני מבקש מכם שתעשו דיון בוועדת הרווחה והבריאות, תבקשו מהם, אם אתם רוצים אני אדבר עם אלי אלאלוף - -
<קריאה: כבר עשינו אצל תמר בוועדה דיון.
דוד אמסלם: - - כי אני מרגיש שהצד המקצועי, כפי שאמרתי, לא סגור עדין.
דוד אמסלם: ואחרי זה, נכנס לעניין של המבנה הארגוני עצמו.
<יואל הדר: אם אפשר שהשר ידבר אתך על הנושא הזה ולא שאנחנו עכשיו - - -
דוד אמסלם: אני אומר באופן עקרוני – א.
דוד אמסלם: הדיון הסתיים מבחינתי אז נעשה עוד דיון.
דוד אמסלם: אני מציע את ההצעה.
דוד אמסלם: עכשיו, בסופו של דבר בתפיסת העולם שלי, אני לא מחליף את הממשלה גם אם היא טועה.
דוד אמסלם: אני ממליץ כרגע למשרדים לעשות את זה, כרגע זה יושב בבט"פ.
דוד אמסלם: אני גם אשב עם השר, אני אדבר אתו היום, מחר.
דוד אמסלם: אם הוא יתעקש שאני אמשיך את החקיקה פחות או יותר במתווה הזה, אז אני מניח שזה מה שאני אעשה בגלל שבסופו של דבר אני תומך ממשלה, אני לא מחליף אותה.
דוד אמסלם: אני מציע להם בגלל שאני מרגיש כרגע, כפי שאמרתי, שאין לי את הכלים ואני חוזר על עצמי.
דוד אמסלם: אין לי את הכלים היותר מקצועיים בהיבט של המכורים.
דוד אמסלם: זה עולם שהוא זר לי, אני לא כל כך מכיר אותו.
דוד אמסלם: כשאתם מדברים במונחים, אני אפילו לא יודע במה מדובר אז אני לא יודע להכריע אם זה נכון או לא נכון אבל לפי ההתלהבות שלכם והרגש והמקצוענות של האנשים שלא קשורים לאירוע, אני מבין שיש פה בעיה מסוימת.
דוד אמסלם: לכן, זאת ההצעה שלי אליכם, יואל, לייזר, דברו עם גלעד היום.
דוד אמסלם: בכל מקרה, אני אעשה דיון בשבוע הבא אם תרצו ותחליטו שנקדם את זה בכפוף לזה ואתם משוכנעים שהכל בסדר ומתקדמים למרות מה שאמרתי, אז חלק מהעניינים שלי זה לקדם את ההחלטות של השר לביטחון פנים, אני לא בא להחליף אותו במשרד שלו.
דוד אמסלם: אז ליאור, תנו לי תשובה עד מחר.
דוד אמסלם: במידה וכן אז אני גם אקבע דיון נוסף בשבוע הבא אבל קחו את הדברים שלי בחשבון.
דוד אמסלם: אני מציע לעשות שניה "הולד", לעשות את התפירה המקצועית, ותאמינו לי שלפעמים אנחנו הולכים צעד אחד אחורה כדי ללכת ארבעה קדימה ומהר ונכון.
<יהודה סוויסה: זה יהיה עד שבוע הבא?
דוד אמסלם: זה לא קשור למה שאמרתי.
דוד אמסלם: גם אם הכל ייתפר וגם אם אביבה תהיה מרוצה ופאולה תגיד לי שהכל על הכיפק וחנה בוודאי, כל עוד סוגיית העובדים לא תסתדר, אנחנו לא נקדם את זה והשר יודע את זה.
דוד אמסלם: ישיבת מעקב בהשתתפות שר הפנים וסגן השר גם נמצא פה, חבר הכנסת משולם נהרי.
דוד אמסלם: קודם כל, אני אתן רקע לדיון: אנחנו עשינו במארס 2016 סיור בשכונה, עשינו דיון ביוני, ובסופו של דבר אני גם קיימתי מספר פגישות עם הפעילים המרכזיים בשכונה, וכתוצאה מזה בעצם אנחנו קיימנו גם את הישיבה הזאת.
דוד אמסלם: קודם כל, אני רוצה להודות לשר על ההשתתפות שלו.
דוד אמסלם: השר היום היה חולה.
דוד אמסלם: באמת, הוא לא מרגיש טוב.
דוד אמסלם: ובגלל שהוא מכבד אתכם ובעצם מייחס חשיבות רצינית לסוגיה הזאת, אז הוא קם ממיטת חוליו.
דוד אמסלם: אז קודם כל אנחנו מאחלים לך רפואה שלמה.
<שפי פז: רפואה שלמה.
דוד אמסלם: עכשיו, לפני שאני צולל לדיון, אני רוצה קודם לבקש ממרכז המחקר והמידע.
דוד אמסלם: הגברת נטע משה, שתי דקות, אחרי זה נשמע כמה חברי כנסת, ובסופו של דבר נשמע את הפעילים ואחרי זה, כבוד השר, אתה תתייחס לכל הנושא.
דוד אמסלם: בבקשה, הגברת נטע משה.
<נטע משה: אני אציג כאן נתונים שנאספו ונכתבו בשנה האחרונה.
<נטע משה: בין היתר, לוועדת הפנים והגנת הסביבה לדיון הקודם.
<נטע משה: אז באופן כללי, משנת 2012 יש מגמה של ירידה במספר המסתננים בישראל לאור צעדי הממשלה השונים לעידוד יציאתם מהארץ.
<נטע משה: בסוף 2016 אנחנו מדברים על כ-40 אלף מסתננים בכל ישראל.
<נטע משה: בשנה זו נכנסו כ-18 מסתננים ויצאו ממנה כ-3,400.
<נטע משה: אלה כמובן נתונים רשמיים של רשות האוכלוסין וההגירה.
<נטע משה: אני אגיד שבמקביל ליציאה של מסתננים, אנחנו יודעים שמדובר באוכלוסייה צעירה ויש לידות, כמספר מאות לידות בשנה.
<עובד חוגי: אלפים, אלפים, לא מאות.
<עובד חוגי: תדייקי.
אריה מכלוף דרעי: סליחה.
אריה מכלוף דרעי: ה-18 שנכנסו, באיזו שנה?
<נטע משה: 2016.
אריה מכלוף דרעי: אז תגידי.
אריה מכלוף דרעי: לא בשנה זו, לא.
<נטע משה: לסוף 2016, כן.
<נטע משה: למיטב ידיעתנו, אין גורם שיודע את הנתונים המדויקים על מספר הילדים של המסתננים שנולדים בשנה הזאת ובשנים הקודמות.
<נטע משה: ופה זה מתחבר לסוגיה של הדיון הזה ושל מה שהתבקשנו לבדוק בשנה שעברה, על שהיית מסתננים בשכונות דרום תל אביב.
<נטע משה: אז זה נתון שהיה קשה להשיג וניסינו להשיג אותו ממקורות שונים, לבדוק את הפיזור, באלו שכונות ומה מספרם הכולל, ואנחנו לא הצלחנו להגיע למספר אחד.
<נטע משה: יש שוני בין נתוני הרשויות.
<נטע משה: מה שכן ניסינו לעשות זה לבדוק דרך אלטרנטיבית, דרך נתוני טיפות חלב כדוגמה, ששם כן יש נתונים מתועדים.
<נטע משה: מה שניתן לומר, שרואים לאורך השנים פיזור של האוכלוסייה מאזור התחנה המרכזית אל שכונות נוספות בדרום תל אביב: עזרא, הארגזים, שכונת התקווה, יד אליהו, קריית שלום.
<נטע משה: אלה הנתונים על פי ניתוח של טיפות חלב נכון לשנה שעברה.
<נטע משה: מפנייה לרשויות – כמה משמעויות שיש לשהייה של זרים ושל מסתננים.
<נטע משה: זרים שאינם ברי הרחקה בדרום תל אביב.
<נטע משה: אז אנחנו יודעים שעל פי תשובת המשטרה, התגבור שנעשה זו התוספת של כ-130 תקני כוח אדם, תוספת של כ-45 מיליון שקל לשנה לתחנות בדרום תל אביב.
<נטע משה: יש גם תוספת לרשות הארצית לכבאות והצלה בדרום תל אביב.
<נטע משה: מלבד זאת, יש טיפול בתשתיות פיזיות עקב עומס משתמשים.
<נטע משה: הכוונה לניקיון, ביוב, הוצאות של הטמנת אשפה וכיוצא בזה.
<נטע משה: יש גם מתן שירותי מערכת החינוך שנדרשים לאוכלוסייה הזאת, לילדים: תלמידי גן, בתי ספר, לרבות חינוך מיוחד ושיעורי תגבור.
<נטע משה: ויש גם שירותי רפואה שניתנים על ידי משרד הבריאות – פעילות של מרפאה ייעודית בדרום תל אביב בעלות של כארבעה מיליון שקל בשנה.
<נטע משה: וגם חובות אבודים של - - - שאנחנו יודעים.
<נטע משה: כמובן שיש גם שירותי רווחה שניתנים על ידי מרכז מסיל"ה העירוני ואגפי העירייה השונים.
<נטע משה: על פי הנתונים של עיריית תל אביב לשנת 2016, התקציב לטיפול בכלל האוכלוסייה הזרה, ואני מדגישה: כלל הזרה – אין פילוח לארצות מוצא, ולכן זה גם זרים שמוצאם לא מאריתריאה וסודאן ולא מסתננים – היה כ-120 מיליון שקל.
<נטע משה: מתוך זה 64 מיליון שקל הוקצו כתקציב פעילות שוטף ועוד 55 מיליון שקל – זה היה תקציב חד פעמי לצרכי בינוי תשתיות, בעיקר בינוי כיתות ומוסדות.
<נטע משה: מרבית התקציב הזה, 74%, הגיע מהעירייה.
<נטע משה: זהו.
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת אייל בן ראובן.
איל בן ראובן: בוקר טוב לשר, בוקר טוב ליושב ראש הוועדה.
איל בן ראובן: תראו, אני מסתכל על הנושא הזה בהיקף הרחב שלו ואני חושב שהדיון כרגע הוא לא דיון אם טוב או לא טוב שיש מסתננים או פליטים בצורה כזאת או אחרת במדינת ישראל.
איל בן ראובן: את זה עברנו.
איל בן ראובן: יותר מזה, אני חושב שהמדיניות של עצירת ההסתננות באמצעות מה שנעשה בדרום, בגדול היא נכונה והיא טובה.
איל בן ראובן: אבל המציאות היא שיש פה היום סדרי גודל, כפי ששמענו פה מבחינת הנתונים, של אנשים, שאני אגיד מאוד בקצרה: אני ניסיתי, ניהלתי גם דיון בוועדה לענייני ביקורת המדינה בנושא הזה.
איל בן ראובן: כבוד השר, אני לא מבין מה המדיניות שלכם בנושא הזה.
איל בן ראובן: אני פשוט לא מבין.
איל בן ראובן: וכשאין מדיניות, התוצאה היא רעה.
איל בן ראובן: התוצאה היא שיצרתם פה, יצרנו פה, נוצר פה קרב בעצם בין האנשים האומללים האלה לבין דרום תל אביב - - -
<עובד חוגי: שהם גם אומללים.
<סוזי כהן: גם אומללים.
<עובד חוגי: גם אומללים.
<עובד חוגי: לא, לא רק - - - צד אחד.
<סוזי כהן: קודם כל, אנחנו אומללים.
<סוזי כהן: וזהו.
איל בן ראובן: הנה, אני אוסיף את המילה אומללים לשני הצדדים.
<שפי פז: להפוך את הסדר.
איל בן ראובן: תנו לי לדבר.
איל בן ראובן: יצרנו פה סיטואציה שיש פה שתי קבוצות.
איל בן ראובן: שתיים או יותר קבוצות אומללות, לצורך העניין, שנאבקות אחת בשנייה, ומדיניות אין.
איל בן ראובן: עכשיו, תראו, אפשר לתת פה מיליון דוגמאות.
איל בן ראובן: אני אומר לך, כבוד השר, למשל: מה אנחנו נותנים לאנשים האלה, לאותם אומללים, שכן נמצאים פה, היום, בארץ?
איל בן ראובן: המספרים לגבי אותן ועדות שאמורות לטפל בנושא הזה, בנושא הבקשות, למשל לנושא פליטות – המספרים הם מגוחכים.
איל בן ראובן: אני אומר לך: אני ישבתי עם הוועדה שאמורה - - -.
איל בן ראובן: אני שאלתי לגבי מה הם עושים מבחינת מספרים.
איל בן ראובן: למול אלפי בקשות של דארפורים, למשל, עשרה אנשים מקבלים איזשהן תשובות.
איל בן ראובן: ואני שואל: מה הוועדות האלה עושות?
איל בן ראובן: במה הן מתנהלות?
איל בן ראובן: כלומר, אני אשמח פה לשמוע היום מכבוד השר מדיניות.
איל בן ראובן: אני חושב שזאת הנקודה – מדיניות, איך עושים?
איל בן ראובן: מה?
איל בן ראובן: כדי לפתור את הבעיה.
דוד אמסלם: אני מבקש רק לקצר.
דוד אמסלם: באמת לקצר.
דוד אמסלם: בגלל שבסוף אנחנו רוצים לשמוע את התושבים ואת השר.
דוד אמסלם: את חברי הכנסת אני שומע כל הזמן.
דוד אמסלם: ודרך אגב, הנושא הוא גיבוש מדיניות.
דוד אמסלם: זה הסיפור, זה הנושא.
דוד אמסלם: אנחנו לא באים עכשיו להיכנס לקטעים הטקטיים.
זוהיר בהלול: כדי שלא תחתוך אותי, אדוני היושב ראש, אני אדבר בקיצור נמרץ, ואני אומר כבר מלכתחילה שאני מכיר בסבלם של תושבי דרום תל אביב.
זוהיר בהלול: הם סובלים, הם נאנקים, אבל גם צריך לראות את הצד השני והאפל של מדינת ישראל, החצר האחורית של המסתננים שבאו בעל כורחם כדי להציל את נפשם ממוות ומחיסול כמעט ודאיים בארצות המוצא שלהם.
זוהיר בהלול: ואם אייל בן ראובן, ידידי, חבר הכנסת, דיבר על היעדרה של מדיניות, אז אני אומר שהמדיניות היחידה היא לדחות את הקץ, והמדיניות היחידה זו אוזלת יד, המדיניות היחידה היא התעלמות מאנשים שבאו לכאן כדי להשתלב במדינה שאמורה להציף אותם בחמלה, בשל הרבה סיבות הידועות לכולנו.
זוהיר בהלול: אדוני השר, אני חושב שאתה איש חמלתי, אני חושב שאתה אדם אמיץ, אני חושב שבקרבך לא מעט ערכים שיכולים להשתלב עם הדרישה המאוד הומניטרית של מדינה שמנסה לשמר את דמותה המוסרית ולא מצליחה.
זוהיר בהלול: ולכן אני חושב, באמת: קח את העניין לידיך.
זוהיר בהלול: הצל את האנשים האלה.
זוהיר בהלול: לפי מרכז המחקר והמידע לא מדובר במספרים אסטרונומיים.
זוהיר בהלול: מדינת ישראל יכולה להכיל את עשרות האלפים האלה כדי להציל אותם.
זוהיר בהלול: כאשר אנחנו מסתכלים אל המראה אנחנו נוכל לומר: לא חמקנו מלהתמודד עם אחת מהבעיות שאנחנו, אתם כעם יהודי סבלתם ממנה יותר משאר העמים.
<שפי פז: וואי, וואי - - -
זוהיר בהלול: מה וואי, וואי, וואי?
יואב בן צור: בניגוד למה שידידי חושב, אני חושב שגם אם ישנם מסתננים שצריך לחמול עליהם – לא על חשבון תושבי מדינת ישראל שגרים בשכונות דרום תל אביב.
יואב בן צור: קודם כל, בואו נחמול על הצאן שלנו ואחר כך נחפש כבשות צאן אחרות כדי לחמול עליהן.
זוהיר בהלול: אבל זו פרשנות לא נכונה - - -.
זוהיר בהלול: אמרתי בהתחלה שאני מכיר בסבלם.
זוהיר בהלול: למה אתה מפרשן אותי לא נכון?
יואב בן צור: אני חושב שמשרד הפנים עושה ורוצה לעשות עבודה טובה, בניסיון להוציא את המסתננים הלא חוקיים שנמצאים פה.
יואב בן צור: לפחות אותם.
יואב בן צור: רק משרד הפנים מנוע.
יואב בן צור: ביחידת האכיפה שלו יש כ-130 איש שאמורים לטפל במכלול הבעיות שיש במשרד הפנים.
יואב בן צור: בוודאי שבכמות כוח אדם כזאת הם לא מסוגלים לבצע את הנקודה הזאת.
יואב בן צור: זה בדיוק כמו שפרעה אמר לעם ישראל.
יואב בן צור: הם פנו בטרוניה ואמרו: "תבן אין ניתן לעבדיך, ולבנים אומרים לנו עשו".
יואב בן צור: כשרוצים שמדינת ישראל תאכוף ותוציא את המסתננים הלא חוקיים ממדינת ישראל, צריך לתת את הכוח ואת כוח האדם שדרוש לצורך הדבר הזה.
דב חנין: המציאות בשכונות דרום תל אביב היא מאוד-מאוד קשה.
דב חנין: אני מגיע מידי פעם לשכונות האלה ואני רואה את הדברים במו עיניי וגם שומע את האנשים.
דב חנין: המצוקה היא מצוקה מאוד אמיתית.
דב חנין: אלה שכונות שהן מוחלשות והן בוודאי לא יכולות להיות המקום שבו מרוכז ציבור כל כך גדול של אנשים עוד יותר מוחלשים.
דב חנין: יש בעיה של תשתיות רווחה, יש בעיה של תשתיות חינוך.
דב חנין: סובלים מזה מבקשי המקלט, סובלים התושבים הוותיקים.
דב חנין: יש טענה רצינית של התושבים הוותיקים שהם לא מקבלים מענים, למשל: בנושאים של חינוך, מכיוון שאין.
דב חנין: אין תשתיות.
דב חנין: אין תשתיות לכל הציבורים שנמצאים שם.
דב חנין: לאורך שנים הממשלה מסתפקת בלהאכיל אותם בסיסמאות, שאין בינם לבין המציאות שום קשר.
דב חנין: ומה שמטריד אותי במיוחד, אדוני השר, זה שבתקופה האחרונה יש החמרה, גם כתוצאה מזה שנכנסות לישראל עוד אוכלוסיות חדשות.
דב חנין: למשל: של אנשים שמגיעים מאוקראינה, של אנשים שמגיעים מגאורגיה, בהיקפים של אלפים.
דב חנין: שהם ציבורים חדשים לגמרי.
דב חנין: וגם הם מגיעים למקומות מוחלשים וגם הם הולכים להיות אוכלוסייה לא מטופלת שמסביבה הולכות להיווצר הרבה בעיות.
<עובד חוגי: והם ביום שישי גם שותים בירות - - - והכול בסדר.
<סוזי כהן: שותים בירות, אלימות, שודים.
<שפי פז: והם עוד יותר מפחידים.
<סוזי כהן: עוד יותר מסוכנים.
דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין, סיימת?
אכרם חסון: כבוד היושב ראש, אדוני השר, החבר'ה שהגיעו במיוחד.
אכרם חסון: נדמה לי שזה הדיון החמישי או השישי שאני משתתף בו בשנה האחרונה בלבד.
אכרם חסון: היו כאן אולי 20 או 30 דיונים.
אכרם חסון: אני סבור שהתיק הזה נפל על תל אביב לא במקרה.
אכרם חסון: לא במקרה הביאו אותם לתחנה המרכזית והורידו אותם בתל אביב.
אכרם חסון: כנראה שהייתה מדיניות למישהו, לצערנו הרב, והאזרחים משלמים מחיר.
אכרם חסון: אין ספק שאנחנו מדינה הומנית, מדינה עם חמלה, אבל זה לא צריך להיות על חשבון האזרח הישראלי, שישלם מחיר קשה מאוד, יסבול, בגלל שלמישהו אין מדיניות ובגלל שמישהו לא חשב איך לטפל באנשים.
אכרם חסון: אני שאלתי את עצמי: מדוע לא הוקם מרכז קליטה לכל המסתננים האלה?
אכרם חסון: מדוע לא טופלו במרכז קליטה מיוחד שיכול להרחיק אותם ממרכז הארץ, לשים אותם, לטפל בהם בצורה חיובית, עניינית, מקצועית, ולא לשיים אותם כעול על האזרחים?
אכרם חסון: מצד שני, אני הייתי עם כבודך לא מזמן בשווייץ.
אכרם חסון: שווייץ היא מדינה שהיא מצטיינת בעולם בזכויות האזרח.
אריה מכלוף דרעי: אתה מתכוון עם כבודו.
אכרם חסון: כן, כן, בוודאי.
אריה מכלוף דרעי: כן.
אכרם חסון: עם כבוד היושב ראש.
אכרם חסון: אנחנו ראינו שם ששווייץ, הרצינית ביותר בעולם בזכויות האזרח, לא מאפשרת, במסגרת החוק, לאף אדם מסתנן להיכנס.
דוד אמסלם: אז זה חלק מהמתח שיש להם עם האיחוד.
אכרם חסון: נכון, אבל הם שומרים על - - -
דוד אמסלם: הם - - - זכויות אדם לכאורה, אבל הם עומדים על זה, עומדים על הרגליים האחוריות.
אכרם חסון: למה עומדים על זה?
אכרם חסון: כי הם שומרים על המדינה שלהם ושומרים על האזרחים שלהם ושומרים על החוקים שהם צריכים להיות לטובת האזרחים שלהם.
אכרם חסון: אני מציע לכבודך וגם לכבוד השר: מאחר ואנחנו דשים בזה ואין תוצאות, בואו נלך לחקיקה ברורה.
דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת אכרם חסון.
דוד אמסלם: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.
יוליה מלינובסקי: אני אהיה מאוד-מאוד-מאוד קצרה.
יוליה מלינובסקי: כמה נקודות: דובר פה כבר על נושא התקנים.
יוליה מלינובסקי: אני מאוד מזדהה עם זה ומתחברת.
יוליה מלינובסקי: כי אי אפשר לאכוף משהו כשאין לך עם מי.
יוליה מלינובסקי: אז 130 פקחים לכל מדינת ישראל זה כמובן לא מספיק, והממשלה צריכה לחשוב איך להגדיל את כוח האדם.
יוליה מלינובסקי: נושא של זכויות האזרח, זכויות האדם, זכויות - - -, זה נושא מאוד-מאוד חשוב, אבל אני רוצה שפה יהיה ברור: כפי שלמסתננים יש זכויות, לא פחות יש זכויות לתושבי דרום תל אביב ובכלל למדינת ישראל.
יוליה מלינובסקי: אז בואו לא נטעה את עצמנו ולא נעשה איפה ואיפה.
יוליה מלינובסקי: גם לאנשים שגרים בשכונות הללו, ולא רק בהללו, יש זכויות.
יוליה מלינובסקי: ואני יכולה להעיד על זה באופן אישי: היועצת שלי גרה בדרום תל אביב וכל בוקר היא מספרת לי מה עבר עליה ביום אתמול, מה היו החוויות, איך היא חזרה הביתה, איך היא חיה כבחורה צעירה בשכונה דרום תל אביבית.
דב חנין: - - - על הנושא של הביטחון.
יוליה מלינובסקי: אני מדברת על כך שאף אחד לא צריך בערב להטריד בחורה שחוזרת מהעבודה, וסליחה על ההתבטאות: לעשות צרכים מול העיניים שלה.
יוליה מלינובסקי: אני מצטערת.
יוליה מלינובסקי: אז בואו לא נטעה את עצמנו ולא נהיה פה יפה נפש יותר מדי, ואנחנו צריכים להגן קודם כל על אזרחי מדינת ישראל ותושביה.
יוליה מלינובסקי: וכמובן, הבעיה הזאת היא כבר רבת שנים, ואני חושבת שזו לא רק בעיה של משרד הפנים.
יוליה מלינובסקי: עם כל הכבוד לשר אריה דרעי, כמה שאתה חזק וגדול, אני חושבת שהבעיה הזאת דורשת טיפול רוחבי, שצריכה להיות התגייסות של כל משרדי הממשלה – צוות חשיבה: מה הבעיה, מה הפתרונות ומה המדיניות.
יעל כהן-פארן: קודם כל, גם אני מצטרפת לחלק מחבריי שדיברו קודם.
יעל כהן-פארן: המצב בדרום תל אביב הוא באמת קשה, ובעצם יש כאן מצב שהוא מין מלכוד, אוקיי?
יעל כהן-פארן: מלכוד של אותם מסתננים/פליטים/מבקשי מקלט – איך שתקראו להם, שהגיעו, באמת, להיות התחתית של התחתית של החברה בישראל.
יעל כהן-פארן: הם אפילו לא נחשבים חלק מהחברה בישראל, אבל הם פשוט בשיא התחתית.
יעל כהן-פארן: ואז לאן הם - - -?
<עובד חוגי: סליחה.
<עובד חוגי: אנחנו בשיא התחתית, לא הם.
<עובד חוגי: אני אסביר לך עוד מעט למה.
יעל כהן-פארן: אבל חוסר התייחסות וחוסר מדיניות ממשלתית, פרט למדיניות של לשים אותם בכלא, שנפסלה על ידי בתי המשפט, היא זאת שהביאה למצב הקיים.
יעל כהן-פארן: ולכן צריך לפתוח את הדברים לראות איך פותרים אותם.
יעל כהן-פארן: ואני רוצה לומר שבאמת, זה שאין מדיניות, זאת אחת הבעיות.
יעל כהן-פארן: המחנה הציוני, למשל, הגישה הצעת חוק, שהממשלה התנגדה אליה, שאמרה: תטפלו בדרום תל אביב.
יעל כהן-פארן: שימו יחס מיוחד והשקעות ומצב מיוחד בדרום תל אביב, ובדרך הזאת גם תפתרו את בעיות המסתננים והפליטים.
יעל כהן-פארן: יש מצב של אנשים שאתה לא יכול להוציא אותם מהארץ ורשות האוכלוסין וההגירה מודה בכך.
יעל כהן-פארן: את הדארפורים לא מחזירים לדארפור, כי אי אפשר.
יעל כהן-פארן: החלשים ביותר זה חד-הוריות שלא יכולות לצאת.
יעל כהן-פארן: שאפילו בעזיבה מרצון לא מוכנים לתת להן לעזוב מרצון.
יעל כהן-פארן: ואין שום התייחסות, אין שום מדיניות, חוץ מלהשאיר אותם במצב הכי-הכי קשה.
יעל כהן-פארן: ולכן אני אומרת: ממש לפני שבועיים, כי אני - - - ל-200 פליטים מדארפור מעמד של תושב קבע, שזה דומה להכרה בפליטות, למרות שאין כאן הכרה ברורה, אבל המשמעות היא דומה, למצב של 200 מתוך, אני מבינה 8,000 שהגישו בקשת מקלט.
יעל כהן-פארן: אני לא מבינה מדוע זה לא יותר מכך ומדוע אין שום התייחסות לאותם 8,000.
יעל כהן-פארן: אבל דווקא, אם ייתנו להם מעמד וייתנו להם לעבוד וייתנו להם להיות במקומות אחרים בארץ;
<קריאה: הם עובדים, עובדים.
<שפי פז: - - -
יעל כהן-פארן: אם אותם 50 אלף לא היו בשכונה אחת בדרום תל אביב, אלא בכל הארץ, הם יכולים לעשות את זה, אתם יכולים לעשות את זה במדיניות ממשלתית.
יוליה מלינובסקי: להעביר אותם לצפון תל אביב.
<שפי פז: הם לא - - - להם כסף.
<שפי פז: מעבר לפזר.
<סוזי כהן: אז מה הם עושים עכשיו?
יעל גרמן: אדוני השר, אני לא חושבת שאין מדיניות.
יעל גרמן: אני חושבת שיש מדיניות מכוונת, ואני חושבת שאתה זה שצריך להעלות את הדיון בממשלה ולדרוש שהמדיניות המכוונת הזו של התעלמות מוחלטת; זאת מדיניות.
יעל גרמן: להתעלם זאת מדיניות.
יעל גרמן: אני חושבת שמתפקידך לבוא ולומר: אני דורש דיון ואני דורש מדיניות מסודרת.
יעל גרמן: לא של התעלמות, אלא של הכרה בבעיה ושל בקשה לתפור אותה.
יעל גרמן: ואני חושבת שהבעיה היא כל כך חמורה, מכל הצדדים שאנחנו רק מסתכלים עליה.
יעל גרמן: אף אחד לא מתווכח: לא מצד התושבים.
יעל גרמן: זה נורא ואיום מה שקורה שם.
יעל גרמן: גם לפני זה היה גרוע, בשכונות האלה.
יעל גרמן: אבל היום, עוד הרבה יותר גרוע.
יעל גרמן: אבל אין ספק שגם אי אפשר להתעלם מכך שיש לנו פה, במדינה, אוכלוסייה.
יעל גרמן: היום אני קראתי מהנתונים שזה קצת פחות ממה שהיה – זה 37 אלף, 40 אלף.
יעל גרמן: לא משנה כמה.
יעל גרמן: אוכלוסייה שאין לה פתרון.
יעל גרמן: ואדוני השר, אני מבקשת ממך להעלות בפני הממשלה את ההצעה להכיר בהם, כך או אחרת.
יעל גרמן: אני לא יודעת אם זה תושב קבע או תושב ארעי או כך או אחרת.
יעל גרמן: לאפשר להם להרוויח משכורת ראויה כדי שיוכלו לשלם מיסים, כדי שיוכלו לשלם מס בריאות, כדי שהממשלה לא תצטרך לממן 75 מיליון שקל על הבריאות, כדי שהיא לא תצטרך לממן 220 מיליון שקל על "חולות", על מתקן "חולות", ובכסף הזה שייחסך, שזה 300 מיליון שקל, אפשר לשקם את השכונות בדרום, אפשר לאפשר להם לעבוד.
יעל גרמן: וכאשר המצב המדיני ישתנה וניתן יהיה להחזיר אותם לביתם, שזו המטרה של כולנו, אז נחזיר אותם.
יעל גרמן: אבל עד אז שיעבדו, שיקבלו ביטוח בריאות, שיאפשרו להם חינוך ושלא יהוו נטל על השכונות.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני רק רוצה לומר משהו ששכחתי בפתיח.
דוד אמסלם: תראו, הבעיה הזאת התפתחה בעצם ב-30-20 שנה האחרונות.
דוד אמסלם: זה לא דבר שהתפתח בשנתיים האחרונות.
דוד אמסלם: בשנתיים האחרונות זה קצת צומצם.
<קריאה: 15 שנה.