GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אז לכן אני אומר: דווקא במשמרת של השר אריה דרעי, הסיפור ברמת המספרים צומצם.
דוד אמסלם: אז היה חשוב לי להגיד את זה.
דוד אמסלם: עכשיו, אני, ברשותכם, אעבור לתושבי השכונה.
דוד אמסלם: אז אנחנו נשמע, קודם כל, את הגברת שפי פז.
<שפי פז: אני רוצה להמשיך.
<שפי פז: תשמע, אני נמצאת פה בערך פעם בחצי שנה, אנחנו מגיעים לפה.
<שפי פז: האנשים לוקחים יום חופש מהעבודה, מגיעים לפה.
<שפי פז: ואני שומעת, פעם אחר פעם את אותם, תסלחו לי, בלבולי מוח.
<שפי פז: ואני לא אשתמש במילים יותר חריפות.
<שפי פז: יושבים כאן, מספרים לנו מעשיות.
<שפי פז: האופוזיציה אומרת כמה היא דואגת לתושבי דרום תל אביב.
<שפי פז: סליחה, לא מאמינה להם.
<שפי פז: הממשלה אומרת שהיא רוצה לעשות - - - לא מאמינה להם.
<שפי פז: באופן כללי, כולם משקרים לנו.
<שפי פז: אני אגיד את זה בצורה הכי בוטה, זה לא מעניין אותי.
<שפי פז: מקסימום תוציא אותי החוצה, אני גם לזה רגילה: כולם משקרים לנו.
<שפי פז: הממשלה משקרת לנו כשהיא אומרת שהיא רוצה לפתור את הבעיה.
<שפי פז: הכנסת משקרת לנו.
<שפי פז: האופוזיציה משקרת לנו.
<שפי פז: הקואליציה משקרת לנו.
<שפי פז: כל העמותות שאומרות שתושבי דרום תל אביב מעניינים אותם.
<שפי פז: היחידים שאומרים את האמת זה המסתננים, ואני רוצה שתראו מה הם אומרים לנו, ותשימו את זה.
<סוזי כהן: יפה.
<סוזי כהן: עכשיו תשימו את זה, זה הכי טוב.
<שפי פז: הם היחידים שאומרים אמת.
<סוזי כהן: אנחנו סיימנו לדבר.
<סוזי כהן: מספיק.
<שפי פז: אין לנו יותר מה להגיד.
<סוזי כהן: אין לנו מה להגיד.
<סוזי כהן: עשר שנים מדברים - - -
<סוזי כהן: זה הכי טוב.
<סוזי כהן: שייראו את זה ככה.
<סוזי כהן: הם לא משקרים לנו, המסתננים.
<סוזי כהן: (צפייה בסרט)
<סוזי כהן: כולם משקרים, הגברת שפי פז, כולם משקרים, אבל המסתננים לא משקרים.
<סוזי כהן: הם אומרים את כל האמת.
<שפי פז: אני רוצה להגיד מילה אחת:
<שפי פז: אנחנו פה - - - אלה האנשים, האמת.
<שפי פז: עכשיו, אל תאמינו לסיפורים שהם רוצים לחזור הביתה.
<שפי פז: זה קטע קטן - - - שהצלחנו לצלם.
<שפי פז: יש לנו עוד המון דברים כאלה שנאמרו לנו בפנים.
<שפי פז: אומרים לנו, יום-יום, שעה-שעה: זה שלנו, זה לא שלכם, אתם תצאו.
<שפי פז: עכשיו, גם בחיים, ביומיום זה ככה.
<שפי פז: כי כשאתה מסתובב בשכונות בשעות אחר הצהריים, אין ישראלים בשכונות, יש רק מסתננים בשכונות.
<שפי פז: עכשיו גם גיאורגים ואוקראינים.
<שפי פז: עוד מעט הם יהיו גם ביחד, יהיה שמח.
<שפי פז: אנחנו לא בשכונות, המרחב הציבורי לא שלנו.
<שפי פז: ואני אומרת לכם שוב.
<שפי פז: אני מצטערת להגיד לכם את זה, כי היו לי הרבה מאוד תקוות מהממשלה הזאת: כולם, בלי יוצא מהכלל, עובדים עלינו בעיניים, ולנו נמאס מהסיפור הזה.
<שפי פז: תודה.
דוד אמסלם: לגבי מה שאמרת, הגברת שפי פז, אני רוצה להתייחס באמת במשפט אחד: תראי, אני עושה את הדיונים האלה, אני לא חייב לעשות אותם.
דוד אמסלם: יש לי מספיק עבודה, אבל אני מייחס לעסק הזה חשיבות גדולה מאוד בגלל שאני מאמין בזה.
<שפי פז: כולם - - -
דוד אמסלם: אז לכן בכנסת אנחנו לא מייצרים החלטות, אבל עצם הדיון כשלעצמו – הוא, אני מקווה, שיחולל איזשהו מהלך.
דוד אמסלם: בבקשה, מר עובד חוגי.
<עובד חוגי: טוב.
<עובד חוגי: יש לי שאלה קטנה לשמאל.
<עובד חוגי: כמה נקודות יש לי.
<עובד חוגי: הרי אתם בעד שתי מדינות לשני עמים למען שתהיה לנו מדינה יהודית ודמוקרטית.
<עובד חוגי: מעניין אותי איך אתם מעודדים את התופעה של ההסתננות.
<עובד חוגי: אז כל האנשים האלה שראיתם עכשיו בסרטון, הם יהודים?
<עובד חוגי: איזו מדינה אתם באמת רוצים?
<עובד חוגי: תנו תשובה לעצמכם.
<עובד חוגי: עכשיו, אני מברך קודם כל על הדיון.
<עובד חוגי: תודה רבה לך, היושב ראש, תודה לשר.
<עובד חוגי: נכון שלא כל הנושאים, כל הצרות שלנו בדרום תל אביב זה בשנה-שנתיים האחרונות, אבל אני רוצה לשאול שאלה: איך אותה ממשלה, שהגברת שפי פז אמרה, נותנת יד, שבתי כנסת במדינת ישראל ייסגרו וייפתחו פאבים וכנסיות?
<עובד חוגי: זה בתל אביב, זה לא באיזה מקום עלום.
<עובד חוגי: איך אתם נותנים יד לילדות, שאנחנו קוראים להן בנות מלך – בנות 14-13; אפרופו, היה מקרה עכשיו, לא מזמן, שמענו בחדשות שנאנסה על ידי סודני ותמורת כסף.
<עובד חוגי: שבמקרה הטוב הן מקבלות כסף.
<עובד חוגי: הצעות לקיום יחסי מין – ילדות בנות 14-13.
<עובד חוגי: כל הפמיניסטיות היפות שדואגות שלא יטרידו מינית, חס וחלילה.
<עובד חוגי: אז ילדות בנות 14-13 מקבלות אצלנו הצעות לקיום יחסי מין תמורת כסף.
<עובד חוגי: זה במקרה הטוב.
<עובד חוגי: אני לא רוצה להגיד מה קורה במקרה הרע.
<עובד חוגי: אתם יכולים ללכת למרכזי נפגעות אונס.
<עובד חוגי: גם אתן מוזמנות לשם.
<עובד חוגי: אתן בעיקר מוזמנות לשם.
<עובד חוגי: עוד נקודה: אני כיבדתי אותך עם הקמפיין שהיה של השקופים.
<עובד חוגי: ובאמת, באיזשהו מקום, אנחנו מרגישים כשקופים.
<עובד חוגי: אבל איך יוצא שרק השקופים "אוכלים אותה" בתופעה הזאת?
<עובד חוגי: השקופים בפרדס כץ, השקופים בפתח תקווה, השקופים בשכונת התקווה, השקופים בשפירא.
<עובד חוגי: רק השקופים "אוכלים אותה".
<עובד חוגי: עוד נקודה: קודם דיברתי עם דב – עם חבר הכנסת דב חנין.
<עובד חוגי: אתם אמרתם ב"תחתית", אז אני אסביר לכם איך אנחנו בתחתית.
<עובד חוגי: הרי בדרום תל אביב יש נוער בסיכון.
<עובד חוגי: את יודעת את זה?
<עובד חוגי: אז לנו אין תקציבים למדריך, של 3,000-2,000 שקל, אבל לכם, פה – דיברת עכשיו על מיליונים.
<עובד חוגי: מאות מיליונים.
<עובד חוגי: מאות מיליונים לבתי חולים, מאות מיליונים שם – לזה יש לכם תקציבים.
<עובד חוגי: אבל אצלנו, למדריך לנוער רחוב, אתה צריך לריב בשביל שיהיה לו 3,000 שקל.
<עובד חוגי: אז מי בתחתית?
<עובד חוגי: מי?
<עובד חוגי: כולכם, אתם, אתם מדברים.
<עובד חוגי: אתם מנותקים מהמציאות.
<עובד חוגי: יש לכם פה בורות.
<עובד חוגי: אתם מדברים שטויות.
<עובד חוגי: אני שומע אתכם מדברים – אין קשר למציאות בכלל.
<שפי פז: הם לא רוצים לדעת - - -
<עובד חוגי: אתם מבינים בכלל על מה אתם מדברים?
<עובד חוגי: הם לא עובדים?
<עובד חוגי: הרי כל המסעדנים עשו איתם עכשיו הפגנה.
<עובד חוגי: אצל מי הם עובדים?
<עובד חוגי: עכשיו, אני עוד דבר אני רוצה להגיד לכולכם.
<עובד חוגי: יש לי הרבה, הרבה.
<עובד חוגי: אני מלא.
<עובד חוגי: זה כבר מטורף.
<עובד חוגי: אני שומע אתכם פה.
<עובד חוגי: האמת, אני בא רגוע.
<עובד חוגי: אני שומע את השטויות שלכם פה, אני מתפוצץ.
<עובד חוגי: מכון מחקר – מרכז המחקר והמידע.
<סוזי כהן: כן.
<סוזי כהן: איזה מחקר - - -
<עובד חוגי: את יודעת, אני אספר לכם את המחקרים.
<עובד חוגי: הם הביאו נתון שמתוך עשרה ילדים שנולדים בתל אביב, ילד וחצי זה ילדים זרים.
<עובד חוגי: וואו.
<עובד חוגי: אתה אומר: בסדר, לא נורא.
<עובד חוגי: אבל לצורך העניין, הם לא נולדים בבבלי.
<עובד חוגי: הם נולדים אצלנו בשכונת התקווה.
<עובד חוגי: הם נולדים רק בשפירא.
<עובד חוגי: אצלנו, באזורים האלה, מתוך עשרה ילדים, זה ילד וחצי ישראלי.
<עובד חוגי: הרי הם לא נולדים ברמת אביב.
<עובד חוגי: הם לא אצלכם נולדים בהרצליה.
<עובד חוגי: הם אצלנו נולדים.
<עובד חוגי: אז מה את מביאה נתון מכל תל אביב?
<עובד חוגי: הם לא נולדים בכל תל אביב.
<נטע משה: - - - אני לא אמרתי את הנתון הזה.
<עובד חוגי: לא, את אמרת את זה פה.
<עובד חוגי: זה מופיע אצלכם בדו"ח - - -.
<עובד חוגי: אני את דו"ח - - - יודע.
<עובד חוגי: עזבי, זה לא חשוב.
<עובד חוגי: עכשיו, אני רוצה להגיד לכולכם משהו.
<עובד חוגי: זה חשוב.
<נטע משה: זה לא נאמר - - -
דוד אמסלם: לא אמרת את זה.
דוד אמסלם: זה מופיע - - - המחקר.
<נטע משה: זה גם לא מופיע - - -
<עובד חוגי: עכשיו, אני רוצה להגיד לכולכם ולסבר לכם את האוזן: כל נתון שתביאו – 40 אלף, 50 אלף, 30 אלף, 60 אלף, 100 אלף – 20% מהם נשים.
<עובד חוגי: ניקח לצורך העניין 50 אלף.
<עובד חוגי: אני לא הולך רחוק.
<עובד חוגי: 10,000 נשים.
<עובד חוגי: כמות הילודה שנמצאת היום, את התופעה אנחנו מעודדים.
<עובד חוגי: ממשלת ישראל מעודדת שהם יביאו ילדים.
<עובד חוגי: אתה הולך להכפיל בחמש השנים הקרובות.
<עובד חוגי: אם יש 50 אלף – ל-100 אלף.
<עובד חוגי: וזה עוד 50 אלף ילדים.
<עובד חוגי: אל תגידו: לא ידענו, לא שמענו, לא ראינו.
<עובד חוגי: אתם יודעים איך אני יודע?
<עובד חוגי: כל מבנה ציבור בדרום תל אביב מיועד רק להם.
<עובד חוגי: כל מבנה ציבור.
<עובד חוגי: אם זה לגן לילדים - - -.
<עובד חוגי: אתם מסבסדים להם את המעונים שלהם.
<עובד חוגי: הרי ביד אחת אתם אומרים שאתם רוצים להוציא אותם, מצד שני אתם מסבסדים להם את המעונים מגיל אפס עד גיל שלוש - - - מבחן הכנסה, כולל צהרון, עד 18:00 בערב – בקושי 500 שקל.
<שפי פז: על כל גינה ציבורית - - -
<עובד חוגי: תגיד לי, זה נראה לכם אמיתי?
<עובד חוגי: אני אור לכם בשיא הכנות: לפחות כשאתם מדברים, תדעו על מה אתם מדברים.
<עובד חוגי: כשאת אומרת: הם לא עובדים, תסתכלי מי יושב במסעדות בצפון תל אביב.
<קריאה: בטח שהם עובדים.
<עובד חוגי: על איזו שטות אתם מדברים?
<שפי פז: תפסיקו להגיד - - -
<עובד חוגי: אתם מאמינים בחארטות שלכם?
<קריאה: הם עובדים.
ענת ברקו: סודן היא מדינת אויב.
<סוזי כהן: - - - זה הכי נוח.
ענת ברקו: סודן היא מדינת אויב, שלא לדבר על זה שהם חצו את חצי האי סיני - - -
<עובד חוגי: עכשיו, באמת חשוב.
<עובד חוגי: אדוני השר, אני מקווה באמת שתיתן את הדעת על הנושא הזה של הילודה, שאנחנו מייצרים לנו פה.
<עובד חוגי: ואיפה הם יהיו?
<עובד חוגי: רק אצלנו.
<עובד חוגי: הרי לצפון תל אביב הם לא יגיעו.
<עובד חוגי: אתה יודע, יש שני רחובות, אחד מנחם בגין, זכרונו לברכה, בתל אביב, וז'בוטינסקי בבני ברק.
<עובד חוגי: אז הגבול הוא: בבני ברק אין אף אחד, בפרדס כץ - - - מלאה.
<עובד חוגי: אותו הדבר אצלנו: עד מנחם בגין, שדרות רוטשילד, אין אף אחד, חוץ מאלה שעובדים במסעדות.
<עובד חוגי: כן.
<עובד חוגי: זה מותר להם לנסוע עם האופניים ולהגיע למסעדה, אבל להישאר שם בשדרה – אסור להם.
<עובד חוגי: אפרופו המשטרה – תוספת כוח.
<עובד חוגי: בוא, שיישבו שם חמישה סודנים.
<עובד חוגי: אני רוצה לראות חמש דקות בשדרות רוטשילד.
<עובד חוגי: תראו איך הם יעברו בלי בג"ץ, בלי בצלם, בלי זכויות אזרח, בלי זכויות נעליים.
<עובד חוגי: אנחנו כלום, רק להם מגיע.
<עובד חוגי: אבל מה, בשנייה יעבירו את הגבול.
<עובד חוגי: בשנייה - - -.
<עובד חוגי: לאן?
<עובד חוגי: לתחנה המרכזית.
<עובד חוגי: הרי למה הם לא יושבים בשדרות רוטשילד?
<עובד חוגי: מה המרחק, לצורך העניין, בין גן התקווה לשדרות רוטשילד מהתחנה המרכזית?
<עובד חוגי: להיפך.
<עובד חוגי: שדרות רוטשילד יותר נעימות, יותר קרובות.
<עובד חוגי: מה, הוא צריך ללכת עד גן התקווה?
<עובד חוגי: הוא בשנייה מגיע - - -.
<עובד חוגי: למה הם לא יושבים שם?
<עובד חוגי: למה הם לא יושבים?
<עובד חוגי: תשאלו את עצמכם.
<עובד חוגי: אתה יודע מה הבעיה?
<עובד חוגי: אתם מנותקים.
<עובד חוגי: אתם חיים באיזו בועה ומספרים לכם סיפורים.
<עובד חוגי: בואו, תחיו אצלנו יום, יומיים.
<עובד חוגי: אני מזמין אותך, נשמה, באמת, תבואי אליי, אני אתן לך דירה, תגורי שם יומיים עם הילדים שלך, ואחרי זה נראה אתכם, כולכם, פה - - - מדברים.
<עובד חוגי: עכשיו, סליחה שאני מתעצבן.
<עובד חוגי: אני אגיד לך משהו: אני הייתי שותף לחוק הראשון.
<עובד חוגי: מההתחלה.
<עובד חוגי: די, ראבק.
<עובד חוגי: הרגת.
<עובד חוגי: עכשיו, אתם הולכים לקבל את הפצצה, אתם לא מבינים.
<עובד חוגי: אתם מעודדים את הילודה שלהם.
<עובד חוגי: אתם, בהטבות שאתם נותנים, בואו תסתכלו, תראו בעיניים: אחד פה, אחד פה והבטן כאילו.
<עובד חוגי: אחד פה, אחד בעגלה ואחד פה.
<עובד חוגי: אחי, הקנגורו לא ככה.
<עובד חוגי: הקנגורו – עד שלא יוצא מהשק, לא בא עוד אחד.
<עובד חוגי: אתם מעודדים.
<עובד חוגי: הרי מה אומרים להם?
<עובד חוגי: זה בסדר, קחו מעונים, בלי כסף, תעשו ילדים.
<עובד חוגי: עיריית תל אביב – חופשי עם מעונים.
<עובד חוגי: תגיד לי, זה אמיתי?
<שפי פז: אז זה יותר מזה, כי מחריגים אותם.
דוד אמסלם: הגברת שפי פז, אני בדרך כלל לא חוזר אחורה.
דוד אמסלם: אז בואי, תגידי משפט אחד ובזה נגמור.
דוד אמסלם: לא חוזרים אחורה.
<שפי פז: משפט אחד.
<שפי פז: אני רוצה להוסיף על זה, על העניין של הילודה: אתם מעודדים אותם בזה שאתם מחריגים אבות לילדים מ"חולות" ובזה שאתם תחריגו אבות לילדים מגירוש, אתם מעודדים את הילודה.
<שפי פז: רק שתבינו את זה.
<שפי פז: כל החלטה כזאת מעודדת את הילודה.
<שפי פז: - - - אני לא מדברת איתך - - -
<שפי פז: כן, אני מחלקת - - - להורים של הילדים - - -
דוד אמסלם: הגברת סוזי כהן, בבקשה.
<סוזי כהן: אני אשמח מאוד לתת את זכות הדיבור למר אביעד יששכר.
דוד אמסלם: מר אביעד יששכר, בבקשה.
<אביעד יששכר: תראו, אני תושב חדש בדרום תל אביב.
<אביעד יששכר: אני בסך הכול שמונה שנים, תשע שנים, ואני בתוך המאבק הזה שנתיים.
<אביעד יששכר: אני ראיתי שם כמה תמונות שהושיבו אותי אולי בתוך הכיסא.
<אביעד יששכר: אולי פעם ראשונה ראיתם את התמונות האלה.
<אביעד יששכר: להבין שחייבים כולם לעבוד בזה.
<אביעד יששכר: אני יודע שהכנסת לא מוציאה לפועל מדיניות, אבל אם לא כולנו; אני מדבר על כל מי שחזון המדינה הציונית חשוב לו, יוציא את הידיים מהגרון של האחר ונתחיל לעבוד ביחד, אז נגיע לבעיה שאי אפשר להתמודד איתה.
<אביעד יששכר: אני שמעתי פה שאין מדיניות.
<אביעד יששכר: והאמירה הזאת, לדעתי, מטשטשת את הדיוק שצריך לעשות.
<אביעד יששכר: יש מדיניות, היא ברורה.
<אביעד יששכר: מדינת ישראל הגיעה להבנה שהיא לא תוכל להתמודד עם גל מהגרים נוסף, ולהבנה שכדי לעצור את הגל הבא היא צריכה להרחיק מפה את מי שנמצא והגיע.
<אביעד יששכר: מה שאין זו מדיניות ביצוע ברורה.
<אביעד יששכר: מדיניות ביצוע ברורה.
<אביעד יששכר: אין מישהו שיש לו סמכות רוחבית להוציא לפועל את המדיניות בכל משרדי הממשלה.
<אביעד יששכר: אין כוח ואין אחריות, שמישהו לוקח כדי לעשות את זה.
<אביעד יששכר: אין חזון לאומי בעניין הזה.
<אביעד יששכר: אין אמירה: צריך לעשות את המשימה הזאת ולהצליח בה.
<אביעד יששכר: אין אמירה כזו.
<אביעד יששכר: זו אחת מהבעיות של מדינת ישראל, ואין הבנה שזאת הבעיה הכי גדולה של המשמעות של מדינה יהודית ודמוקרטית.
<אביעד יששכר: עכשיו, אני רוצה להיות פרקטי.
<אביעד יששכר: אמרו כבר, אני אגיד פעם שלישית: לא יכול להיות שעשרות אלפי מהגרים/מבקשי מקלט/מסתננים יטופלו על ידי 130 איש.
<אביעד יששכר: לא יכול להיות.
<אביעד יששכר: חייבים להוסיף מחר בבוקר אנשים שיעשו את העבודה, והרבה אנשים.
<אביעד יששכר: אחד.
<אביעד יששכר: שניים.
<אביעד יששכר: לא יכול להיות שילדי המסתננים מקבלים חינוך בבתי ספר ישראליים של אזרחי מדינת ישראל, שהחזון שלהם זה להישאר פה.
<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאף אחד בבית הספר לא מלמד אותם את שפת מולדתם.
<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאף אחד בבית הספר לא אומר להם: החלום שלכם זה לחזור למקום שבמולדתכם.
<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאף אחד לא אומר להם את זה מגיל קטן.
<אביעד יששכר: ולא יכול להיות שאחר הצהריים, החינוך הבלתי פורמלי שלהם ממומן ונעשה בפועל על ידי עמותות שמאל רדיקלי, שהחזון שלהן זה נגד מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ושהן מטפחות חזון של הילדים האלה להחריב את המדינה.
<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאתם מתעלמים מהדבר הזה.
<אביעד יששכר: שאין עבודה במשרד החינוך שהיא ייעודית, ייעודית לציבור הזה ומכוונת לציבור הזה.
<אביעד יששכר: עוד דבר שלא יכול להיות.
<אביעד יששכר: ולא יכול להיות שמשטרת ישראל לא מוציאה נתונים ברורים לגבי הפשיעה.
<אביעד יששכר: לא יכול להיות שאנחנו לא יודעים על זה כלום.
<אביעד יששכר: אל תשלו את עצמכם.
<אביעד יששכר: זה שאתם לא שומעים כל יום בבוקר על הפשיעה בדרום העיר, לא אומר שאין פשיעה בדרום העיר.
<אביעד יששכר: זה אומר שיש מה להסתיר.
ענת ברקו: שמענו מספיק על מה שהיה באשקלון לפני יומיים - - -
<אביעד יששכר: כי אנחנו שומעים על זה רק כשזה - - -
<אביעד יששכר: מספר מקרי הרצח והפגיעה והאונס בתוך הקהילה הזאת, אחד בשני, היא אדירה.
<אביעד יששכר: האלימות יוצאת החוצה, לאט-לאט אלינו.
<אביעד יששכר: והיא לא יוצאת רק בדרום העיר: היא יוצאת גם בפתח תקווה, היא יוצאת בבני ברק, היא יוצאת בערד.
<אביעד יששכר: אם אתם משלים את עצמכם שזה לא יגיע לרוטשילד או להרצליה – אם אתם משלים את עצמכם - - -
<קריאה: אתם מספיק חשובים.
<קריאה: לא צריך לחכות שזה יגיע לרוטשילד.
<אביעד יששכר: אני לא יודע.
<אביעד יששכר: זה יגיע אליכם מחר בבוקר.
<קריאה: אבל זה יגיע - - -
<אביעד יששכר: מה שנמצא אצלי היום, יהיה אצלכם מחר בבוקר.
<סוזי כהן: אז יתחילו להתעורר.
<אביעד יששכר: עכשיו, אני רוצה לדייק.
<אביעד יששכר: ילדי המסת
<אביעד יששכר: ננים היום הם בני 14-13, בסדר?
<אביעד יששכר: מה תעשו עם 20 אלף בני 18 זועמים, 20 אלף זועמים, עוד שלוש-ארבע שנים, שיסתובבו ברחובות ויכו בכם על השקרים שאתם משקרים להם, על כך שהם הולכים להיות אזרחים פה?
<אביעד יששכר: שברור שלאף אחד מהם אין שום מעמד משפטי כדי להפוך להיות אזרחים אי פעם.
<אביעד יששכר: איך הם ינקמו בכם, לדעתכם?
<אביעד יששכר: מה הם יעשו לילדות שלכם, לדעתכם?
<אביעד יששכר: עוד ארבע שנים.
<אביעד יששכר: כמה זמן יש לכם כדי לפעול, לדעתכם, עד שאתם תצטרכו לטפל בזה כבעיה מספר אחת במדינה?
<אביעד יששכר: אז אנחנו מעירים אתכם כבר שנתיים-שלוש.
<אביעד יששכר: אתם יושבים פה, מבלבלים את המוח.
דוד אמסלם: דרך אגב, הסיפור ש"מבלבלים את המוח" – אני מבקש ממך שתחזור בך.
<קריאה: זה לא מכובד.
<אביעד יששכר: מבלבלים - - - שאומרים שאין מדיניות.
<אביעד יששכר: אין מדיניות?
<אביעד יששכר: יש מדיניות, רק לא מבצעים אותה.
<אביעד יששכר: אני מתקן.
דוד אמסלם: מר אביעד יששכר, אני מכבד אותך, מכבד את כולם פה.
דוד אמסלם: אני גם שומע, אני מבין את הכעס.
דוד אמסלם: לא מזלזלים בנו.
דוד אמסלם: אני לא פח אשפה פה.
<אביעד יששכר: תסלח לי, שאני - - -.
<אביעד יששכר: תסלח לי, אני לא מנומס.
<אביעד יששכר: בסדר?
<אביעד יששכר: אין לי שום כוונה לפגוע בכבודכם.
<אביעד יששכר: כשאני שומע מישהו שאומר שאין מדיניות, כשיש מדיניות, רק לא מבצעים אותה.
<אביעד יששכר: לסיום, לא יכול להיות שיש חוק שעובדים עליו כמה שנים, קוראים לו חוק הפיקדון, הוא יוצא לפועל, והמשמעות שלו זה להפקיד באופן מידתי 20% מההכנסה עד המועד שהם יעזבו את הארץ, ותוך שבוע, - -
<סוזי כהן: הורידו את זה ל-16.5% - - -
<אביעד יששכר: - - - משרד האוצר – זרוע אחרת של אותה הממשלה – מקצץ, מקצץ אחוזים ממס ההכנסה שהם משלמים, אותם מסתננים.
<אביעד יששכר: לא ייתכן.
דוד אמסלם: לא, לא, לא, לא, לא.
דוד אמסלם: מר אביעד יששכר, אני חוקקתי את חוק הפיקדון לפני כמה חודשים ונתנו אופציה לשר האוצר מ-16% עד 20%.
דוד אמסלם: זה ה-range.
דוד אמסלם: אז לכן, אל תפליג.
דוד אמסלם: אנחנו, להיפך – החמרנו את זה כתוצאה מהצעה אוצרית.
דוד אמסלם: זה לא החוק פה.
<אביעד יששכר: לסיכום, בסדר?
<אביעד יששכר: 1.
<אביעד יששכר: אנחנו קוראים לכם, ממשלת ישראל, להכריז על הסוגיה הזאת כסוגיה לאומית ולפתוח צוות בין משרדי לטפל בעניין הזה.
<אביעד יששכר: 2.
<אביעד יששכר: אנחנו קוראים למשרד האוצר לבדוק שוב את ההחלטה שלו.
<אביעד יששכר: לא צריך להוריד ל-16%.
<אביעד יששכר: 3.
<אביעד יששכר: אנחנו קוראים לשר החינוך לעצב מדיניות ברורה לחינוך הקהילה של המהגרים בישראל.
<אביעד יששכר: 4.
<אביעד יששכר: אנחנו קוראים למשרד לביטחון הפנים ולמשטרת ישראל להוציא נתונים מאומתים על הפשיעה.
<אביעד יששכר: 5.
<אביעד יששכר: אנחנו קוראים למשרד הרווחה והשירותים החברתיים לשקם את השכונות שלנו.
<אביעד יששכר: ואחרון אחרון חביב: אנחנו קוראים למשרד המשפטים ולבג"ץ לפעול נגד מימון השירותים לקהילת המהגרים על ידי כספים שמקורם בחוץ לארץ ולפעול להרחקת מסתננים שאין להם מעמד פליטות ולא נמצאים פה על פי דין.
<אביעד יששכר: תודה רבה.
דוד אמסלם: מר יונתן יעקובוביץ', בבקשה.
<יונתן יעקובוביץ': בוקר טוב, תודה רבה.
<יונתן יעקובוביץ': אני רוצה לדבר ספציפית על חוק הפיקדון, כי זה באמת משהו שעומד כרגע על הפרק.
<יונתן יעקובוביץ': זה באמת משהו שעומד כרגע על הפרק וזה כלי.
<יונתן יעקובוביץ': אנחנו קידמנו את החוק הזה עוד בדצמבר 2014.
<יונתן יעקובוביץ': לצערי, לקח הרבה מאוד זמן עד שאכפו אותו, ואני שמח שהתחילו.
<יונתן יעקובוביץ': החוק הזה הוא כלי מאוד-מאוד חשוב מכמה סיבות.
<יונתן יעקובוביץ': קודם כל, אנחנו יודעים שהאנשים האלה שולחים הרבה מאוד כסף.
<יונתן יעקובוביץ': לא הרבה מאוד, אבל שולחים כסף הביתה.
דוד אמסלם: אבל זה לא הנושא.
<יונתן יעקובוביץ': אבל זה עכשיו עומד - - -
דוד אמסלם: אבל אני גמרתי את החקיקה פה.
<יונתן יעקובוביץ': אבל עכשיו זה נתון להחלטה של - - -
דוד אמסלם: מר יונתן יעקובוביץ', יש לך שלוש דקות.
דוד אמסלם: אני יכול לתת לך לדבר על מה שאתה רוצה.
דוד אמסלם: אתה רוצה את חוק הפיקדון?
דוד אמסלם: אני מציע לך לא ללכת לשם.
דוד אמסלם: קח את זה, תן לנו מה קורה בשכונה, שהשר.
<יונתן יעקובוביץ': אז אני אדבר באופן כללי למה חשוב לייצר תמריצים לצאת.
<יונתן יעקובוביץ': אנחנו יודעים, יצאו עכשיו הרבה מאוד דו"חות: מדנמרק, שווייץ, נורבגיה, עכשיו גם הולנד, האיחוד האירופי וגם פסק דין בשווייץ.
<יונתן יעקובוביץ': מה שזה בעצם אומר, וזה מה שאנשים לא מבינים, וגם הרבה מאוד חברי כנסת לא מבינים; הוא בעצם אומר שחלק ניכר – אף אחד לא אומר כולם – מהאנשים האלה, אם אנחנו מדברים על אריתראים, יכולים לחזור הביתה.
<יונתן יעקובוביץ': אנחנו יודעים את זה כי אנחנו יודעים שיש מסיבות עצמאות עם אלפי מהגרים/מסתננים שהשגרירות מארגנת.
<שפי פז: - - - יום שישי זה.
<יונתן יעקובוביץ': אנחנו יודעים שיש פעילות של תומכי משטר פה.
<יונתן יעקובוביץ': אנחנו יודעים שלפי כל הדו"חות הבינלאומיים, אין דו"ח אחד שאומר שנשים לא יכולות לחזור.
<יונתן יעקובוביץ': מדברים פה על נשים, מתמרצים אותן.
<יונתן יעקובוביץ': אפילו הדו"ח של נציבות האו"ם אומר שבהרבה מקרים משחררים נשים עם ילדים מהצבא.
<יונתן יעקובוביץ': אז למה הן פה?
<יונתן יעקובוביץ': למה הן מקבלות את כל ההטבות?
<יונתן יעקובוביץ': אין לזה הצדקה.
<יונתן יעקובוביץ': עכשיו, אני מבין שזה תהליך ויש פה אילוצים, אבל צריך להבין את העניין הזה.
<יונתן יעקובוביץ': ולכן צריך לייצר תמריצים שהאנשים האלה ילכו לשגרירות ובאמת יביאו להסדרת מעמדם.
<יונתן יעקובוביץ': והחוק הזה הוא כלי מאוד-מאוד חשוב.
<יונתן יעקובוביץ': ועוד דבר שחשוב להבין: זה די מצחיק, אבל אותם ארגונים שהגישו עתירה נגד החוק, בעצם לא רוצים להבין שהאינטרס העליון של ממשלת אריתריאה הוא שיבטלו את החוק הזה.
<יונתן יעקובוביץ': כי ממשלת אריתריאה מעודדת את האזרחים שלה להגיע לכאן, לעבוד כאן, ליהנות מאותה הגנה קבוצתית כוללת ולשלוח כסף הביתה.
<יונתן יעקובוביץ': יש את זה בכל הדו"חות.
<יונתן יעקובוביץ': ומי שרוצה, פסק הדין האחרון של בית המשפט הפדרלי בשווייץ גם קבע את זה, וגם הדו"ח של ה-ICG, אחד ממכוני המחקר הבכירים בעולם אומר את זה במפורש.
<יונתן יעקובוביץ': לכן צריך להבין, אנשים צריכים להבין, חברי כנסת צריכים להבין, הם צריכים להכיר את העובדות.
<יונתן יעקובוביץ': הם מדברים והם לא מבינים את העובדות.
<יונתן יעקובוביץ': גם, כמו: הם לא עובדים ועכשיו נלחמים נגד חוק הפיקדון, כי הוא לוקח 20%.
<יונתן יעקובוביץ': ולכן אני אומר: את הנקודה הזאת צריך להבין.
<יונתן יעקובוביץ': דרך אגב, גם נתיני סודן – אין מחלוקת שיש אנשים שבאמת הם ניצולי רצח עם וצריך לעזור להם, אבל הם מיעוט מתוך ה-8,000.
<יונתן יעקובוביץ': במקרה קיצון מדובר ב-3,000 איש, וגם לא כולם פליטים.
<יונתן יעקובוביץ': אז יש פה אלפי סודנים שיכולים לחזור וצריך להביא אותם לחזור וצריך לגרום להם לחזור, וחוק הפיקדון הוא כלי שנועד להביא אותם לחזור.
<יונתן יעקובוביץ': אומרים לנו שאנחנו צריכים להיכנע כי לא יוצאים.
<יונתן יעקובוביץ': רק השנה יצאו 1,800 איש.
ענת ברקו: היא מדינת אויב, אז צריך להביא - - - מדינת אויב.
<יונתן יעקובוביץ': אני אסיים, כי יש פה כל כך הרבה דיסאינפורמציה וכל כך הרבה סלוגנים, באמת מטופשים.
<יונתן יעקובוביץ': אומרים: אין מדיניות.
<יונתן יעקובוביץ': יש מדיניות.
<יונתן יעקובוביץ': הממשלה קידמה מדיניות, ובקנה מידה בינלאומי גם בהצלחה.
<יונתן יעקובוביץ': היא הצליחה לעצור ואפשר להביא ליציאה.
<יונתן יעקובוביץ': 1,800 איש שיצאו רק השנה, ואם יצאו הרבה יותר, נאכוף את הכלים.
<יונתן יעקובוביץ': אני רק רוצה לסיים לגבי חוק הפיקדון.
<יונתן יעקובוביץ': בגלל שהוא כלי כל כך חשוב, אני מבקש בכל לשון של בקשה שלא יורידו את האחוז שהמסתננים - - -
דוד אמסלם: על זה דבר איתי אחרי זה.
<יונתן יעקובוביץ': אפשר לבוא לקראת המעסיקים - - -
דוד אמסלם: מר יונתן יעקובוביץ', אמרנו: דבר איתי, זה לא במסגרת החקיקה.
דוד אמסלם: יש שם את ה-range.
דוד אמסלם: אני יכול לדבר עם משרד האוצר, אבל דבר איתי על זה.
דוד אמסלם: הדובר שדיבר עכשיו זה מר יונתן יעקובוביץ'.
דוד אמסלם: הוא מהמרכז למדיניות ההגירה.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את משטרת ישראל.
<קריאה: ומה עם לשמוע את מבקשי המקלט?
דוד אמסלם: מי זה אמר מי?
דוד אמסלם: אני מבקש, צאי החוצה.
דוד אמסלם: קומי, צאי החוצה.
דוד אמסלם: מה זה "למה"?
דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את משטרת ישראל, איך אתם רואים את הנואש הזה?
דוד אמסלם: פעם שנייה: קיבלתי מספר טלפונים לגבי הנושא של השיטור המשולב.
דוד אמסלם: אני לא יודע אם זה נכון או לא, אבל אמרו לי שעיריית תל אביב רוצה לצמצם אותו באזור הזה.
דוד אמסלם: אז בוא, תגיד לי מה אתם יודעים על העניין.
<צחי שרעבי: צחי, מפקד תחנת שרת.
דוד אמסלם: צחי, מה?
<צחי שרעבי: צחי שרעבי.
<צחי שרעבי: אני מפקד תחנת שירות, נמצא במרכז דרום תל אביב.
<צחי שרעבי: התחנה המרכזית החדשה, הישנה והשכונות שמדובר עליהן פה.
<צחי שרעבי: קודם כל, לגבי השיטור העירוני: אני לא מכיר תכנית לצמצום.
<צחי שרעבי: מבחינתי זה מכפיל כוח.
<צחי שרעבי: הפעילות של השיטור העירוני היא מכפילת כוח, היא מצילת חיים, היא מצליחה לצמצם.
<צחי שרעבי: אני לא אגיד: להוריד דרסטית.
<צחי שרעבי: מצליחה לצמצם ולייצר תחושת ביטחון יותר טובה, לפחות במקומות הציבוריים, בגינות הציבוריות ובמקומות המעבר ההכרחיים של תושבי השכונה.
<צחי שרעבי: גם זרים שגם נפגעים מבין עצמם.
<צחי שרעבי: וגם צריך לציין את זה.
<צחי שרעבי: הפעילות שלנו כמשטרה היא בעיקר מניעתית.
<צחי שרעבי: אני יכול לומר שבחצי השנה האחרונה, כמות ההצבות של שוטר 24/7, ועל זה אני חושב שאין ויכוח גם מבחינת תושבי השכונה, כמות ההצבות היא פי שלושה מהחציון הקודם, מההבנה הברורה: עדיף לי למנוע מאשר לבצע מעצר אחרי תקיפה, כי מישהו פה בקצה נפגע.
דוד אמסלם: סגן ניצב צחי שרעבי, ברשותך, עזוב את המספרים.
דוד אמסלם: אני רוצה לדעת מבחינתך.
דוד אמסלם: האם, לדעתך, רמת השפיעה באזור הזה היא קצת יותר גבוהה מאשר מסביב?
אמיר אוחנה: אם הוא הכפיל פי שלושה זה אומר - - -
<צחי שרעבי: תראה, זה לא סוד.
<צחי שרעבי: בתוך אזור התחנה המרכזית הישנה, נווה שאנן והצירים העוטפים אותה, אין ספק: הפשיעה היא יותר גבוהה.
<צחי שרעבי: שם גם המיקום שלנו.
<צחי שרעבי: יש גם זליגה לכיוון השכונות, וגם שם אנחנו מקפידים, אבל עיקר הפשיעה, אין ספק שהיא בתוך השכונה עצמה.
<צחי שרעבי: אבל צריך לזכור שזה לא רק זרים: למקום הזה מתנקזים גם נרקומנים, גם סוחרי סמים, ועיקר הפעילות שלנו היא כנגדם, ורוב המעצרים מבוצעים כנגדם.
<צחי שרעבי: ולזה יש נתונים מספיק ברורים.
<אדווה בודה: מה עם לתת למבקש מקלט לדבר?
<אדווה בודה: אז מה זה?
<קריאה: מה את מתערבת - - -?
דוד אמסלם: אני מבקש: צאי החוצה.
<קריאה: אורית.
דוד אמסלם: קומי צאי החוצה גם.
דוד אמסלם: כאן לא צועקים.
<קריאה: אבל מה שצריך - - -
דוד אמסלם: את גם מוזמנת לצאת החוצה.
דוד אמסלם: אני מבקש שתצאי החוצה גם.
<קריאה: אני אצא החוצה, אבל - - -
דוד אמסלם: עכשיו, עכשיו.
דוד אמסלם: בבקשה, צאי החוצה.
<קריאה: זה עבר כבר לשנאה.
דוד אמסלם: חבר'ה, מהיציע, אני לא אתן לאף אחד לדבר.
דוד אמסלם: מי שרוצה, שיקום וייצא החוצה.
דוד אמסלם: לא חייבים להישאר כאן.
אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אורחים, שלום וברכה.
אריה מכלוף דרעי: קשה לתמצת את הכול בכמה דקות, אבל אני אנסה.
אריה מכלוף דרעי: שמעתי גם את חברי הכנסת, אבל בעיקר את התושבים.
אריה מכלוף דרעי: עד היום אני ברושם הטראומתי, אפשר לומר, מהסיור שהייתי בשכונה שם.
אריה מכלוף דרעי: אני מסכים עם התושבים: אינו דומה ראייה לשמיעה.
אריה מכלוף דרעי: שום תיאור לא יכול לתאר, אפילו ביקור של שעה-שעתיים במקום, קל וחומר לשהות במקום.
אריה מכלוף דרעי: המראות של בתי הכנסת, המראות של המרחב הציבורי – הכול השתנה.