GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: חשבתי עכשיו תוך כדי תנועה, תוך כדי דברים, שנגיד בעלים ייחשב למישהו שמינימום יש לו חמישה אחוזים.
דוד אמסלם: אין לי בעיה שזה יהיה מינימום שבעה אחוזים או משהו כזה כדי שלא יקרה מצב שמישהו עושה כאן פיקציה.
<מירי כהן: השאלה אם יש רף עליון.
דוד אמסלם: אם אנחנו מדברים על מינימום עשרה, ואם אנחנו נותנים נניח מינימום חמישה אחוזים או שבעה אחוזים, זה אומר שתשעה חייבים להיות - נניח אנחנו נותנים לתשעה את הרף הכי נמוך, כבר הגענו כמעט למעל חמישים אחוזים.
דוד אמסלם: אין חלוקה אחרת.
דוד אמסלם: לא יכולה להיות חלוקה אחרת.
<מירי כהן: רף נמוך, אנחנו לא יכולים לעשות.
דוד אמסלם: נגיד חמישה אחוזים המינימום.
דוד אמסלם: יש תשעה עם חמישה אחוזים מול 55 אחוזים.
<ארז קמיניץ: אני מבקש להפחית את זה לפחות מזה.
דוד אמסלם: שישה אחוזים.
דוד אמסלם: אם אלה שבעה אחוזים, זה כבר 63 אחוזים.
<ארז קמיניץ: אני מבין מה אתה אומר.
<ארז קמיניץ: אני רק אומר קודם כל לבדוק.
<ארז קמיניץ: אפשר ללכת על רף תחתון.
<מירי כהן: אי אפשר.
<אמיר הלר: זה יכול ליצור מצב הפוך.
<מירי כהן: ממש לא.
<מירי כהן: זה לא טוב.
<תומר רוזנר: תגידי איזה רף עליון את רוצה.
<תומר רוזנר: עשרים אחוזים?
<תומר רוזנר: תעשי רף עליון של עשרים אחוזים.
<ארז קמיניץ: את צריכה שיהיו לך תשעה עם שבעה אחוזים.
<ארז קמיניץ: יכולים להיות עוד חמישים עם חצי אחוז.
<מירי כהן: זה עניין של חלוקה שלנו.
דוד אמסלם: בואו נסכם שאחד מהבעלים לא יהיה מעל חמישים אחוזים לבדו.
<ארז קמיניץ: חמישים אחוזים זה יותר מדי.
<ארז קמיניץ: הכנסת אותי לעוד ויכוח.
<ארז קמיניץ: היינו ב-15.
דוד אמסלם: אנחנו בעצם הורדנו את כל ההגבלות האלה.
<ארז קמיניץ: את זה לא הורדתם.
<ארז קמיניץ: אתם דיברתם על זה?
<ארז קמיניץ: לא דיברתם על זה.
<תומר רוזנר: זה נובע מכך שאתה אמרת בעלים אחד.
דוד אמסלם: אני אמרתי בעלים אחד.
דוד אמסלם: בעלים אחד גוזר את הכול ולכן הורדנו.
דוד אמסלם: אני אמרתי שאני לא מקבל את ההתניות האלה בכלל.
דוד אמסלם: עברנו על התנאים.
<ארז קמיניץ: על זה לא דיברנו.
דוד אמסלם: היות ואתה לא דיברת אתי, זה נכון, אבל מתוך הן אני למד לאו.
דוד אמסלם: הרי היו ארבעה תנאים.
דוד אמסלם: אתה דיברת אתי על אחד, אז הבנתי שכל השאר בסדר.
<ארז קמיניץ: ההיקשים הלוגיים המשפטיים של אדוני, אני חייב לשבח אותם אבל אני מודה שעל הנקודה הזאת לא דיברנו לא בגלל שזה הסדר שלילי.
<ארז קמיניץ: אני פשוט לא חשבתי שצריך לדבר על זה.
<ארז קמיניץ: אני מוכן להעלות את זה קצת כי ירדנו מחמישים בעלים לעשרה בעלים, אז נעלה את זה לעשרים אחוזים, אבל חמישים אחוזים אומרים שיש מישהו אחד שזאת התכנית שלו ולא לזה הכוונה.
<ארז קמיניץ: רף מינימלי לא צריך.
<מירי כהן: בלי רף מינימלי.
דוד אמסלם: לגבי רף מינימלי, הם צודקים.
דוד אמסלם: נשאר 750.
<תומר רוזנר: על זה דיברתי.
<תומר רוזנר: זה יורד מ-1,500 ל-750.
<אמיר הלר: לא הבנו מה נסגר לגבי האחוזים של מקסימום בעלים אחד.
דוד אמסלם: עשרים אחוזים.
<ארז קמיניץ: זה משאיר הרבה מאוד תכניות בחוץ.
<אמיר הלר: זה משאיר בחוץ הרבה יזמים פרטיים שמובילים תכניות.
<ארז קמיניץ: הרבה יחידות דיור.
<ארז קמיניץ: אני לא מסתכל על היזמים.
<אמיר הלר: העניין של בעלים של מעל חמישים אחוזים, אני מבין את אדוני.
<ארז קמיניץ: יישר כוח גם לנציג הקבלנים שלמד איך לדבר ליושב ראש הוועדה.
<ארז קמיניץ: שאפו.
<אמיר הלר: אל תחלק לי מחמאות כאלה.
<אמיר הלר: אני מעדיף להישאר בלי מחמאות כאלה.
דוד אמסלם: מה שאומר ארז, הוא אומר לך יישר כוח על זה שכנראה אתם לא כל כך רוצים לבנות אבל אתם עוזרים למדינה לתת לאנשים יחידות דיור.
דוד אמסלם: זאת המוטיבציה.
<אמיר הלר: המוטיבציה הדדית.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, אמיר, בוא נשאיר את זה כך.
דוד אמסלם: אני רוצה לקדם את הנושא.
דוד אמסלם: אני מאוד מעריך את ארז, אני מעריך את הנשמה שלו ואת הניסיון שלו, גם אם אני חולק עליו, אבל הוא לא מדבר דברים שאין בהם טעם.
דוד אמסלם: גם אם אני לא מסכים אתו, זה לא שחור-לבן.
דוד אמסלם: לי יש דעה א', הוא אומר דעה ב', אני משוכנע שאני צודק אבל אני לא בטוח בזה במאה אחוזים כי יש צדדים לכאן ולכאן.
דוד אמסלם: אני מכבד את זה.
דוד אמסלם: לכן כל מספר זוכה.
דוד אמסלם: גם אם הוא היה אומר לי 25 אחוזים, גם זה היה בסדר.
דוד אמסלם: עכשיו היו 15 אחוזים ואני חשבתי שאולי נעלה את זה ל-25, הוא אמר עשרים אחוזים ואני אמרתי בסדר.
דוד אמסלם: עשינו שוק מחנה יהודה קטן ונגמר.
<תומר רוזנר: לגבי הוועדה המסננת.
<תומר רוזנר: בעקבות הדברים שסיכמתם.
דוד אמסלם: לגבי הוועדה.
דוד אמסלם: אני דיברתי עם תומר, ותגידי לי את, מירי, מה העניין.
דוד אמסלם: היו לי שיחות עם ארז ואני הבנתי את החששות.
דוד אמסלם: בסך הכול אחד הטיעונים שלי היה שגם אם אתה עומד בכל התנאים, זה לא בהכרח שאתה בא לוותמ"ל.
דוד אמסלם: יש ועדה והוועדה מסננת.
דוד אמסלם: היא אומרת, תקשיב, לי יש עוד שיקולים מעבר לזה כמו החשיבות של המקום, התכנית, המרקם, לפעמים אני רוצה לדחוף דווקא בעיר מסוימת בגלל שיקולים אחרים וכולי.
דוד אמסלם: לכן הוועדה הזאת מסננת והיא מכניסה שיקולים נוספים מעבר לשיקולים התכנוניים הנקודתיים.
דוד אמסלם: הבנתי שיושב ראש הוועדה הוא יושב ראש הוותמ"ל.
<מירי כהן: מנהל מינהל התכנון.
<מירי כהן: יושב ראש הוותמ"ל הוא מהאוצר, מנהל מינהל התכנון, שהיא גם הממליצה על ההחלטות מכוח החוק.
<מירי כהן: הוא יהיה יושב ראש הוועדה.
דוד אמסלם: ארז, לאחר שדיברנו והבנתי את העניין, אני חושב שכדאי שאולי תציע אפילו לחזק גורמים מקצועיים בוועדה, אפילו שהם חיצוניים, כדי שייתנו איזשהו איזון לעסק הזה.
<מירי כהן: הכנסנו מהנדס.
<ארז קמיניץ: יש נציג למשרד המשפטים, לנציג האוצר, מנהל מינהל תכנון, נציג הרשויות.
דוד אמסלם: זה נראה לך מספיק מאוזן?
<מירי כהן: לא צריך ועדה יותר מדי גדולה.
<ארז קמיניץ: לא, לא צריך.
דוד אמסלם: מירי, אני מסכים.
דוד אמסלם: שלא תהיה ועדה גדולה וייקח לכנס אותה שנים.
<תומר רוזנר: הדבר היחיד שכן הייתי רוצה לשנות בהקשר הזה, שני דברים שהייתי חושב שכדאי שתשקלו לשנות אותם.
<תומר רוזנר: האחד, הוועדה היא בהרכב זוגי של ארבעה חברים ואני מציע להעניק לנציג שר המשפטים קול כפול במקרה שצריך.
דוד אמסלם: אני יודע על מה דברים נופלים.
דוד אמסלם: לפעמים זה נופל על מי יפתח ראשון את בקבוק השתייה.
דוד אמסלם: אני מציע לפתור דבר אחד.
דוד אמסלם: ארבעה חברים, זה לא טוב.
דוד אמסלם: אם תעשו חמישה, יהיה הכי טוב ואז אף אחד לא ירגיש מספיק חשוב.
<תומר רוזנר: נציג משרד השיכון.
<מירי כהן: להוסיף את משרד השיכון.
<תומר רוזנר: הדבר השני שכדאי לשקול הוא להוסיף במסגרת רשימת השיקולים שאחד השיקולים שהועדה תשקול הוא מספר הבעלים שיש כי כרגע זה לא מופיע כשיקול.
<תומר רוזנר: ככל שיש יותר בעלים, היא תרצה.
דוד אמסלם: אתה מדבר על הוועדה המסננת.
דוד אמסלם: הוועדה המסננת, לטעמי, אם אתם שואלים אותי, צריך להשאיר לה שיקול דעת רחב ביותר.
דוד אמסלם: יכול להיות שיש שיקולים שלא חשבנו עליהם עכשיו.
<ארז קמיניץ: זה חלק מהשיקולים.
<תומר רוזנר: יש לה שיקולים.
<ארז קמיניץ: אין כאן רשימה סגורה.
<תומר רוזנר: יש לה שיקול דעת רחב אבל יש לה רשימת שיקולים שהיא צריכה לשקול אותם.
דוד אמסלם: שהיא חייבת.
<תומר רוזנר: זאת לא רשימה סגורה.
<תומר רוזנר: הנושא האחרון בהקשר הזה.
<תומר רוזנר: כיוון שהוועדה היא ועדה מייעצת לממשלה, אנחנו מבקשים לשקול שיובהר שבמצב שבו הוועדה המייעצת ממליצה שלא לקדם את התכנית, בזה נגמר העניין.
דוד אמסלם: לא מערערים עליה.
<תומר רוזנר: אין אפשרות שאם הוועדה המסננת אמרה לא, אפשר ללכת לממשלה ולומר לה בכל זאת תדוני.
<ארז קמיניץ: אי אפשר שהממשלה תקבל את כל הבקשות.
דוד אמסלם: זאת שאלה מקצועית.
<תומר רוזנר: אתה אומר לא כי אתה מסכים או לא מסכים?
<ארז קמיניץ: אני מסכים.
<ארז קמיניץ: אי אפשר ללכת לממשלה עם כל הבקשות.
דוד אמסלם: זה לא נשמע לי הגיוני כי אחרת בוא נעשה את הממשלה ועדה מסננת.
<תומר רוזנר: אתם מסכימים לזה?
<מירי כהן: זאת החלטה מינהלית.
<תומר רוזנר: החלטה מינהלית רגילה כאשר מדובר בתוך המדינה, זה כאשר הוועדה המסננת אומרת לא, זה נעצר באופן טבעי.
<ארז קמיניץ: בסדר, כי זאת המדינה.
<ארז קמיניץ: אחרת אתה צריך גם ערר על הוועדה הזאת.
<ארז קמיניץ: שלא ילך לבג"ץ.
<תומר רוזנר: אי אפשר לפצל את העניין.
<תומר רוזנר: זאת אותה החלטה.
<תומר רוזנר: הוועדה המייעצת ממליצה במסגרת הליך להכרזה.
<תומר רוזנר: היא לא ממליצה על שום דבר אחר.
<ארז קמיניץ: על זה אתה אומר שהממשלה לא תקבל.
<תומר רוזנר: אי אפשר להביא לממשלה.
<ארז קמיניץ: נגיד קבלן לא מרוצה מהחלטת הוועדה - - -
<תומר רוזנר: בונה.
<ארז קמיניץ: בונה.
<ארז קמיניץ: סליחה.
<ארז קמיניץ: בונה עם הרבה יחידות דיור והוא רוצה לומר איך לא קיבלו אותו, הוא עושה את הכול לטובת המדינה, המון יחידות דיור ואיך לא קיבלו אותו.
דוד אמסלם: עושה מילואים ומשלם מס הכנסה.
<ארז קמיניץ: עושה מילואים, משלם מס הכנסה ורוצה לבנות המון דירות לטובת מדינת ישראל ולחימה במשבר הדיור.
<ארז קמיניץ: בסוף הוא נדחה.
<ארז קמיניץ: הוא יחכה להחלטת הממשלה?
<תומר רוזנר: לא, לא תהיה החלטת ממשלה.
<ארז קמיניץ: אני אומר לטובתו של אותו יזם.
<ארז קמיניץ: איך הוא עותר על החלטת הוועדה?
<תומר רוזנר: הוא עותר לבג"ץ.
<ארז קמיניץ: אי אפשר בג"ץ.
<תומר רוזנר: אפשר לומר את ההסדר הבא: אם הוועדה המסננת מחליטה לא, הולכים לבית משפט מחוזי כי אז נעצר ההליך.
<תומר רוזנר: אם הממשלה מחליטה לא, מה נעשה?
<ארז קמיניץ: אמירת לא של הממשלה הולכת לבג"ץ.
<תומר רוזנר: נראה לי קצת מוזר.
<ארז קמיניץ: אבל אין מה לעשות.
<ארז קמיניץ: זאת החלטת ממשלה.
דוד אמסלם: מה זה הממשלה תגיד לא?
דוד אמסלם: אחרי כל ההליכים?
<ארז קמיניץ: היא לא תגיד לא.
<מירי כהן: אני רוצה לומר לכם משהו מבחינה מינהלית.
<מירי כהן: הרי קבענו שפעמיים בשנה הוועדה עולה עם המלצות הצוות.
<מירי כהן: כשהיא תעלה עם המלצות הצוות, היא יכולה גם להקריא לממשלה את אותם מתחמים שהיא החליטה לא להמליץ עליהם.
<מירי כהן: ברגע זה יש החלטה שאפשר לעתור עליה.
<ארז קמיניץ: לא, אבל אז הממשלה תצטרך לראות את כל הנתונים.
דוד אמסלם: אני אסכם את זה.
דוד אמסלם: ההסדר בסך הכול נשמע לי סביר.
דוד אמסלם: אם הוועדה קיבלה החלטה שכן, אני מניח שאף אחד לא יעתור.
דוד אמסלם: אם היא קיבלה החלטה שלא, הבן אדם רוצה לעתור על ההחלטה.
דוד אמסלם: אנחנו חיים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: בסוף אנחנו צריכים לתת לו אופציית עתירה.
דוד אמסלם: ארז אומר שלסתום את העליון, לא נשמע הגיוני כי הוא ידון עכשיו עוד חמישים שנים?
דוד אמסלם: שילך בווקטור יותר קצר לבית המשפט המחוזי.
דוד אמסלם: נניח שהוא עבר את הוועדה המייעצת, עבר את הוותמ"ל והממשלה פתאום החליטה שהיא לא רוצה.
דוד אמסלם: זה כבר חייב לבוא לעליון.
דוד אמסלם: זה ההליך.
דוד אמסלם: אני לא רואה משהו אחר.
<תומר רוזנר: לפי מה שאנחנו קוראים כאן בתוספת לחוק בית המשפט לעניינים מינהליים, לכאורה ההחלטות האלה הולכות לבית משפט לעניינים מינהליים כיוון שמדובר על החלטות בענייני תכנון ובנייה למעט בנייני תכנית מתאר ארצית או מחוזית או החלטות של שר הפנים.
<תומר רוזנר: כך זה כתוב.
<דקלה פרסקו: החלטות של הוותמ"ל?
<תומר רוזנר: לא כתוב כאן החלטות ממשלה.
<דקלה פרסקו: החלטות הממשלה לעניין ההכרזות הולכות לעליון.
<תומר רוזנר: זאת שאלה מעניינת.
<דקלה פרסקו: אני אומרת.
<דקלה פרסקו: היום זאת הפרקטיקה.
<קריאה: יש כבר עתירות כאלה בקנה.
דוד אמסלם: אני רוצה להציע הצעה.
דוד אמסלם: היות ובענייני תכנון אנחנו עסקינן ואנחנו עכשיו משנים את החוק - - -
<תומר רוזנר: אפשר לתקן את זה.
דוד אמסלם: אחרי כן תבדקו.
<תומר רוזנר: אם כן, מה הסיכום?
דוד אמסלם: הסיכום שההליך אותו סגרתם, הוא נשמע לי הכי הגיוני.
דוד אמסלם: הבן אדם עותר למחוזי והממשלה, אם למישהו יש עניין אחרי החלטת ממשלה, הולך לעליון.
דוד אמסלם: אם זה עדיין לא מוסדר, בואו נסדיר את זה.
<ארז קמיניץ: על החלטת שר הפנים אתה הולך לבג"ץ ועל החלטת ממשלה לא.
<ארז קמיניץ: צריך להוסיף.
<תומר רוזנר: אנחנו נתקן בתיקון עקיף בחוק בתי משפט לעניינים מינהליים.
<ארז קמיניץ: זה גם לא שר הפנים.
<ארז קמיניץ: זה שר האוצר.
<תומר רוזנר: אנחנו נציע תיקון עקיף.
<תומר רוזנר: אנחנו נציע שני תיקונים.
<תומר רוזנר: האחד, התיקון שיאמר שכאשר הוועדה המייעצת מחליטה שלא לקדם את העניין, זה לא מגיע לממשלה.
<תומר רוזנר: התיקון השני הוא תיקון עקיף בחוק בתי משפט לעניינים מינהליים שיאמר שבהחלטות סירוב של הוועדה המייעצת ילכו לעתירה מינהלית.
<תומר רוזנר: אנחנו נבהיר את התוספת לחוק בתי משפט לעניינים מינהליים כך שהחלטות ממשלה או של שר האוצר לא יובאו לדיון בפני בתי המשפט לעניינים מינהליים.
<תומר רוזנר: זה בהקשר הזה של הנושא של המקרקעין.
<רם אלמוג: המשרד להגנת הסביבה.
<רם אלמוג: לעניין הוועדה.
<רם אלמוג: אמרת נכון שצריכה להיות חמישייה.
<רם אלמוג: זה נכון יותר מבחינת היכולת.
דוד אמסלם: אתה אומר שזה יהיה אתם.
<רם אלמוג: אנחנו מציעים את עצמנו.
<רם אלמוג: אני חושב שציבורית זה יכול להיות יותר מאוזן ויותר נכון שכך יהיה.
דוד אמסלם: אני באופן אישי לא מתנגד לשום רעיון כזה.
דוד אמסלם: אני לא מרכיב את הוועדה.
<מירי כהן: בעיני שיכון יותר רלוונטי.
<ארז קמיניץ: יש לי הצעה אחרת.
<ארז קמיניץ: אתה הרי מבין מה הולך לקרות עכשיו.
<ארז קמיניץ: אולי נעשה קול כפול למנהל מינהל התכנון?
<ארז קמיניץ: אני מבין שכל משרד ירצה להיות.
דוד אמסלם: יש הבדל מהותי בין משרד השיכון שתפקידו לבנות שיכונים לבין משרד אחר, עם כל הכבוד לו.
<ארז קמיניץ: גם הוועדה המייעצת הזו צריכה להיות מאוזנת.
דוד אמסלם: כשאני שמעתי משרד השיכון, אני שמחתי כי אני חושב שאתה מחבר את האנשים שרלוונטיים לעניין מתחילת הדרך ולכן הם לא מתנגדים לך בהמשך כי אלה האנשים הרלוונטיים.
דוד אמסלם: אולי מחר משרד הביטחון יוכנס כי הוא בונה את סירקין?
דוד אמסלם: אני רואה את משרד השיכון בלב העניין.
דוד אמסלם: הוא בונה.
דוד אמסלם: הוא הרי אמור להוביל את כל הבינוי.
<מירה סלומון: אנחנו מתנגדים לסיכום.
דוד אמסלם: איך לא?
דוד אמסלם: דרך אגב, שאתם תתמכו במשהו, תגידו לי לפני כן ואני אביא לכאן עוגה.
<קריאה: הם תומכים בהרבה דברים.
<מירה סלומון: זה די מובן מאליו שאנחנו מתנגדים למהלך שהוא עוקף את מוסדות התכנון הרגילים ומגיע ישירות לוותמ"ל.
<מירה סלומון: זה די ברור וזה טבעי שנתנגד למצב כזה, במיוחד שמדובר בקרקע מרובת בעלים מהם מינימום חמישים בעלים הופכים להיות למינימום עשרה בעלים או כאשר מדובר בקרקע שכוללת גם בעלות של רשות מקרקעי ישראל ויהיו חמישה בעלים.
<מירה סלומון: זאת התנגדות שהיא מובנת.
<מירה סלומון: אנחנו סבורים שמדובר בהליך שהוא עוקף את מוסדות התכנון הרגילים.
<שרית דנה: לא רק את המוסדות.
<שרית דנה: ועדה מקומית יכולה לאשר תכנית כוללנית.
<שרית דנה: רק לפני שנתיים הלכתם על מהלך חוקתי שמעביר סמכות לוועדה המקומית, אושרה תכנית כוללנית, שנייה לאחר מכן בעלים פרטי יכול להוביל מהלך שנוגד את כל התכנון ואת כל חלוקת הסמכויות.
דוד אמסלם: אני אענה לעניין הזה.
דוד אמסלם: אמרתי לארז שסוגיית הוותמ"ל, אף אחד לא חושב שזה דבר שבעצם בשאיפה של מדינת ישראל.
דוד אמסלם: הרי אם היינו חושבים שזה ההליך הרצוי, אני מניח שהמדינה, מאז קום המדינה, היינו לוקחים את הוותמ"ל וזהו.
דוד אמסלם: אבל יש כאן אילוץ אחר שהוא אילוץ הדיור ולכן הרבה פעמים, כשיש לך דברים מהסוג הזה, לפעמים אתה אומר לעשות לה' הפרו תורתך.
דוד אמסלם: לפעמים אתה הולך ועושה איזושהי פעולה שאתה פותר בעיה אחת ומייצר בעיה אחרת ובאיזונים אתה חושב שכדאי לך בתקופה הזאת דווקא לפתור את הבעיה היותר אקוטית מבחינתך.
דוד אמסלם: זה לב העניין בכל הסיפור הזה.
דוד אמסלם: אמרתי לארז, ואני בכלל מציע למדינה וגם לנו, שאני חושב שסיפור הוותמ"ל מלכתחילה היה צריך להיות מתוחם במספר יחידות הדיור שנמצא בגירעון שהמדינה מחליטה כרגע לצמצם אותו.
דוד אמסלם: זאת אומרת, לוותמ"ל הייתי נותן שני פרמטרים או שתי התניות כאשר האחת היא הזמן והשנייה יחידות הדיור ומה שבא לפני.
דוד אמסלם: בוודאי שהוותמ"ל הזה צריך להיעלם מן העולם והרי הוא ייעלם באיזשהו שלב כי זה דבר שהוא לא טבעי.
דוד אמסלם: אף אחד לא רוצה אותו כל הזמן.
דוד אמסלם: אם אני אהיה יושב ראש ועדת הפנים עוד כמה שנים, אני אבטל אותו.
דוד אמסלם: אני איזום את המהלך לבטל אותו כשהוא לא יהיה רלוונטי.
דוד אמסלם: בהגדרה הוא פוגע בתכנון.
דוד אמסלם: בהגדרה.
דוד אמסלם: אני קובע את זה.
דוד אמסלם: היות והמדינה יצאה לדרך, אני לא יודע מי היה ומי החליט על העניין, אבל אם אני הייתי יושב ראש ועדת הפנין, כאן זה לא היה עובר כך.
דוד אמסלם: אם אתם מדברים על גירעון של חמישים אלף יחידות דיור, בואו נדבר על זה.
דוד אמסלם: אני יודע שטבעם של פקידים היא שגם כאשר נעלמת הסיבה, הם ממשיכים.
דוד אמסלם: יש כאן הרבה מוסדות במדינת ישראל שעד היום אני לא יודע למה הם קיימים.
דוד אמסלם: הם היו נכונים לזמנם אבל הם לא רלוונטיים היום אבל הם ממשיכים לנשום, לבעוט, לאכול.
דוד אמסלם: זה מה שיקרה גם כאן.
דוד אמסלם: אם לא יהיה כאן יושב ראש ועדת פנים או שר שאין לו עניין לשחרר סמכות, הנה, תראי מה קורה כאן.
דוד אמסלם: הוויכוח כאן תמיד קורה לי.
דוד אמסלם: לפני שהוא דיבר, אני ידעתי מה הוא רוצה לבקש.
דוד אמסלם: עשיתי כאן דיון על שלטים, אתם לא תאמינו.
דוד אמסלם: את היית בדיון על השלטים.
דוד אמסלם: אחד ההזויים ביותר.
דוד אמסלם: באה פיצוציה ואומרת למה היא צריכה שבעה שלטים.
דוד אמסלם: יש לה שלט אחד שאומר לא למכור סיגריות, שלט אחד אומר לא למכור אלכוהול, שלט אחד אומר שאסור לו למכור אלכוהול מתחת לגיל 16.
דוד אמסלם: בקיצור, יש שבעה שלטים.
דוד אמסלם: אמרו בואו נעשה שלט אחד יפה ומסודר.
דוד אמסלם: לא תאמינו מה קרה כאן, כולל ערעור של השרים.
<תומר רוזנר: הסתייגות.
דוד אמסלם: הסתייגויות שרים.
<קריאה: מה יהיה כתוב בשלט האחד הזה?
דוד אמסלם: אותו הדבר.
דוד אמסלם: אותם דברים אבל נרכז אותם בשלט אחד.
<קריאה: בעברית?
דוד אמסלם: בעברית.
דוד אמסלם: אתה לא תאמין, אתמול בכנסת שר הבריאות כותב לי מכתב על השלט.
דוד אמסלם: השר לביטחון פנים כועס עלי.
דוד אמסלם: אמרתי, כולה שלט.
דוד אמסלם: חשבתי שאני בא לכאן לדיון של ארבע דקות ומצאתי את עצמי עושה שני דיונים של שעתיים על שלט.
דוד אמסלם: כל זה כי למה השר הזה מוותר על הגודל של השלט שהוא קובע אותו היום.
דוד אמסלם: זה מה שקורה לי.
<מירה סלומון: אדוני, הדיון על תכנון הוא לא מלחמה על כבוד או על כיבודים והוא לא על זכות וסמכות לקבוע משהו אזוטרי.
<מירה סלומון: הדיון על תכנון הוא דיון אמיתי, עמוק, מהותי ואם אדוני סבור שהוותמ"ל, לידתו בחטא - - -
דוד אמסלם: אני נתתי את הדוגמה הזאת בדיוק מהזווית ההפוכה.
דוד אמסלם: אני טוען שהוותמ"ל ימשיך לחיות כי בממשלה אף אחד לא ירצה לוותר על הסמכות.
<מירה סלומון: אם אדוני סבור שזה כך, צריך לצמצם את הסמכויות של הוותמ"ל.
דוד אמסלם: אני כרגע לא עוסק בחוק הוותמ"ל עצמו בהיבט של מה לוחות הזמנים שלו ואיך הוא נבנה.
דוד אמסלם: אני לא בא עכשיו לתקן את כל בראשית.
דוד אמסלם: אני רק אומר שמהניסיון שלי אני יודע – ואת זה אני אומר לך, ארז – שאם מישהו לא יעצור את זה, זה ימשיך לשייט בחלל עוד שלושים שנים.
<ארז קמיניץ: חוק הוותמ"ל כשלעצמו הוא בהוראת שעה.
<ארז קמיניץ: אני לא זוכר בדיוק מתי היא נגמרת.
<ארז קמיניץ: בסופו של דבר זה בהוראת שעה במיוחד מהסיבה הזאת.
<ארז קמיניץ: אני שומע מכל מיני מקורות שאנחנו מצליחים לעצור את העלייה, נכון יוצר?
<ארז קמיניץ: עם ההנד-ברקס עצרנו עכשיו את המחירים ואנחנו תכף נחווה ירידה במובן שבמצב שבו המדינה מצליחה להתגבר על המשבר, תצטרך לעשות היערכות מחודשת לכל הסוגיה הזאת.
<ארז קמיניץ: אני מסכים לחלוטין שהוותמ"ל - ואתה יודע, אמרת את זה בעצמך – הוא מכשיר מאוד מאוד דורסני, הוא דורס את התכנון גם ברמה המוסדית, גם בהליכי תכנון וגם בתכנון עצמו כפי שנאמר.
<ארז קמיניץ: רק תמ"א 35 נסוגה בפניו.
<ארז קמיניץ: במובנים האלה אנחנו חייבים להיות זהירים בהפעלתו של המכשיר הזה.
<ארז קמיניץ: אני אומר את זה לחבריי אנשי היזמות הפרטית שבסופו של דבר אנחנו לא מחפשים יזם פרטי אלא אנחנו מחפשים מצב שבו התכנית תקועה בגלל ריבוי בעלים.
<ארז קמיניץ: אני אומר את זה, זאת הייתה המטרה המקורית של התיקון הזה ואנחנו נחפש את התכניות התקועות, תכניות שבגלל ריבוי בעלים - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת, הלכה למעשה זה מה שיקרה.
<ארז קמיניץ: בגלל שהוועדה המחוזית לא מצליחה לחלץ אותן, את התכניות האלה אנחנו נחפש.
<ארז קמיניץ: כמו שהיושב ראש מכבד אותי, גם אני מכבד כמובן את היושב ראש ותפיסת העולם שלו היא שונה במקצת בעניין הזה, ושמעתם, הוא היה מגביל את זה בדרכים אחרות, אבל הגענו להסכמה להגיע לאיזשהו מקום באמצע בהקשר הזה.
<ארז קמיניץ: אני חייב להבהיר את הדברים מבחינתנו כי זאת הנקודה.
<ארז קמיניץ: הנקודה היא לא יזמות פרטית פר-סה אלא הנקודה היא פשוט מתחמים, מקומות בהם יש בעיה, בהם רשות מקרקעי ישראל – ובזה הסכמתי עם היושב ראש, יש מתחמים מעורבים – או משרד השיכון רוצים לקדם תכנית ויש להם פחות משמונים אחוזים או מקומות שבהם יש הרבה בעלים וקשה מאוד לחלץ את התכניות.
<ארז קמיניץ: יש לנו לא מעט כאלה במחוז מרכז ואנחנו רוצים להתקדם גם בהקשר הזה.
<ארז קמיניץ: אני לחלוטין מסכים עם היושב ראש ועם מה שנאמר כאן.
<ארז קמיניץ: אנחנו נצטרך להיות עם אצבע על הדופק.
<ארז קמיניץ: במקום שבו אין משבר דיור או שמצליחים להיפטר לאט לאט מהמשבר, ואני שומע כל הזמן וקורא עיתונים כמוכם, אני קורא את המספרים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ובשקט, שאף אחד לא ישמע, אני גם מתייעץ לפעמים עם השמאי הממשלתי הראשי ושואל מה הוא חושב על ירידת המחירים.
<ארז קמיניץ: כשאני עושה את זה, אני מבין שיש משהו, שקורה משהו בשוק ויכול מאוד להיות שאנחנו נמצאים באיזה סוג של שינוי ואנחנו נהיה עם אצבע על הדופק.
<ארז קמיניץ: אם שר האוצר יצליח להתגבר על המשבר הזה, בוודאי נבדוק שזה נכון ושיש התגברות אבל בוודאי אם זה המצב, אני מאוד מסכים עם אדוני, אנחנו נצטרך לחזור אחורה ולהגיד שהוותמ"ל עשה את שלו ואפשר להמשיך.
<מירי כהן: נשמח להיות במצב הזה.
<ארז קמיניץ: כולנו.
דוד אמסלם: בואו נמשיך עם ההערות.
<אסף זנזורי: החברה להגנת הטבע.
<אסף זנזורי: אם זאת הוראת שעה ועברנו שלוש שנים מתוך ארבע השנים, אתה אומר שלא צריך להאריך, אבל זה עכשיו סתם מאריך בזה שאתה נותן עוד סמכויות.
<אסף זנזורי: אתה מאריך את החוק.
<אסף זנזורי: בסופו של דבר זה מה שיקרה ברמת הסמכויות בזמן כזה קצר.
<מירי כהן: החוק היה לארבע פלוס שתיים.
דוד אמסלם: מה שאני אמרתי, זה דבר מאוד פשוט.
דוד אמסלם: גם אני לא הגדרתי כמה זמן.
דוד אמסלם: יכול להיות שהמדינה תבוא ותגיד שהיא צריכה עוד שנתיים-שלוש לוותמ"ל.
דוד אמסלם: אני רק אמרתי לארז במובלע, והוא גם אמר שכך הוא נוהג, הוא עוקב אחרי העניין.
דוד אמסלם: הוא עם יד על הדופק.
דוד אמסלם: ברגע שהוא יבין שהכלי הזה סיים את תפקידו, מודים לכלי, מודים לכולם, חוזרים בחזרה למצב הרגיל שהוא המצב הטבעי והנכון.
דוד אמסלם: הרי אף אחד לא מתווכח על זה.
דוד אמסלם: דרך אגב, תשתדלו לא לחזור על הערות ולא לחזק דברים שנאמרו שהם לא רלוונטיים.
דוד אמסלם: רק מה שרלוונטי למה שדיברנו.
<חזקיה העצני: לשכת שמאי המקרקעין.
<חזקיה העצני: קודם כל, הלשכה מברכת על הצעת החוק שעיקרה הרחבת סוגי התכניות המועדפות לדיור שניתן יהיה להביא בפני הוועדה.
<חזקיה העצני: לפי דברי ההסבר, בסעיף 3 מוצע כי גם קרקע הכללה במתחם פינוי בינוי.
<תומר רוזנר: אנחנו מדברים על בעלים פרטיים.
<חזקיה העצני: זה קשור לנושא ועדת הסינון.
<חזקיה העצני: זה קשור לוועדת הסינון עליה דיברתם קודם.
<חזקיה העצני: בסעיף 3 מוצע - - -
דוד אמסלם: אנחנו עוד לא בסעיף.
<חזקיה העצני: דיברתם לפני רגע על ועדת הסינון.
<תומר רוזנר: לא על פינוי בינוי.
דוד אמסלם: לא על פינוי בינוי.
<חזקיה העצני: זה קשור לזה.
דוד אמסלם: אני נותן לך את זכות הדיבור כדי שתהיה רלוונטי למה שדיברנו קודם.
דוד אמסלם: אם אתה רוצה לדבר אתי לגבי ההמשך, אמרתי לך, אנחנו עוד לא שם.
דוד אמסלם: נגיע לשם.
<אמיר הלר: אני חושב שנכון לתקן את שני הדיונים.
<אמיר הלר: הם אמרו שלוועדה המייעצת או לממשלה יגיעו המלצות שני דיונים בשנה.
<אמיר הלר: אני לא מבין למה ההגבלה הזאת.
<אמיר הלר: אני חושב שיכול להיות מינימום שתי פניות אבל שזה לא יוגבל.
<אמיר הלר: אם הממשלה חושבת שנכון להגיש שלוש או ארבע פעמים הכרזות על מתחמים, למה שזה יוגבל?
<מירי כהן: אנחנו מוכנים להעלות את המספר לפעם ברבעון.
<תומר רוזנר: שלוש פעמים בשנה.
דוד אמסלם: נסכם שהם יעלו את זה לשלוש פעמים בשנה.
דוד אמסלם: במידה והם יחליטו שהם צריכים יותר, אצלם זאת שאלה של כלי תפעולי ואני לא נכנס לזה כרגע.
<מירי כהן: אבל זה בחוק.
<מירי כהן: הגבלנו את זה בחוק.
<אמיר הלר: לכן אני אומר לפחות.
<אמיר הלר: לא צריך להגביל.
דוד אמסלם: שלוש פעמים.
<ארז קמיניץ: צריך להגביל כי אחר כך עם כל תכנית נצטרך ללכת לממשלה.
<ארז קמיניץ: ברור שצריך להגביל.
דוד אמסלם: אחרי שסיימנו, מתחילים עכשיו הלחצים מכל הצדדים.
דוד אמסלם: הרעיון הוא להביא את זה למקום מאוזן כי אחרת לא היינו עושים הגבלה ואומרים שאם אתם רוצים להתכנס פעם בשבוע, תעשו פעם בשבוע.
דוד אמסלם: הרעיון הוא להשתמש בזה רק במקרים חריגים ובזמנים מאוד מאוד מצומצמים.
<אמיר הלר: הבנתי.
<אמיר הלר: ההערה הבאה, רק כדי להבין.
<אמיר הלר: דיברתם עם ארז על סוגיה אחת מתוך ארבע ורציתי ליישר קו ולהבין.
<אמיר הלר: ה-750 יחידות דיור - - -
דוד אמסלם: אתה לא צריך להדגיש.
דוד אמסלם: 750, אחוזי הבעלות לא יעלו על עשרים אחוזים.
דוד אמסלם: מה שדיברנו לגבי מספר הבעלים, כבר אמרנו.
<אמיר הלר: מעולה.
<אמיר הלר: הדבר הבא הוא מי רשאי להגיש תכנית.
<אמיר הלר: היום החוק הראשי, לפני התיקון, קובע שהמדינה או חברה ממשלתית, יש להם כמה אפשרויות וזאת המדינה ולא יזם פרטי.
<אמיר הלר: כאשר מדובר על תכניות פרטיות, למעשה יזם פרטי צריך להגיש את התכנית הזאת.
<אמיר הלר: אז צריך תיקון בחוק.
דוד אמסלם: אם אנחנו מדברים על יזמים פרטיים, ארז, הרי זה ברור לחלוטין שאם אנחנו מדברים על יזמים פרטיים, נניח שיש עשרה יזמים פרטיים, אז מי יגיש את התכניות?
דוד אמסלם: המדינה תגיש את התכניות בשמם?
<ארז קמיניץ: אני רוצה להסביר את הקונספט.
<ארז קמיניץ: תנו לנו לחשוב רגע על הדבר הזה.
<ארז קמיניץ: הקונספט הרי היה שאנחנו רוצים לחלץ תכניות עם ריבוי בעלים.
<ארז קמיניץ: במצבים כאלה בדרך כלל אף אחד מהצדדים לא יכול להגיש את התכנית ונשארת רק עם זה שמי שמגיש תכניות איחוד וחלוקה שלא בהסכמה, זה גוף ציבורי או המדינה או רשות מקומית.
<ארז קמיניץ: זה מה שקורה בדרך כלל.
<ארז קמיניץ: לכן אני רק מסביר את הקונספט עליו חשבנו ואתו באנו.
<ארז קמיניץ: באנו עם קונספט של תכניות מרובות בעלים שקשה לחלץ אותם, שהבן אדם היחיד שיכול לחלץ אותן זאת המדינה.
<ארז קמיניץ: בדרך כלל זה מה שקורה.
<ארז קמיניץ: תנו לי להתייעץ.
דוד אמסלם: אם המדינה שולטת גם על התכנית, אז מה כל התנאים?
<ארז קמיניץ: תן לי להתייעץ.
<שרית דנה: ארז, לדעתי אתם החלתם את הדין הרגיל ביחס לתכניות כאלה.
<תומר רוזנר: עמדתנו היא שמי שרשאי להגיש תכנית לפי סעיף 61(א) לחוק התכנון, יוכל להגיש גם כאן במקרה הזה.
<ארז קמיניץ: אתה מדבר על בעל עניין בקרקע?
<ארז קמיניץ: אבל אם אתה במושא?
<תומר רוזנר: כמו תכנית רגילה.
<שרית דנה: קודם כל, תכנית רגילה.
<שרית דנה: אתה לא רוצה לעכב.
<תומר רוזנר: את זה קיבלתם.
<אמיר הלר: הערה אחרונה לעניין הקרקע הפרטית ולא לעניינים אחרים.
<אמיר הלר: העניין של דיור בהישג יד.
<אמיר הלר: החוק מחייב שבכל תכנית יהיו לפחות 15 אחוזים דיור בהישג יד.
<אמיר הלר: בקרקע מדינה, אני מבין שהמדינה יכולה לשלוט ולהחליט והיא יכולה לשווק את הקרקע איך שהיא רוצה.
<אמיר הלר: בקרקע פרטית לא יוגשו תכניות אם זה יהיה התנאי כי זה מסכל את כל הכדאיות הכלכלית של התכנית.
<אמיר הלר: ארז, לפני שתצעק, תבין את הדינמיקה כשאתה יושב עם ריבוי בעלים ומנסה להגיש אתם ביחד תכנית.
<אמיר הלר: גם כך מערכת הלחצים והאינטרס והרצון של כל אחד מהבעלים להגיש, הוא פחות.
<אמיר הלר: מבחינתו להמשיך לשבת.
<אמיר הלר: אתה כאינטרס מדינה לקדם את התכניות.
<אמיר הלר: עזוב את היזם ואת הציניות בתוך הדבר.
<אמיר הלר: כאינטרס מדינה לקדם את התכניות האלה, לקדם את יחידות הדיור האלה, אתה לא תראה את התכניות האלה מוגשות.
<אמיר הלר: יגידו לך, אין בעיה, נלך להליך רגיל, נשבור את הראש, יימשך עוד 10-15 שנים, יהיה בסדר.
<אמיר הלר: אף אחד שם לא לחוץ חוץ ממך כבעל אינטרס.
<ארז קמיניץ: אני מבין שקשה מאוד לחבר שני ישראלים, במיוחד עם לאום מאוד מאוד מסוים.
<ארז קמיניץ: אני מבין שקשה לחבר אותם.
<ארז קמיניץ: אבל הבוננזה שיש כאן - - -
<אמיר הלר: אין בוננזה.