GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אני מסתכל קדימה, אני אגיד לך איך זה יעבוד.
דוד אמסלם: יש לך מט"שים חזקים, טובים.
דוד אמסלם: תראי, בעסק הזה יש גם אגו, תפקידים אנשים.
דוד אמסלם: עזבו, זה לא לחצנו על כפתור והעלמנו אותם.
דוד אמסלם: זה לא הכול רק כלכלה נטו.
דוד אמסלם: יבוא ויגיד: עזוב את החברה, עזוב.
דוד אמסלם: אנחנו עושים את העבודה, מה הם רוצים, אלה?
דוד אמסלם: מה, גם לקחת מאיתנו עוד איזה קומיסיון?
דוד אמסלם: לא צריך אותם.
דוד אמסלם: מה, יש לנו עובדים, הכול עובד טוב אצלנו, מה הבעיה?
<חנה פרנקל: אז איך נלאים?
דוד אמסלם: יישאר.
דוד אמסלם: יבוא אחד קטן, יגיד: רק שנייה, אני כבר קורס, אני עם עצמי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתם לא מייצרים פתרון אמיתי.
<שירה ברגמן: אני חושבת שגם המט"שים החזקים, בסופו של דבר, כשהם נדרשים לעשות השקעות מסיביות של - - - והרחבה של נפח מאוד משמעותית – גם הם מתקשים במצב הנוכחי.
דוד אמסלם: אז מה החברה תעזור להם?
דוד אמסלם: מה החברה תעזור להם?
<אלון זסק: אני אסביר לך: אני מתעסק בזה כבר יותר מעשור, אדוני היושב ראש.
<אלון זסק: תאגידי המים והביוב – הקמתם היה הדבר הכי טוב שיכול להיות מבחינתנו, איכות סביבה.
<אלון זסק: דבר שני, אם זה היה תלוי בנו, אני מניח שכל השולחן פה של הממשלה – לא היו 56 תאגידים, היו הרבה פחות, אבל זה איזשהו קומפרומיס שהיה.
<אלון זסק: עכשיו, המהלך שאנחנו רואים אותו היום נולד מהמצב שבו, בואו נגיד שהתאגידים השתלטו ב-90% על הדברים שהם מטפלים בהם במישור העירוני, והבעיה שלנו, אדוני היושב ראש, הייתה במועצות האזוריות ובתווך בין היישובים, ובמקטעים של הובלת השפכים בחלק הבין-עירוני.
<אלון זסק: המט"שים – ידענו איך הם עובדים.
<אלון זסק: אנחנו יודעים איך מטפלים בהם.
<אלון זסק: החברות יהיו חברות עם מט"שים.
<אלון זסק: ולכן, רצינו לפתור את המקטע הזה של החיבור בין כל עיר למערכות ההובלה ואחרי זה למט"ש.
<אלון זסק: על בסיס כל זה זה קם בכלל – כל הסיפור של החוק הזה שאתה רואה עכשיו.
דוד אמסלם: יש היום מצב נתון.
דוד אמסלם: יש מט"שים גדולים יותר, שמחברים מספר רשויות, ויש קטנים יותר.
דוד אמסלם: עכשיו, הם מתורגלים.
דוד אמסלם: יש מה שנקרא תאגידי מים וביוב ויש להם את הכללים שלהם.
דוד אמסלם: עזוב, שים בצד.
דוד אמסלם: נניח, עכשיו נקים חברת שירותי מים וביוב.
דוד אמסלם: אני עכשיו הגיחון, מה אני עושה?
<אלון זסק: הרי זה לא שתקום חברה חדשה יש מאין.
<אלון זסק: קח את הגיחון, כי זה משהו שאתה מכיר אותו.
דוד אמסלם: מה יעשה?
<איתי חוטר: יקים חברת בת.
<אלון זסק: אז הגיחון, לדוגמה, יכול להגיד לך את מטה יהודה.
<אלון זסק: כן?
<אלון זסק: זה מה שקורה, דרך אגב.
<אלון זסק: להגיד למטה יהודה: מטה יהודה, אני כבר איש מקצוע, אני גם ככה עושה את מט"ש שורק - - -
<אלון זסק: אני איתך לגמרי.
<איתי חוטר: הוא מקים חברת בת, קודם כל.
<שירה ברגמן: יש כבר חברת בת.
דוד אמסלם: הגיחון כבר הכניס חברות מסביב.
דוד אמסלם: הן באו אליו.
דוד אמסלם: אני שואל: מה חברת הביוב החדשה?
דוד אמסלם: עכשיו, יש לנו ככה: יש לנו תאגיד אחד.
דוד אמסלם: עכשיו אנחנו מייצרים בצד עוד חברת ביוב.
<דודי קופל: זה אותו אחד.
<דודי קופל: אותו אחד.
<קריאה: זה אותו אחד.
<שירה ברגמן: - - - הרעיון הוא - - -
דוד אמסלם: התאגיד יהפוך להיות חברה?
<חנה פרנקל: הוא יהיה עוגן.
<דודי קופל: גם.
<שירה ברגמן: הוא עדיין החברה, הוא לא יהפוך.
<קריאה: הוא לא יהיה רשאי.
<שירה ברגמן: אנחנו דיברנו הרי על שתי מתודולוגיות: הראשונה ודרך המלך, כמו שאנחנו מבינים אותה, זה באמת לראות, לדוגמה, באזור ירושלים.
<שירה ברגמן: הגיחון הוא התאגיד החזק ביותר, וכבר היום לוקח על עצמו משימות נוספות על התפקיד.
<שירה ברגמן: לו יש חברת בת קיימת – מאפתי.
<שירה ברגמן: והוא, אגב, מכיר את המהלך ומאוד מעוניין במהלך הזה.
<שירה ברגמן: כלומר, המהלך הזה אומר: אנחנו נגדיר את חברת הגיחון – את חברת הבת של חברת הגיחון, ליתר דיוק – בתור חברת הביוב המרחבית, והיא זאת שתהיה מחויבת לספק את השירותים לכל היתר.
<שירה ברגמן: מי שייבחר להעביר אליה - - -
<קריאה: היא תספק למטה יהודה.
<תומר רוזנר: אבל היא עושה את זה היום - - -
דוד אמסלם: מה היום מפריע למטה יהודה לקבל ממאפתי שירותים?
<שירה ברגמן: היום מאפתי יכולה להחליט האם היא מעוניינת לתת – כן או לא.
דוד אמסלם: יכול להיות שאנחנו מייצרים פה איזה גולם שהוא מיותר.
דוד אמסלם: אז למה לא להשתמש בפלטפורמה הנוכחית, כמו שעשינו בהרבה דברים, ואנחנו נגיד להם: רבותיי, כל תאגידי המים והביוב – אם מישהו רוצה להצטרף אליכם, אתם חייבים לקבל אותו?
<שירה ברגמן: לא, אבל הרעיון הוא לא להגיד לכל תאגיד: תקבל כל תאגיד.
<שירה ברגמן: הרעיון הוא למצוא מישהו שיש לו את היכולות המרכזיות.
דוד אמסלם: אז לכן יש כאן.
דוד אמסלם: למה שלא נגיד: יש לנו רגולטור שייבחן את העניין ויגיד: רבותיי, אם אני עושה את הבחינה והגיחון, מאפתי מסוגל לבלוע גם את מטה יהודה, אז אנחנו נכריח אותו.
דוד אמסלם: למה זה לא שלו?
<אלון זסק: אז עשינו את זה.
<אלון זסק: עשינו 12 אזורים.
דוד אמסלם: למה אני צריך את החברה הזאת?
דוד אמסלם: אני לא הצלחתי להבין עד עכשיו.
<אלון זסק: אדוני היושב ראש, זו לא חברה - - - חדש.
<אלון זסק: זה יהיה הגיחון או מאפתי - - -
דוד אמסלם: אבל אם הגיחון יושב על הפלטפורמה - - -
<אלון זסק: זה יהיה אותה - - -
דוד אמסלם: אז או שתרחיב לו את הסמכויות בפלטפורמה הזאת - - -
<אלון זסק: נכון - - -
דוד אמסלם: אז תרחיב לו.
<שירה ברגמן: אבל זה בדיוק - - -
דוד אמסלם: אז למה אתה ממציא לו משהו חדש?
<אלון זסק: אז זאת הכוונה.
<חנה פרנקל: אבל אתה לא רוצה להרחיב לכולם.
דוד אמסלם: אז תבוא ותגיד: רבותיי, יש לי סמכות כרגולטור בחוק להרחיב את הסמכויות של תאגידי המים והביוב בנושאים אלה ואלה ואלה, לפי מה שאני אבין.
<שירה ברגמן: זה בדיוק ההסבר.
<אודי אדירי: זה החוק.
<אלון זסק: בדיוק - - -
<שירה ברגמן: זה ההסבר.
<אודי אדירי: אדוני היושב ראש, זה החוק.
<שירה ברגמן: זה רק - - -
דוד אמסלם: אז לא הבנת.
<אודי אדירי: בסוף, כשכותבים, זה נהיה יותר מסובך.
דוד אמסלם: אז אם זה החוק, אז למה אנחנו צריכים חברה?
דוד אמסלם: למה אנחנו לא נבוא לרשות המים או לנציבות המים, שהיא הרגולטור, וניתן לה סמכויות חוקיות שתטפל בתהליך?
<אודי אדירי: אדוני היושב ראש, אגב, אנחנו בהתחלה חשבנו ואנחנו עדיין חושבים שדרך המלך, כמובן, שזה יהיה גוף קיים, שכבר קיים.
<אודי אדירי: במקום מרחב ייבחר גוף אחד קיים וסמכויותיו יורחבו.
<אודי אדירי: לא מנענו בחקיקה את האפשרות, בעקבות בקשות של מרכז השלטון המקומי, שאם בסופו של דבר הדרך הנוחה ביותר להם זה ליצור איזה גוף חדש שהוא מורכב מכמה – אפשרנו להם את זה.
<אודי אדירי: אבל דרך המלך, בעינינו - - -
דוד אמסלם: מר אודי אדירי, אני לא מצליח להבין את הרעיון.
דוד אמסלם: העסק פה הוא דבר שאני אומר לכם את האמת:
דוד אמסלם: אני מרגיש – אמרתי להם את זה – שאנחנו בונים טעות על טעות על טעות על טעות.
דוד אמסלם: כל ההתנהלות של התאגידים מתחילת הדרך הייתה טעות אחת שלמה.
דוד אמסלם: אני יוצא לתאגיד ככה, על הבאב אללה?
דוד אמסלם: זה כמו שאני לא אומר לכל עיר: תצאי ותקימי לעצמך איזה צבא – כל אחד מה שהוא רוצה; ולא כל עיר: תקימי לך איזה תשתיות על.
דוד אמסלם: בסוף, הרי זה כסף ציבורי.
דוד אמסלם: אנחנו חייבים לתכנן, לתכנן.
<אודי אדירי: וזה ראש.
<שירה ברגמן: נו, אבל זה הרעיון.
דוד אמסלם: אז אני אומר את זה.
דוד אמסלם: זה גם מה שקורה עוד מעט במפעלי האשפה, שאני מונע את זה עכשיו.
דוד אמסלם: אני משתדל לעשות שם סדר.
דוד אמסלם: לכן, אני אומר: אני מציע: בואו נעשה חשיבה אחרת.
דוד אמסלם: ניקח את התכנון של המדינה ונבדוק מה המדינה צריכה.
דוד אמסלם: משם נתחיל.
דוד אמסלם: אני תמיד מתחיל מה צריך, ואחרי זה אני מתחיל לרתום את הכול למה צריך.
<אלון זסק: - - - את 12 האזורים.
<אודי אדירי: אדוני היושב ראש, זה באמת מה שיש פה.
<אלון זסק: זה 12 האזורים שישבנו עליהם.
<אלון זסק: הרי איך הגענו ל-12 אזורים?
<אלון זסק: לקחנו את האזורים, אמרנו: איזה מט"שים יש?
<אלון זסק: כמה תושבים יש?
<אלון זסק: מה מערכות ההולכה שיש?
<אלון זסק: ואז עשינו קומבינה: של זה, של בריאות, של סביבה, של מים, של ביוב – הגענו ל-12 אזורים שנראו לנו כקלסתרים הכי נכונים לעשות את הדבר הזה.
<אלון זסק: וזה יפתור.
<אלון זסק: יכניס פנימה את כל המועצות האזוריות, את כל התאגידים הקיימים היום.
<אלון זסק: כשעוד פעם: אתה עושה את זה בהתחלה כמהלך וולונטרי.
<אלון זסק: אין לך ברירה - - -
<אודי אדירי: עכשיו זה מוגדר, עכשיו.
<תומר רוזנר: בהתחלה?
<אודי אדירי: כן.
דוד אמסלם: אני אגיד לך, מר אודי אדירי, בוא, תשמע.
דוד אמסלם: אחרי זה נרוץ.
<אודי אדירי: זה בדיוק הקונספט - - -
דוד אמסלם: אני אומר: בוא נבנה לעצמנו.
דוד אמסלם: תראה, כשאני לא מבין משהו במודל, אפילו קטן, אני לא מבין את כל המודל.
דוד אמסלם: ככה אצלי.
<אודי אדירי: מה אתה לא מבין?
<אודי אדירי: מה?
דוד אמסלם: אני אגיד: אני רואה שאנחנו הולכים הפוך.
דוד אמסלם: אני טוען: אנחנו צריכים, כמדינה, לתכנן את המט"שים כאילו עכשיו התחלנו בעולם המט"שים.
דוד אמסלם: קח חברה, אומר לה: תעשי לי אופטימיזציה.
דוד אמסלם: תבדקי לי כמה מט"שים צריכים, באיזו חלוקה ופריסה ארצית?
דוד אמסלם: מה המספר?
דוד אמסלם: אני לא מומחה למט"שים.
דוד אמסלם: יכול להיות שמט"ש אחד יכול לטפל בחצי מדינה.
דוד אמסלם: אבל אם היינו לוקחים בחשבון גם את ההולכה וגם את הפיזור והכול.
דוד אמסלם: יש פה עוד פרמטרים בנוסחה.
דוד אמסלם: למשל: השימוש במים המושבים וכולי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אני נותן לו כמה פרמטרים ואני אומר לו: תעשה לי אופטימיזציה.
<תומר רוזנר: את זה עשו.
דוד אמסלם: ואז הוא בא ואומר לי: תשמע – כמו שמר אלון זסק אומר לי – צריך 12 מט"שים במדינה.
<אלון זסק: לא מט"שים.
<חנה פרנקל: פתרונות - - -
דוד אמסלם: פתרונות, בסדר?
דוד אמסלם: ואז אני מכניס לו גם בנוסחה ואני אומר לו: תקשיב, אתה תתייחס גם למצב הקיים.
דוד אמסלם: זה אומר שאם אתה יכול לקחת וואחד מט"ש – הוא כבר קיים – ובשינוי כזה או אחר נוכל לעשות לו שדרוג ולהכניס אליו עוד אזור – מט"שים קטנים, תעלים לי.
דוד אמסלם: עשה לי את התכנית.
דוד אמסלם: ואז אני שואל את עצמי עכשיו: איך אני מביא את התכנית לכלל ביצוע.
דוד אמסלם: ואז אני בא, מחוקק את החוק, אני.
דוד אמסלם: אין וולונטרי בקטע הזה.
<חנה פרנקל: אתה הצחקת אותנו.
דוד אמסלם: תבין, צריך להבין: בסוף יש טיפול בביוב.
דוד אמסלם: עכשיו, ראש עיר, אני אומר לך בהגדרה: אין לו עניין.
דוד אמסלם: הוא לא נבנה - - -
<חנה פרנקל: זה בדיוק.
דוד אמסלם: היועצת המשפטית חנה פרנקל, תאמיני לי, אני בא משם.
דוד אמסלם: ראש עיר לא נבנה מהטיפול בביוב.
דוד אמסלם: הוא, מלכתחילה, אם המדינה הייתה אומרת לו: תשמע, אנחנו נטפל בביוב שלך – הוא היה מבסוט.
דוד אמסלם: עזוב אותי מביוב, יש לי מספיק צרות.
דוד אמסלם: אני רוצה להתעסק בחינוך, אני רוצה להתעסק בתרבות.
דוד אמסלם: אני אומר לך: הוא, באינסטינקט, אין לו בביוב כלום.
דוד אמסלם: הוא נתקע בביוב מתי שיש תקלה, בא אזרח, אומר לו: אדוני, למה הביוב צף לי?
דוד אמסלם: ראש עיר, אין לו incentive - - -
<אלון זסק: זה נכון.
<אלון זסק: אז למה הוא לא מקים תאגיד?
<חנה פרנקל: אז תגייס את אותה העמדה.
<חנה פרנקל: תאגיד זה הכנסה וזה בסדר.
דוד אמסלם: לכן, אני אומר: בגדול, מה שקורה כאן – אני חושב שאנחנו הולכים הפוך.
דוד אמסלם: עכשיו, נגיד נקים את החברה.
דוד אמסלם: הקמנו חברה כשקוראים לה חברה לשירותי ביוב.
דוד אמסלם: אני עכשיו תאגיד פה.
דוד אמסלם: יש לי עובדים, יש לי ממלכה, יש לי את מאפתי, יש לי שם אפילו אולם אירועים יפה.
דוד אמסלם: למה אני אלך לחברה?
<תומר רוזנר: זאת שאלה.
<תומר רוזנר: זאת שאלה טובה.
<אודי אדירי: מי?
<אודי אדירי: מי ילך לחברה?
<אודי אדירי: למה מי ילך לחברה?
<שירה ברגמן: הגיחון?
<שירה ברגמן: אבל אתה לא תלך לחברה.
<שירה ברגמן: אתה תהיה החברה.
<תומר רוזנר: נגיד שאני - - -
<אודי אדירי: אני לא הבנתי.
<אודי אדירי: לא הבנתי.
דוד אמסלם: אז אם אני החברה, אז עכשיו אני תאגיד.
דוד אמסלם: בלבלתם אותי, עשיתם לי פיצול אישיות.
דוד אמסלם: אני או חברה או תאגיד או גם חברה וגם תאגיד?
<אודי אדירי: לא - - -
<שירה ברגמן: הוא קיבל את ההסמכה של להיות חברת הביוב.
דוד אמסלם: אז עכשיו, אם אני גם חברה וגם תאגיד, למה אתם רוצים לתת לי עוד סמכויות?
דוד אמסלם: קחו את התאגיד, תרחיבו לו את הסמכויות - - -
דוד אמסלם: אבל למה לעשות את הדבר הזה?
<חנה פרנקל: כי לא תצליח - - -
<אודי אדירי: אדוני היושב ראש, מה יש פה בסוף?
<אודי אדירי: מה יש פה בסוף?
<אודי אדירי: בסוף יש פה שני אלמנטים, ואני חושב שזה בדיוק מה שאתה מדבר.
<אודי אדירי: אחד, ישבה הממשלה, חשבה, קודם לדיון הזה.
<אודי אדירי: הסתכלה, עשתה ישיבה.
<אודי אדירי: באה הממשלה, עשתה עבודת חשיבה, אמרה: 12 מרחבים מבחינה תכנונית.
<אודי אדירי: ככה תסתכל על הביוב.
<אודי אדירי: עכשיו אתה מגיע לשאלה: איך אתה מבצע?
<אודי אדירי: עכשיו, היום מה יש לנו?
<אודי אדירי: היום יש לנו אוסף של תאגידים.
<אודי אדירי: כל תאגיד אחראי רק על העיר שלו.
<אודי אדירי: אין לו סמכות, אין לו אחריות.
<אודי אדירי: עכשיו, זה עניינים פליליים.
<אודי אדירי: זה עניינים מורכבים גם.
<אודי אדירי: אתה לא יכול להגיד לו: תשמע, בוא טפל גם בביוב של ההוא.
<אודי אדירי: כי בסוף זה דברים של אחריות.
<אודי אדירי: הם צריכים להיות מוגדרים נורא ברור.
<אודי אדירי: זה היה חשוב גם למשרד הבריאות ולכולם.
דוד אמסלם: אז היום, כל אחד, כמו שאתה אומר, דואג רק לשלו.
דוד אמסלם: דואג רק לשלו.
דוד אמסלם: עכשיו, אמרנו: מה?
דוד אמסלם: אמרנו: בכל אזור כזה יהיה גוף אחד שהסמכות שלו תורחב להיות אחראי לא רק על שלו – על כל מי שבאזור מוכן להפקיד בידיו את האחריות.
דוד אמסלם: עכשיו, באמת, זה אמור להיות וזה צריך להיות, והדעת נותנת שזה יהיה, תאגיד שהוא קיים.
דוד אמסלם: תאגיד הגיחון, לצורך העניין – על מים ואיסוף ביוב עירוני, אחראי רק בירושלים, ועל הולכת ביוב וטיפול, אחראי בכל המטרופולין.
דוד אמסלם: זה מה שיש פה.
דוד אמסלם: זה מה שמונח פה.
דוד אמסלם: נכון שנתנו אפשרות.
דוד אמסלם: נתנו אפשרות שגם אם רוצים להקים גוף חדש שהוא לא אחד מהגופים הקיימים, זה יהיה אפשרי.
דוד אמסלם: אני אומר: אנחנו כממשלה, אגב, אנחנו כממשלה - - -
דוד אמסלם: אז אני רוצה להבין משהו, מר אודי אדירי.
דוד אמסלם: הרי יקימו חברה.
דוד אמסלם: נגיד, נקים את החברה הזו.
דוד אמסלם: יקימו חברה.
דוד אמסלם: עכשיו, תבוא העירייה, יש פה ראש עיר, יגיד: וואלה, יש לי גם אופציה, נותנים להקים חברה.
<אודי אדירי: לא.
<אודי אדירי: אחת בכל מרחב.
<שירה ברגמן: אחת.
<אודי אדירי: לא כל ראש עיר - - -
דוד אמסלם: אז מי יקים אותה?
דוד אמסלם: מי בעל החברה במרחב?
דוד אמסלם: הנה, עכשיו אנחנו רוצים להקים - - -
<אודי אדירי: זה לא כמו התאגידים – 56 תאגידים, אדוני היושב ראש.
דוד אמסלם: אז אני שואל אותך.
<אודי אדירי: לא, זה לא.
דוד אמסלם: נגיד, עכשיו יש לנו חברה.
דוד אמסלם: הקמנו את החברה - - -
<שירה ברגמן: לא הקמנו, רק הסמכנו.
<שירה ברגמן: זו בדיוק הנקודה.
דוד אמסלם: הסמכנו.
דוד אמסלם: הסמכנו את מי?
<אודי אדירי: את הגיחון.
<שירה ברגמן: את הגיחון.
<שירה ברגמן: לטפל בביוב.
<שירה ברגמן: כלומר, בהולכה ובטיפול המרחבי של כל אזור ירושלים.
<קריאה: את בית שמש.
דוד אמסלם: של כל האזור?
<שירה ברגמן: של כל האזור.
<שירה ברגמן: עכשיו, זו לא חברה חדשה.
דוד אמסלם: למה הגיחון?
דוד אמסלם: יבוא בית שמש, יגיד: גם אני יש לי מט"ש.
<שירה ברגמן: זהו.
<שירה ברגמן: החוק מסדר באמת את התהליך.
<שירה ברגמן: איך התהליך הזה נראה?
<שירה ברגמן: יש איזושהי יציאה לקול קורא שאומר: אנחנו מתכוונים להסמיך חברת ביוב.
<שירה ברגמן: זה לא להקים – להסמיך חברת ביוב.
דוד אמסלם: זו לא חברה, זה תאגיד.
<אודי אדירי: זה אותו דבר.
<קריאה: או איגוד ערים.
דוד אמסלם: תשמע, הרי מה אני רואה בעיני חזוני?
דוד אמסלם: בעיני חזוני אני רואה משהו כזה שיקרה: - -
<אודי אדירי: לא, כי יש - - -
דוד אמסלם: - - יהיו גם 56 תאגידים ועוד 12 חברות.
<קריאה: לא, לא, לא, לא.
דוד אמסלם: יהיה להם מנכ"ל, רכבים – הכול.
דוד אמסלם: עכשיו יש לנו גם חברה.
<חנה פרנקל: זה מתוך הקיים.
דוד אמסלם: אה, מה זה "מתוך הקיים"?
<נירה סלומון: זה לא מתוך הקיים.
דוד אמסלם: אני אגיד לכם מה יקרה: יהיה עכשיו - - -
<חנה פרנקל: אתה לוקח pivot מכל אזור הכי גדול - - -
דוד אמסלם: היועצת המשפטית חנה פרנקל, אני לא יודע מה זה pivot.
<רעיה עדני: המודל הוא השפד"ן.
דוד אמסלם: השפד"ן קם כתאגיד.
<תומר רוזנר: באיגוד ערים.
<חנה פרנקל: באיגוד ערים.
דוד אמסלם: באיגוד ערים.
דוד אמסלם: פה אני אומר: מה שיקרה, בגלל שכבר הגולם קם.
דוד אמסלם: יש לנו גלמים.
דוד אמסלם: אנחנו צריכים עכשיו לחבר ביניהם.
דוד אמסלם: יש הבדל אם אנחנו עושים מלכתחילה או בדיעבד.
<אודי אדירי: אני רוצה להראות לך, אדוני היושב ראש, רק תראה איך בדיוק מה שאמרת, איך הוא מטופל בחוק.
<אודי אדירי: הוא באמת מטופל והיה על זה המון חשיבה.
<אודי אדירי: למי נותנים את ההסמכה הזאת?
<אודי אדירי: הממונה רשאי, באישור המועצה, על פי הכללים, לתת רישיון חברת ביוב.
<אודי אדירי: למי הוא נותן?
<אודי אדירי: זה לא מקים חברה חדשה.
<אודי אדירי: או לחברת בת של חברה שהוקמה לצורך מתן שירותי הולכה וטיפול - - -
<נירה סלומון: נו?
<נירה סלומון: זאת חברה חדשה.
<קריאה: זו חברת בת.
<תומר רוזנר: חברת בת של תאגיד.
<אודי אדירי: או איגוד ערים שכבר קיים, מטפל, או חברת ביוב שהוקמה בידי שני ספקי ביוב או יותר.
<רעיה עדני: זה אם יש לך מרחב שבו - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה אומר: מה זה שני ספקים?
דוד אמסלם: שני מט"שים קטנים יכולים להקים.
<תומר רוזנר: תיאורטית.
<רעיה עדני: יש בכל מרחב - - -
<אודי אדירי: יהיה אחד בכל מרחב - - -
דוד אמסלם: מה זה "מרחב"?
דוד אמסלם: הגדרת פה מרחב?
<קריאה: 12 - - -
<אודי אדירי: 12 מרחבים.
דוד אמסלם: אבל הגדרת מה זה מרחב?
<אלון זסק: זה לא פחות מאיזה 60 אלף קוב ליום.
<קריאה: יש מפה.
דוד אמסלם: דרך אגב, הגדרת מרחב זו הגדרה גיאוגרפית.
דוד אמסלם: זו לא הגדרה כמותית.
<קריאה: נכון, יש מפה.
<שירה ברגמן: יש מפה.
דוד אמסלם: יש מפה?
<שירה ברגמן: יש.
<אודי אדירי: יש, יש.
<שירה ברגמן: מאושרת על ידי - - -
דוד אמסלם: עכשיו, נגיד, במפה הזאת יש, למשל, איזה 15 מט"שים.
דוד אמסלם: כל מיני.
דוד אמסלם: איך אתה מחבר ביניהם.
<חנה פרנקל: קודם כל, ה-Pivot זה מי שצריך להיות גדול.
<חנה פרנקל: Capacity - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, הוא יקים עוד חברה, אני מבין.
דוד אמסלם: זה לא שהוא מעלים את זה.
דוד אמסלם: הוא מקים עוד חברה.
<תומר רוזנר: זו חברת בת.
<אודי אדירי: חברת בת.
דוד אמסלם: לחברת הבת הזאת - - -
<קריאה: והכול על התעריף.
דוד אמסלם: הרי לנו יש את הגיחון.
דוד אמסלם: יש לנו את הגיחון ויש לנו את מאפתי.
דוד אמסלם: עכשיו, למה בירושלים המודל לא נכון?
דוד אמסלם: בגלל שהגיחון עוסק גם במים וגם בביוב.
דוד אמסלם: בא הגיחון, אמר: אני מתמוטט מהמים, אני לא מסוגל.
דוד אמסלם: אז אני אקים לי גם חברת בת, מאפתי, שהיא תטפל במט"ש.
דוד אמסלם: בגלל הגודל.
דוד אמסלם: אחרת, אם זה עזריקם, לטובת העניין, אז הוא מטפל בשניהם.
דוד אמסלם: הפועלים באים עם המים, עוברים למט"ש – נגמר.
דוד אמסלם: ככל שהגודל יותר גדול, חברת הבת יותר אפקטיבית.
דוד אמסלם: אני מניח שבמט"שים קטנים - - -
<תומר רוזנר: אין צורך.
<אודי אדירי: לא, אין.
<אודי אדירי: זה אחד - - -
<חנה פרנקל: אבל זה גם לא עובד.
<קריאה: אבל זה לא המט"ש, אדוני היושב ראש.
דוד אמסלם: יש להם עכשיו את המט"ש.
דוד אמסלם: המט"ש, דרך אגב, שייך לתאגיד המים.
<חנה פרנקל: לא תמיד.
<אודי אדירי: לא תמיד.
<אודי אדירי: לפעמים כן.
<חנה פרנקל: ברוב המקרים לא.
דוד אמסלם: הרוב, אני אומר.
דוד אמסלם: ואם הוא הפריד אותו, אז הוא הפריד אותו.
דוד אמסלם: ברגע שאנחנו עכשיו ניתן להם אופציה להקים חברה, הם ישמחו.
דוד אמסלם: יגידו: אתה יודע מה?
דוד אמסלם: פעם לא היו לנו תאגידים.
דוד אמסלם: הקמנו תאגידי מים.
דוד אמסלם: עכשיו, אלה, החולמים האלה גם נותנים לנו חברה – נקים גם חברה.
דוד אמסלם: יהיה גם תאגיד וגם חברה.
דוד אמסלם: יאללה, יש לנו עוד משרה, יש לנו עוד בניין שנשכור.
דוד אמסלם: אנחנו נבקש מכם להעלות את התעריף, כי איך נממן את זה?
דוד אמסלם: וואלה, הכול בסדר.
דוד אמסלם: איך אמר דוד המלך?
דוד אמסלם: צאו, התפרנסו זה מזה, אבל לא התכוון להגזים יותר מדי.
דוד אמסלם: אתה מסכים איתי?
<אודי אדירי: אני איתך לגמרי, רק אני אומר: החוק מכוון לזה באמת.
<אודי אדירי: יש כאן 12 אזורים.
<אודי אדירי: החוק מכוון גם בצורה שהוא כתוב, ואפשר גם לחדד, שהגוף הזה הוא גוף קיים.
<אודי אדירי: עכשיו, מה זה גוף קיים?
<אודי אדירי: כשיש לך תאגיד מים, נגיד כמו הגיחון או לא משנה, ואתה אומר לו: טפל בביוב של כל המרחב, אז מה שנקרא – ההפרדה הנדרשת לצורך אחריות וסמכות דורשת רישום של חברת בת לצורך העניין, בסדר?
<אודי אדירי: אבל בוא, יש מלא-מלא חברות בנות במשק.
<אודי אדירי: זה הרבה פעמים עניין רישומי.
<אודי אדירי: זה לא עניין שבהכרח.
<אודי אדירי: אתה לא מקים גוף חדש.
<אודי אדירי: אתה לא - - -
<קריאה: חברה זה ישות משפטית - - -
<אודי אדירי: ישות משפטית.
<שירה ברגמן: - - - לכמה עובדים.
דוד אמסלם: מר אודי אדירי, אנחנו הקמנו את מאפתי.
דוד אמסלם: מאפתי זו חברה לכל דבר ועניין.
דוד אמסלם: תרד איתי, אני אקח אותך למאפתי פה.
<תומר רוזנר: דירקטורים - - -
<אודי אדירי: יכול להיות.
<אודי אדירי: לא חייב.
<קריאה: נכון, זה לא הגיחון - - -
<קריאה: באזור ירושלים יהיה מאפתי.
<קריאה: יהיה מאפתי.
דוד אמסלם: אני אקח אותך למאפתי – חבל על הזמן.
דוד אמסלם: אימפריה בפני עצמה.
<חנה פרנקל: נו, אנחנו יודעים.
<שירה ברגמן: אנחנו יודעים.
<אודי אדירי: בירושלים זה יהיה מאפתי.
<שירה ברגמן: הגיחון - - -
<קריאה: ירושלים - - -
דוד אמסלם: אבל אני רוצה להסביר כזה דבר: הרי אם יש 56 תאגידים – תאגידים.
דוד אמסלם: לא מט"שים.
דוד אמסלם: תאגידים;
<שירה ברגמן: יש הרבה יותר מט"שים.
דוד אמסלם: אנחנו עכשיו מדברים על 12 אזורים.
דוד אמסלם: זה אומר בממוצע, בערך – נגיד 60.
דוד אמסלם: ארבעה בחברה.
<אודי אדירי: אפילו יותר.
דוד אמסלם: נניח, בממוצע.
<תומר רוזנר: חמישה, שישה.
<אודי אדירי: יש מועצות אזוריות.
<שירה ברגמן: יש מועצות אזוריות, אז יש יותר.
<שירה ברגמן: איזה חמש-שש.
דוד אמסלם: חמש-שש.
<חנה פרנקל: כולל מועצות אזוריות.
דוד אמסלם: עכשיו, תבין טוב, אתה אומר להם: גם תהיו וולונטריים.
דוד אמסלם: עכשיו, גם תקימו חברה.
דוד אמסלם: הרי עכשיו מישהו צריך לנהל אותם.
דוד אמסלם: זו חברת בת.
דוד אמסלם: חברה מלמעלה.
דוד אמסלם: היא נותנת להם את השירותים.
דוד אמסלם: הרי מי יהיו הבעלים של החברה?
<שירה ברגמן: התאגיד קיבל את ההסמכה לזה.
<אודי אדירי: לא עד הסוף.
דוד אמסלם: אבל אני מתקדם איתך.
דוד אמסלם: הרי הוא יגיד לך.
דוד אמסלם: אני עכשיו בא לתאגיד.
דוד אמסלם: אני אומר לך: רק שנייה, רק שנייה.
דוד אמסלם: אתה רוצה עכשיו שאני אהיה שותף איתו, נכון?
דוד אמסלם: עכשיו, איפה אני?
דוד אמסלם: מה, הוא שלו?
דוד אמסלם: מה, אני עובד אצלו עכשיו?
<אודי אדירי: אדוני היושב ראש, אבל זה בדיוק הקטע.
<תומר רוזנר: כן, כי אתה קונה ממנו שירותים - - -
<אודי אדירי: אבל זה בדיוק הקטע.
<תומר רוזנר: אתה תקנה ממנו - - -
<חנה פרנקל: זה לא בעלי מניות.
<תומר רוזנר: אתה תקנה ממנו שירותים והוא חייב למכור לך - - -
דוד אמסלם: אבל לא הבנת, במנגנון אני רוצה להיות גם הבעלים.
<אודי אדירי: לא, לא בטוח.
<קריאה: אתה לא יכול להיות.
<חנה פרנקל: לא, אין אפשרות.
<תומר רוזנר: יש - - -
<אודי אדירי: תקשיב, אני אגיד לך מה ההבדל: זה לא תאגידי מים.
<חנה פרנקל: בדיוק.
<אודי אדירי: זה לא.
<אודי אדירי: אין פה.
<אודי אדירי: בסוף-בסוף-בסוף אין פה ממשק עם התושב, אין פה ממשק עם הרחובות ואין פה עבודות תשתית בעיר.
<אודי אדירי: בסוף, יש פה את הביוב אחרי שהוא יצא מהקו הכחול – לאן הוא הולך.
<קריאה: לאן הוא הולך ומי מטפל.
<אודי אדירי: לאן הוא הולך ומי מטפל.
<חנה פרנקל: - - - סיטונאי.
<תומר רוזנר: ומי אחראי – הכי חשוב.
<אודי אדירי: ומי אחראי.
דוד אמסלם: דרך אגב, ולמה לא תלך עוד צעד קדימה, יותר חכם, ותגיד: רבותיי, אנחנו נקים את התאגיד הזה.
דוד אמסלם: זה יהיה תאגיד ביוב?
דוד אמסלם: אני אפריד אותו מהמים.
דוד אמסלם: אני אקים.
דוד אמסלם: כמו שעשינו מים, אני אקים תאגיד ביוב ותאגיד אזורי.
דוד אמסלם: כמו שאתה אומר.
דוד אמסלם: אני ארחיב אותו, והוא יהיה של הרשויות האלה בבעלות, והן יטפלו מהבית ועד המט"ש.
דוד אמסלם: הרי בסוף מדובר בביוב.
דוד אמסלם: אתה יודע, בסוף מה כל אחד יגיד: זה לא שלי, זה אתה, זה לא אתה, זה שלי.
דוד אמסלם: זה נתקע אצלך ולא אצלי.
<אודי אדירי: אדוני היושב ראש, גם אני כבר זקנתי.
<אודי אדירי: אני אגיד לך: יש עולם, שאנחנו מבינים אותו היום, שרשויות מקומיות רוצות אחריות קרובה לשירות שניתן לתושבים שלהן.
<אודי אדירי: עכשיו, אני יכול להתווכח עם זה ואני יכול לתת לך את אותו נאום גם על תאגידי מים אזוריים, ואני גם מאמין בזה, אבל זה בסדר.
<אודי אדירי: אני מבין את הקושי, אני מבין את המורכבות, אני מבין גם למה זה לא קורה.
<אודי אדירי: הביוב בתוך העיר – בסוף יש בו חיוב של התושבים, יש בו מתן שירותים ותיקון תקלות, יש בו - - -
דוד אמסלם: תראה, יש לי הצעה.
דוד אמסלם: אני כאן לחוץ בזמן – צריך להגיע לשר שלך עוד כמה דקות.
דוד אמסלם: יש לי רעיון: תראה, אני מרגיש בבטן.
דוד אמסלם: אני אלך אתכם על מה שאתם רוצים.
דוד אמסלם: סמוך עליי - - -.
דוד אמסלם: אני מרגיש בבטן – זה לא.
דוד אמסלם: הכוונה טובה.
<תומר רוזנר: לא מבושל.
דוד אמסלם: איך אמר הכוזרי?
דוד אמסלם: כוונתך רצויה, אבל מעשיך אינם רצויים.
דוד אמסלם: אני מרגיש שזה הולך לא נכון.
דוד אמסלם: אני גם לא מאמין בחצי קלאץ'.
דוד אמסלם: הנה, מה שעשינו במים – או שהולכים עד הסוף או שעוזבים את הכול.
דוד אמסלם: אני מרגיש, יש לי מין תחושה חזקה שאנחנו הולכים לעשות עוד שגיאה.
דוד אמסלם: אולי פחות חמורה ממה שיש היום, אבל עוד שגיאה.
דוד אמסלם: אני אומר: תשמע לי.
דוד אמסלם: ויש לי ניסיון בזה – אני בא משם – הרבה שנים.
דוד אמסלם: בסוף, אני מאמין בזה, כמו שאמרתי לך קודם, צריכה להיות תפיסה של כל המדינה בנושא הזה, בתשתיות על יקרות מאוד.
דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע אם הן צריכות להיות של המדינה או של הרשויות.
דוד אמסלם: לא שייך.
דוד אמסלם: ואני חושב ששם אנחנו צריכים לבוא לדין ודברים עם השלטון המקומי ולעשות שם מהלך נכון, גם אם הוא אגרסיבי, בגלל שגם הם מבינים את מה שאני מבין.
<תומר רוזנר: בסוף הם יסכימו.
דוד אמסלם: אני אגיד לך: השיקולים להיכנס או לא להיכנס, בחלק גדול מאוד מן המקרים הם בכלל לא כלכליים.
דוד אמסלם: זו שאלה של אגו, שאלה של מי יקבע, שאלה מי יגיד, שאלה של עובדים – המון דברים, רק לא עושים את מה שצריך.
דוד אמסלם: אני אומר לך, באחריות.
דוד אמסלם: לכן, אני אומר לך, מר אודי אדירי: מה שתחליט.
דוד אמסלם: תן לי תשובה.
דוד אמסלם: מחר אני אתקדם איתך לאן שאתה רוצה.
דוד אמסלם: אני טוען: בוא נלך על מהלך יותר אמיץ, נעשה עבודת מטה מסודרת ביחד עם הרשויות, נביא פתרון אחד, אמיתי, פעם אחת ולתמיד למדינת ישראל.
דוד אמסלם: נדאג גם ללכת עליו, גם אם זה בטקטים כאלה או אחרים, גם אם צריך לעשות את זה במספר שנים, אבל אנחנו יודעים שהדור הבא של הילדים שלנו – על הבעיה סימנו וי.
דוד אמסלם: הוא כבר לא יתעסק איתה יותר.
דוד אמסלם: הוא יתקדם.
דוד אמסלם: בגלל שאני ככה מרגיש שלשם זה הולך, בגלל שאם אנחנו נלך במה שאתה אומר, אני אומר לך את זה באחריות: יקומו החברות האלה.
דוד אמסלם: עוד לפני שנגיד ג'ק רובינזון, הן ימציאו לך דברים ויקומו.
דוד אמסלם: יהיה גם התאגיד וגם החברה.
דוד אמסלם: הם יריבו ביניהם מהבוקר עד הלילה מי ייכנס.
דוד אמסלם: אלה שלא יהיו שותפים לא ייכנסו.
דוד אמסלם: ישאירו את אותו אחד עם החברה שלו, וזה לא עובד ככה.
דוד אמסלם: אני מאמין שעושים פריסה, סדר, עם השלטון המקומי כשותף אסטרטגי.
דוד אמסלם: לא מחברים אותו בוונטיל בסוף.
דוד אמסלם: הוא יוצא איתנו - - - לוקחים חברת ייעוץ, עושה עבודת מטה מצוינת, ואנחנו תוקפים את זה בכל הזוויות.
דוד אמסלם: בוא, אני איתך.
דוד אמסלם: בוא נקים את החברות האלה, ולאן נגיע?
דוד אמסלם: לדעתי, החברות האלה עוד יפריעו לתאגידים.
דוד אמסלם: הם יריבו ביניהם.
דוד אמסלם: ככה אני מרגיש בבטן שזה הולך.
דוד אמסלם: אתה מקים עוד איזה גוף באוויר שאתה תתדלק אותו.
דוד אמסלם: הוא יבקש כסף, הוא אוכל, הוא שותה.
דוד אמסלם: גם הוא.
דוד אמסלם: דרך אגב, אחרי זה להעלים אותו – נצטרך להקים עוד גוף.
דוד אמסלם: אי אפשר להעלים את הדברים האלה.