GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: כבר כמה שנים הוא מסתובב בכל בירות העולם וגם נהיה פרשן גם בכיר.
דוד אמסלם: מישהו מונע ממנו לבוא לישראל להישפט?
דוד אמסלם: הרי למה הוא לא בא?
דוד אמסלם: הרי בן-אדם רציונלי שלא עשה כלום - - -
אוסאמה סעדי: אתה מאמין שכבר יעשו לו משפט צדק אחרי כל מה שעשו לו, שכבר עבר לחו"ל, הוא מרגל, הוא מחבל – נו, באמת.
דוד אמסלם: בוודאי, למה לא?
שרן השכל: הוא לא מאמין במערכת המשפט הישראלית?
אוסאמה סעדי: מאיפה?
אוסאמה סעדי: אתה יודע?
דוד אמסלם: אני יודע רק דבר אחד, שבן-אדם שבורח שהוא חבר כנסת יש לו סיבה טובה למה לא לבוא.
דוד אמסלם: אני לא בורח, אני פה.
דוד אמסלם: גם אתה פה.
דוד אמסלם: כנראה שאין לנו סיבה לברוח.
דוד אמסלם: למי שבורח כנראה יש סיבה מאוד מאוד טובה.
דוד אמסלם: אני מצפה ממך כאזרח ישראלי, לפני שאתה ערבי אתה אזרח ישראלי, לא להגן על כל מיני כאלה.
דוד אמסלם: זה לא עושה לך כבוד.
אוסאמה סעדי: דודי, אני אומר פה משהו גם - - -
דוד אמסלם: אגב, אם יש מרגל ישראלי - - -
אוסאמה סעדי: אז כבר אמרת שהוא מרגל.
דוד אמסלם: לא, רק שניה.
דוד אמסלם: יש גם מרגלים - - -
אוסאמה סעדי: אני מוחה על העניין.
אוסאמה סעדי: אני אומר, מי שעבר על החוק, וזה יירשם, מצדי שיובא לדין, יועמד לדין, יקבל את מה שמגיע לו אחרי משפט הוגן וצודק.
אוסאמה סעדי: זה העמדה שלי.
אוסאמה סעדי: ואני נגד הפרת חוק, נגד הפרת חוק, נגד הפרת חוק.
אוסאמה סעדי: אני מוחה על העניין הזה שאתם כבר שפטתם אותו.
דוד אמסלם: מי שפט?
דוד אמסלם: לא הבנת, היו חשדות.
אוסאמה סעדי: אם היית אומר שהוא חשוד - - -
דוד אמסלם: מבחינתי, קודם כל, אמרתי שהוא חשוד בריגול - והרי רק בית משפט.
דוד אמסלם: עצם העניין שהוא לא בא, אני מבין שהוא מחזק את העניין הזה שיש לו סיבה לברוח.
אוסאמה סעדי: מה, הבאת את בני בגין?
אוסאמה סעדי: יאללה.
אוסאמה סעדי: בני בגין נגד.
דוד אמסלם: אוסאמה, כשווענונו הואשם בריגול למרות שהוא יהודי, לא ראיתי אף יהודי מגן עליו כי יש את המדינה, ולא משנה כרגע מה המוצא שלך.
דוד אמסלם: אם אתה אזרח מדינת ישראל, אתה אמור להיות נאמן לחוקי מדינת ישראל, ובוודאי לא לפגוע במדינה.
אוסאמה סעדי: זה לא מה שמשתמע מדבריי.
אוסאמה סעדי: אני אומר, אנחנו נגד מי שיפר את החוק.
אוסאמה סעדי: אנחנו פועלים במסגרת החוק.
אוסאמה סעדי: פה הבעיה היא שאתם מחוקקים חוק פרסונלי לאדם שכבר עשר שנים.
אוסאמה סעדי: מה נזכרתם עכשיו?
אוסאמה סעדי: תגיד לי, מתי הוא עזב?
אוסאמה סעדי: לבני בגין יש זיכרון.
<תומר רוזנר: ב-2007.
אוסאמה סעדי: עשר שנים.
אוסאמה סעדי: עכשיו נזכרתם?
אוסאמה סעדי: פתאום שר הפנים בשבוע הזה עכשיו נזכר שהוא רוצה להפעיל?
דוד אמסלם: אני אענה לך ונגמור את העניין.
דוד אמסלם: להיפך – היא הנותנת.
דוד אמסלם: זה שאחרי עשר שנים מדינת ישראל - - -
זאב בנימין בגין: לא הצליחה להמציא לו את - - -
דוד אמסלם: בשארה זה לא הנושא.
אוסאמה סעדי: מה להמציא לו?
אוסאמה סעדי: האם יש כתב אישום?
אוסאמה סעדי: הוא הוזמן לחקירה?
דוד אמסלם: בוודאי, הוא ברח.
אוסאמה סעדי: איזה ברח?
אוסאמה סעדי: יש טיוטה של כתב אישום?
אוסאמה סעדי: יש משהו?
דוד אמסלם: אה, הוא לא ברח.
דוד אמסלם: הוא איבד את המזוודה והוא מחפש אותה עשר שנים.
אוסאמה סעדי: אני רוצה להתמקד בתקנה עצמה.
דוד אמסלם: תחשוב לבד.
דוד אמסלם: אחרי עשר שנים מדינת ישראל מחוקקת חוק בשביל בשארה?
דוד אמסלם: אני אומר לך שהסיבות הן אחרות.
דוד אמסלם: אני הייתי שמח לחוקק את החוק הזה רק בשביל בשארה.
דוד אמסלם: אבל אני אומר לך שזה לא שם.
אוסאמה סעדי: לגבי התקנה עצמה – אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך, קודם כל, להמציא את זה למשפחתו של הבן-אדם, לכתובת.
אוסאמה סעדי: לא, לא - המצאת כתבי בי-דין למשיב אשר לפי רישומי ביקורת הגבולות אינו נמצא בישראל, תיעשה לפי הוראות בית משפט.
אוסאמה סעדי: לפני בית משפט, למסור לו.
זאב בנימין בגין: דווקא הפוך.
זאב בנימין בגין: אנחנו הרי לא מערבים משפחה.
זאב בנימין בגין: ימסור לאחותו, אז מה?
דוד אמסלם: אולי הוא בסכסוך עם אחותו.
דוד אמסלם: אולי אחותו היא הבן-אדם שגרם ל- - -
זאב בנימין בגין: לא, עזוב.
זאב בנימין בגין: בדרך כלל אני - - -
אוסאמה סעדי: אבל פה צריך להבטיח שהוא באמת יידע.
דוד אמסלם: אתן לך את התשובה, ובזה נגמור את העניין.
דוד אמסלם: הרי יש לנו מקבילות כאלה בחוקים אחרים שקורים גם היום, לא המצאנו את הגלגל.
דוד אמסלם: אז בית המשפט מחליט, ובית המשפט מחליט תמיד לגופו של עניין.
דוד אמסלם: הרי זה לא משהו רוחבי.
דוד אמסלם: להיפך, זה משהו ספציפי לגבי הבן-אדם.
דוד אמסלם: אם יש בעיה עם המשפחה שלו אז אני מניח שיטענו את זה, ואז הוא לא ייתן את זה למשפחה.
דוד אמסלם: הוא ייתן את זה לפי העניין.
<מרגנית לוי: אגב, הוא יכול להחליט להמציא את זה באמת לבן המשפחה.
אוסאמה סעדי: יכול להיות.
אוסאמה סעדי: אבל אני אומר, יכול להיות שלבן המשפחה, יכול להיות שצריך פרסום בעיתון – אני לא יודע.
<מרגנית לוי: נכון, בדיוק בגלל זה אמרנו.
דוד אמסלם: זה בית המשפט מחליט.
<גלעד קרן: בכותרת השוליים צריך להוסיף את המילה "אינו".
<גלעד קרן: כאן אנחנו רוצים להוסיף, וזה מתחבר להערת חבר הכנסת סעדי, שזה יהיה ככל הניתן בהתאם לתקנות אלה.
אוסאמה סעדי: המטרה היא שיידעו אותו על ההליך.
דוד אמסלם: אוקי, בסדר גמור.
<תומר רוזנר: לפני שנמשיך אני רוצה לשאול את משרד החוץ.
<תומר רוזנר: כפי שאמרתי, אנחנו מדברים פה על הליך מינהלי.
<תומר רוזנר: למיטב הבנתי, ותקנו אותי אם אני טועה, אני מקווה שתתקנו אותי אם אני טועה, אין הסדר בין-לאומי להמצאה כי זה לא הליך אזרחי ולא הליך פלילי.
<תומר רוזנר: מה יקרה במקרה כזה במדינות שכן יש לנו קשרים דיפלומטיים - - -
<מירב מרקס: אני מירב מרקס מהלשכה המשפטית, אגף היועץ המשפטי, משרד החוץ.
<מירב מרקס: אנחנו לא מכירים הסדר ספציפי לעניינים מינהליים.
<מירב מרקס: כידוע, יש את אמנת האג לעניינים אזרחים.
<מירב מרקס: אבל העניינים האלה לא בסמכות משרד החוץ.
<מירב מרקס: צריך לפנות למשרד המשפטים בשאלות ספציפיות על היישום של הדבר הזה.
<מירב מרקס: אני יכולה להגיד שהמצאה בחו"ל בדרך כלל אם נעשית, נעשית באמת או באמצעות פרסום בעיתון יומי לפי בקשה של בית המשפט.
<מירב מרקס: שוב, זה לא נעשה דרך משרד החוץ.
<מירב מרקס: אנשים פונים באופן פרטי מול העיתונים בחו"ל.
<מירב מרקס: לעיתים אנחנו מתבקשים לתלות מודעה בשגרירות ישראל במקום ככל שמדובר עם מדינה שיש לנו איתה יחסים דיפלומטיים, ואנחנו מבצעים את זה.
<מירב מרקס: אני לא מכירה סוגי המצאה אחרים בחו"ל, לפחות לא באמצעותנו, שמשתמשים בהליכים - - -
אוסאמה סעדי: פה אני חושב שללא דיחוי, ואפילו שלושה ימים לדבר כזה שאנחנו יודעים שהוא לא נמצא בארץ, ושהוא בחו"ל ושהוא אולי צריך לקחת עורך דין, ואולי הוא צריך לבדוק את החומר, ואולי הוא רוצה לחזור – מה זה שלושה ימים?
אוסאמה סעדי: הרי בתיק אזרחי רגיל, אדוני היושב-ראש, כשמגישים כתב תביעה נותנים לו 30 יום להגיש כתב הגנה.
<תומר רוזנר: זה קיים, זה קיים גם פה.
<תומר רוזנר: עו"ד לוי, אני לא זוכר את המועדים.
<תומר רוזנר: אבל לדעתי גם בתקנות שנקבעו לפי החוק הזה - - -
אוסאמה סעדי: אז לפני הדיון גם שלושה ימים.
<מרגנית לוי: זה רק ההזמנה לדיון, זה לא קשור להמצאה של הבקשה.
<תומר רוזנר: זה כבר אחרי שהושלמו כל כתבי בי-הדין.
<מרגנית לוי: בדיוק.
<תומר רוזנר: כמה המועדים שם עד שהוא צריך להגיש תשובה?
<מרגנית לוי: לדעתי, קבענו 30 ימים.
<מרגנית לוי: אני בודקת תוך כדי.
<מרגנית לוי: חבר הכנסת אוסאמה, אני מבקשת רק להבהיר.
<מרגנית לוי: שר הפנים מגיש בקשה לבית המשפט.
<מרגנית לוי: הבקשה צריכה להיות מומצאת למשיב כבר וללא קשר להזמנה לדיון.
<מרגנית לוי: במקביל, הנהלת בתי המשפט מתחילה כבר להריץ את ההמצאה של ההזמנה לדיון.
<מרגנית לוי: מה שהצענו במקור, ואשלב כבר את התייחסות הנהלת בתי המשפט, זה שלכל המאוחר המצאת ההזמנה לדיון תומצא לו שלושה ימים לפני מועד הדיון.
<מרגנית לוי: אבל היא יכולה להיות גם מומצאת לו חודש לפני.
<מרגנית לוי: זאת אומרת, התיחום הוא רק ביחס למועד הדיון שנקבע.
<מרגנית לוי: יכול להיות מומצא הרבה יותר.
אוסאמה סעדי: אבל למה שלושה ימים?
זאב בנימין בגין: - - - שבארץ או לא בארץ?
<מרגנית לוי: גם וגם.
זאב בנימין בגין: אז איך אפשר להגיד לו שלושה ימים לפני כן תבוא מחוץ לארץ?
<מרגנית לוי: לא אמרנו לו לבוא.
<מרגנית לוי: אנחנו צריכים להמציא לו את ההזמנה לדיון.
אוסאמה סעדי: אבל שלושה ימים לפני הדיון.
<מרגנית לוי: אבל הוא יודע על זה לפני כן כי בקשת שר הפנים - - -
אוסאמה סעדי: אבל זה אותו נוסח לפני, אותו נוסח.
<מרגנית לוי: אגב, בסדרי הדין - - -
דוד אמסלם: הבן-אדם בחוץ לארץ, ואתם מציעים שיודיעו לו שלושה ימים לפני הדיון.
<מרגנית לוי: עד שלושה ימים.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע עד.
דוד אמסלם: הרי לא מעניין אותי אם הודעתם לו ארבעה חודשים לפני.
דוד אמסלם: אבל שלא יקרה מצב שהבן-אדם עכשיו צריך להתארגן תוך שלושה ימים.
דוד אמסלם: לפעמים הוא לא יודע על מה מדובר.
<תומר רוזנר: אנחנו מדברים על מצב שבו יש - - -
<מרגנית לוי: בדיוק, בסדרי דין יש לו 30 ימים להגיש את תגובתו.
דוד אמסלם: זאת אומרת, הוא כבר מכיר את כתב האישום.
<מרגנית לוי: לא כתב אישום, בקשה.
דוד אמסלם: הוא גם ענה?
<מרגנית לוי: כן, הוא כבר ענה.
<מרגנית לוי: לכל המאוחר בעוד - - -, כן.
דוד אמסלם: אני מדבר רק על ה- - - , אל תחזרי לי על זה.
דוד אמסלם: השאלה היא האם שלושה ימים זה נשמע לכם זמן סביר.
<מרגנית לוי: אנחנו חושבים שכן, זה בהחלט זמן סביר.
זאב בנימין בגין: אבל זה נמחק בלאו הכי, עכשיו זה ללא דיחוי.
<מרגנית לוי: אסביר.
<מרגנית לוי: בדרך כלל אין סד זמנים להמצאת הזמנה לדיון.
<מרגנית לוי: הסיבה שהוספנו את זה מלכתחילה היא מכיוון שאנחנו באמת מבינים - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת, גם בארץ בכל משפט אתה יכול להגיד לבן-אדם: תבוא מחר, יש לך משפט?
<מרגנית לוי: התשובה היא כן.
<תומר רוזנר: כן, זה לטובתו.
<מרגנית לוי: אבל את זה הוא יכול לקבל החלטה הרבה לפני, כן.
אוסאמה סעדי: אבל הוא לא יודע על הדיון.
<מרגנית לוי: - - - שייקבע דיון.
דוד אמסלם: היות ובארץ הם יכולים להודיע לו מעכשיו לעכשיו, אז בוודאי אם הוא בחוץ-לארץ נותנים לו שלושה ימים.
<מרגנית לוי: אני רק רוצה להוסיף שהנהלת בתי המשפט, והשרה קיבלה את העמדה שלהם, מבקשת שהסד הזמנים האלה של שלושה הימים לא ייקבע בחקיקת המשנה - כלומר, בתקנות כאן, ולכן, אתם רואים את הנוסח המתוקן - אלא ייקבע בנוהל שלהם מכיוון שבדרך כלל סדי זמנים של בתי משפט ומזכירויות בתי המשפט לא נקבעות בחקיקה ובחקיקת משנה אלא בנוהלים.
<מרגנית לוי: כי ככה - - -
דוד אמסלם: לא מקבל את זה, אבל נתקדם.
אוסאמה סעדי: אני מבקש שהעניין הזה של השלושה ימים יהיה לפחות 15 יום.
דוד אמסלם: מותר לו לבקש הכול.
דוד אמסלם: בגלל שאתה ביקשת זה יהיה שלושה ימים.
<תומר רוזנר: אתה מבקש, אז אנחנו נשים את זה - - -
<תומר רוזנר: אוסיף רק דבר אחד מבחינה טכנית.
<תומר רוזנר: כרגע אין פה הסדר לגבי מסמכים שנוצרים בבית המשפט: החלטות, פסקי דין וכו'.
<תומר רוזנר: אנחנו מציעים שהגדרה של "כתב בי-דין" תורחב ותכלול גם את נושא ההחלטות של בית המשפט כיוון שגם הן צריכות להיות מומצאות בדרך נאותה.
<מרגנית לוי: אין לנו התנגדות.
<מרגנית לוי: אנחנו רק מבקשים לייצר תקנה ייעודית כדי להבהיר שמי שימציא את המסמכים האלה זה לא יהיה אחד הצדדים אלא בית המשפט.
<מרגנית לוי: תחת הפרק של המצאה הזמנה לדיון, בעצם הפרק הזה יתייחס גם להזמנה לדיון ו- - -
אוסאמה סעדי: הזמנה לדיון וכתבי בי-דין.
<מרגנית לוי: לא כתבי בי-דין, והחלטות של בית משפט.
<מרגנית לוי: ותהיה תקנה ייעודית ששם אנחנו מבקשים לא לשים את השלושה ימים, ושיהיה כתוב בהקדם וללא דיחוי.
דוד אמסלם: מרגנית, את חוזרת על זה.
<מרגנית לוי: לא, רק לגבי החלטות.
דוד אמסלם: רבותי, יש איזשהן הערות?
<תומר רוזנר: תצביע על מה שסעדי ביקש, על ה-15 יום?
דוד אמסלם: נצביע על ההסתייגות של - - -
אוסאמה סעדי: נצביע על כל החוק.
<תומר רוזנר: נצביע על כל התקנות בנוסח כפי שהוקרא.
דוד אמסלם: עושה לנו הנחה?
זאב בנימין בגין: הוא יודע שאני ממהר.
אוסאמה סעדי: לא יעזור 15 יום, שלושה ימים.
זאב בנימין בגין: אנחנו שניים נגד אחד.
זאב בנימין בגין: אבל שמעת שהוא עוד מעט עוזב אותנו?
דוד אמסלם: רבותי, מי בעד התקנות, כולל השינויים?
דוד אמסלם: אנחנו קובעים שהתקנות עברו, והפעם באמת ברוב מוחלט וגדול של שניים נגד אחד.
<תומר רוזנר: אני רק רוצה שוב לציין את שיתוף הפעולה הטוב שהיה לנו גם עם משרד המשפטים וגם עם משרד הפנים בעניין הזה.
<תומר רוזנר: תודה לכם.
<מרגנית לוי: תודה רבה לכם.
דוד אמסלם: תודה לכולם, והמשך יום טוב.
דוד אמסלם: רבותי, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא תקנות בתי הסוהר (שיקום אסירים), התשע"ז-2016.
דוד אמסלם: עידו, בבקשה, תכניס אותנו לנושא.
<עידו בן יצחק: מי מכם מציג את התקנות?
<עידו בן יצחק: הקונטקסט הוא שבשנת 2012 תוקנה פקודת בתי הסוהר.
<עידו בן יצחק: נוסף פה סעיף 11ד, שעניינו שיקום אסירים.
<עידו בן יצחק: ומכוח הסעיף הזה מבקש המשרד לביטחון פנים להתקין את התקנות.
<עידו בן יצחק: אני מציע שיציגו אותן.
דוד אמסלם: אתה מתכוון לסעיף קטן (א)?
דוד אמסלם: למה שכתוב פה?
דוד אמסלם: "נציב בתי הסוהר יבחן אפשרות לשיקומו של אסיר שהוא אזרח ישראלי" - - -
<עידו בן יצחק: ובסעיף קטן (ב), "אסיר כאמור בסעיף קטן (א) ישולב בפעילויות שיקום, ככל שיימצא מתאים לכך, במועד, בהיקף ובתנאים כפי שייקבעו בתקנות ובפקודות השירות".
<עידו בן יצחק: אלה התקנות שאמורות לקבוע - - -
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על התקנות האלה או על סעיף קטן (א)?
<עידו בן יצחק: התקנות הן לפי סעיף קטן (ב), הן נשענות על הסמכות של הנציב לפי סעיף קטן (א).
דוד אמסלם: הוא יבחן אפשרות.
דוד אמסלם: דרך אגב, למה לא מחייבים אותם?
דוד אמסלם: למה זאת אפשרות?
<יואל הדר: אדוני, הסעיף הזה בחוק הוא לא סעיף שיזמנו, כי מה שיזמנו זה תיקון.
<יואל הדר: הכנסת כפתה עלינו את הסעיף - - -
דוד אמסלם: עוד פעם התחלת?
דוד אמסלם: מה זאת אומרת "הכנסת" - - -
<יואל הדר: הכנסת כפתה עלינו את הסעיף הזה בחוק, מפני שאת השיקום אנחנו עושים בכל מקרה, לא היינו צריכים את הכפייה של הכנסת כדי לעשות שיקום.
דוד אמסלם: אתם כנראה רציתם משהו יותר גרוע, והכנסת כרגיל, כמו פה - - -
<עידו בן יצחק: הצעת החוק שהכנסת דנה בה בשעתו עסקה בתנאי הכליאה של האסירים, והוועדה ביקשה להוסיף סעיף של שיקום.
דוד אמסלם: אם הכנסת לא נמצאת, אין שיקום.
<יואל הדר: בכלל לא, זה מה שאני אומר.
<עידו בן יצחק: אין שיקום בחוק.
<יואל הדר: בחוק, אבל יש שיקום בפועל.
<יואל הדר: לא חשוב החוק, מה שחשוב שהשב"ס - - -
דוד אמסלם: כנראה אתה התבלבלת, יואל.
דוד אמסלם: בדרך כלל אנחנו מחוקקים את החוק, הוא הנורמה, ובדרך כלל נלחמים עם הגופים שישמרו על החוק.
דוד אמסלם: זה התהליך.
<יואל הדר: פה עשינו שיקום לפני החוק.
דוד אמסלם: לפי דעתך מה שמתנהל לא צריך חוק.
<יואל הדר: לא אמרתי את זה, זה לא שאני לא חושב כך, אבל דבר ראשון עשינו את השיקום בלי שום קשר לזה שיש חוק או אין חוק.
<יואל הדר: הכנסת סברה שיש מקום להכניס את זה בחוק.
דוד אמסלם: אתה חושב שהשיקום צריך להיות בחוק או לא?
<יואל הדר: זה לא משנה מה שאני חושב.
<יואל הדר: אמרתם קודם שהתבלבלתי, כנראה שהיה לי ממה להתבלבל לפני זה.
<יואל הדר: אני לא רוצה להכניס את עצמי לבלבול נוסף אחרי שאדוני אמר לי ברור.
<יואל הדר: אני רק מציין פה שהכנסת החליטה, ואנחנו מכבדים מה שהכנסת מחליטה.
<יואל הדר: זה בלי שום קשר לדעה שלי בנושא הזה.
דוד אמסלם: דרך אגב, לפעמים סתם חשובה לי דעתך הפרטית.
<יואל הדר: אדוני יוכל לזמן אותי לחדר, שם זה הרבה יותר נעים.
דוד אמסלם: קיבלתי את זה, אני גם אעשה את זה.
<יואל הדר: לגבי הנושא הקונקרטי, הכנסת החליטה את אשר החליטה אחרי ששמעה את דעתנו והכניסה את זה בצורה מסוימת.
<יואל הדר: דרך אגב, לדעתי דווקא היה יתרון מסוים בזה שהכניסה, כי קיבלנו כספים לטובת נושא השיקום.
<יואל הדר: לקח זמן עד שקיבלנו את הכספים, ולכן התקנות הובאו - - -
דוד אמסלם: הסעיף הזה הביא לכם גם כמה לירות.
<יואל הדר: לטובת האסירים, לא לנו.
<יואל הדר: לטובת שיקום האסירים.
<יואל הדר: אנחנו חושבים שהדבר הזה הוא חשוב.
<יואל הדר: הדבר הזה הוא חשוב מבחינתנו בלי שום קשר לסעיף.
<יואל הדר: אם אנחנו מקבלים כסף לשיקום, אנחנו חושבים שהדבר הוא חשוב.
דוד אמסלם: אמרת שהייתם עושים שיקום גם בלי זה, היות שהכנסת שמה את זה, גם קיבלתם תקציב לזה.
דוד אמסלם: זה עזר לכם להשיג את התקציבים למה שהתכוונתם.
<יואל הדר: להשיג תקציב מסוים, במגבלת התקציב שקיבלנו, שזה הרבה-הרבה כסף.
<יואל הדר: זה לא מעט.
<יואל הדר: יצרנו מבנה של התקנות שיאפשר לנו גם לקיים את החוק וגם לעשות שיקום כפי שאנחנו חושבים - - -
דוד אמסלם: כמה כסף קיבלתם?
<יואל הדר: עוד לא קיבלנו, אבל לשנים הקרובות זה 42 מיליון שקל, כולל 2018.
דוד אמסלם: בסך-הכול לשנה זה 42 מיליון?
<יואל הדר: זה חד-פעמי.
דוד אמסלם: קיבלתם סכום חד-פעמי.
דוד אמסלם: למה 42 מיליון?
דוד אמסלם: ככה יצא בקוביות?
<יואל הדר: זה הדרגתי.
<יואל הדר: 21 מיליון ב-2016, 16 מיליון ב-2017 - - -
דוד אמסלם: התקציב ירד בגלל ששיקמתם את רובם ב-2016 ולא נשארו הרבה?
<יואל הדר: זה בסיסים חד-פעמיים.
<יואל הדר: השוטף זה כי צריך בכל שנה לשקם.
דוד אמסלם: מה ב-2018?
<יואל הדר: גם ב-2018 יש סכום בשוטף.
דוד אמסלם: אין תקנה כזאת, אני מבין, עמיחי?
<עמיחי דוד: יש.
דוד אמסלם: הם אמרו לי שזה חד-פעמי.
<יואל הדר: אמרתי שיש חד-פעמי ויש בשוטף.
<עמיחי דוד: יש תקציב בבסיס - - -
דוד אמסלם: כמה בבסיס?
<עמיחי דוד: בבסיס הם קיבלו 44 מיליון שקל, 165 תקנים.
<עמיחי דוד: זה הבסיס.
<עמיחי דוד: ו-42 מיליון - - -
דוד אמסלם: האם זה תקנים של סוהרים?
<עמיחי דוד: זה עובדים סוציאליים - - -
<אורלי ביים: עדיף ששב"ס יסבירו.
<עמיחי דוד: עובדים סוציאליים ו - - -
<רונית זר: עובדים סוציאליים, קציני חינוך, פסיכולוגים.
זאב בנימין בגין: גם תשתיות?
<רונית זר: גם תשתיות.
<רונית זר: הקמנו מרכזי חינוך בכסף הזה.
<רונית זר: אני לא יודעת אם מישהו פעם ביקר - - -
דוד אמסלם: לקחתם את זה גם לגבי סוהרים?
דוד אמסלם: האם גייסתם עוד סוהרים?
<רונית זר: לא, סוהרים לא חלק מהעניין.
<רונית זר: הכסף מסומן לטובת הרחבה והגדלה של גורמי הטיפול בכלא, גורמי התקון השונים, לא רק - - -
דוד אמסלם: מי זה החשב שלכם?
דוד אמסלם: החשבות פה?
<עמיחי דוד: החשב לא.
דוד אמסלם: אתם בפוקוס מה הם עושים עם הכסף?
<רונית זר: יש דיווח.
<עמיחי דוד: יש לנו דיווח רבעוני שהם מחויבים להעביר אלינו.
דוד אמסלם: לאגף התקציבים או לחשבות?
<עמיחי דוד: למשרד האוצר.
דוד אמסלם: משרד האוצר זה 2,000 איש.
דוד אמסלם: זה לכם?
<עמיחי דוד: אלינו מעבירים דיווח מה קורה.
דוד אמסלם: בגדול, אתה אומר שתקצבתם אותם כ - - -
<עמיחי דוד: 44 מיליון שקל לבסיס.
דוד אמסלם: כל שנה?
<עמיחי דוד: זה הצטבר וכרגע, החל מ-2017 - - -
דוד אמסלם: 44 מיליון שקל שנתי או תלת-שנתי?
<עמיחי דוד: זה היה מדורג, וכשזה הגיע להבשלה מלאה, ו-2017 זו השנה שבה זה הגיע להבשלה מלאה, סך הסכום שנמצא בבסיס התקציב הוא 44 מיליון שקל.
דוד אמסלם: אני עכשיו מתחבר למה שאמר יואל.
דוד אמסלם: אני מבין ש-16 מיליון שקל.
דוד אמסלם: כמה זה יצא ב-2016?
דוד אמסלם: 20 ומשהו?
<אורלי ביים: ב-2016, בקניות קיבלנו 6.740 מיליון, ובשכר 10.260 מיליון, ו-57 שיאים.
<אורלי ביים: ב-2017 12.300 מיליון לקניות ולשכר ו-20.700 מיליון עם 58 שיאים.
דוד אמסלם: מה זה שיאים?
<אורלי ביים: תקנים.
<עמיחי דוד: כוח-אדם.
<אורלי ביים: ב-2018 נקבל עוד 14.300 לקניות, ו-29.700 לשכר, עוד 50 שיאים.
<אורלי ביים: ככה מגיעים ל-165.
דוד אמסלם: זה בערך 45 מיליון שקל בשנה, תלת-שנתי, כשבסך-הכול במצטבר זה בסביבות - - -
<אורלי ביים: זה הדרגתי, זה לא 44 בכל שנה.
<אורלי ביים: ב-2018 נגיע ל-44 מיליון שנתי ואילך.
דוד אמסלם: זה יהיה בכל שנה.
דוד אמסלם: זה מיועד בעיקר לכוח-אדם?
דוד אמסלם: כאת מדברת על קניות, למה את מתכוונת?
<אורלי ביים: רוכשים גם שירותי חינוך, מורים - - -
<רונית זר: לא רק.
דוד אמסלם: קניית שירות?
<אורלי ביים: ציוד.
<רונית זר: קניית שירות כמעט ולא, מדובר על גיוס של עובדים מקצועיים, תשתיות, הקמנו מרכזי חינוך במקומות שלא היו בהם מרכזי חינוך, הקמנו מסגרות טיפול, מחלקות טיפוליות.
דוד אמסלם: רונית, אני רוצה להתקדם - - -
<רונית זר: שאלת – עניתי.
דוד אמסלם: לתשובה שלך.
דוד אמסלם: בסך-הכול כשאנחנו מתחילים, בשלב הראשון בדרך כלל יש לנו הוצאה גבוהה לגבי התשתיות, ואחרי זה העסק מתאזן ואנחנו צריכים יותר כוח-אדם.
דוד אמסלם: התקציב הולך יותר לכוח-אדם ופחות לתשתיות.
דוד אמסלם: ככה זה בדרך כלל.
דוד אמסלם: אנחנו בונים את בית הספר, זה התקציב הכבד, החד-פעמי, ואחרי זה יש השוטף, המורים.
דוד אמסלם: היות שהתקציב שעומד פה, סדר הגודל בסביבות 45-44 מיליון שקל שנתי, הנחת העבודה אומרת שבהתחלה אתם משקיעים בתשתיות ולאט לאט זה הולך ונעלם, ובסוף הולך לכוח-אדם ולקניית שירות של כוח-אדם.
<רונית זר: במהלך השנים זה יהיה כך, אם כי יש תשתיות שהן ארוכות טווח, יש הקמת מרכז חינוך ברימונים, אנחנו עדיין בשלב המאוד ראשוני של קבלת אישור על הקרקע, אלה תהליכים ארוכים.
<עמיחי דוד: הסכומים השוטפים שהועברו לקניות הם בעיקרם לטובת תפעול של מרכזי החינוך, שהם מרכזי שיקום.
<עמיחי דוד: זה הכסף שנמצא בקניות, שהוא שוטף.
דוד אמסלם: שהוא מה?
<עמיחי דוד: תפעול.
<עמיחי דוד: תפעול של מרכזי השיקום.
דוד אמסלם: מרכזי השיקום הם בתוך בית הסוהר?
<רונית זר: יש מרכזי שיקום שהם בתוך יחידות, יש מרכזי שיקום שהם מתוכננים להמשך, כמו הקמת בתי מעבר.
<רונית זר: יש תוכניות ארוכות טווח וקצרות טווח.
<רונית זר: אני חושבת שכבר בתהליכים קצרי הטווח ניתן לראות תנופה מדהימה בעשייה, אם זה הקמת מרכזי חינוך בתוך יחידות, אם זה הקמת מרכזי קשב בתוך יחידות, פיזור ציוד פנאי בכל האגפים, בכל בתי הסוהר, הקמה של מסגרות להכשרה מקצועית, הקמה של מחלקות טיפוליות שונות שמותאמות לצרכים, כמו מחלקת תעבורה, מחלקה לטיפול גמילה קצרת טווח, מחלקה לטיפול באדולן, שלא היתה פעם – הרבה מאוד מחלקות שמתאימות לצרכים המשתנים ולתהליכים שאנחנו כרגע - - -
דוד אמסלם: רונית, לי יש יתרון אחד עליכם במובן זה שאני יושב בכל הישיבות.
דוד אמסלם: אתם באים לפי העניין.
דוד אמסלם: עשינו כאן כמה דיונים לגבי הסיפור הזה של האסירים בבתי הסוהר, שמענו כאן גם את ראש רש"א – הרי יש תוכנית שיקום לאסיר, אחרת הוא אפילו לא עולה לשליש – הוא אומר שהוא לא מצליח להכין תוכנית בגלל תקציב, אפילו לא לשליש בערך מהאנשים שצריכים את זה.
דוד אמסלם: השאלה היא איך התקציבים שלכם תומכים?
דוד אמסלם: לא יכול להיות מצב שמישהו לא עולה לשליש בגלל שהמדינה לא מייצרת לו תוכנית שיקום.
<רונית זר: אין מצב כזה.
דוד אמסלם: שמעתי אותו.
<רונית זר: התהליך שלנו הוא תהליך שמוביל את האסיר עד לשחרור.
<רונית זר: אם רש"א טוענים שגם הם רוצים לקבל תקציבים, הבקשה לגיטימית וצריך לבחון אותה.
דוד אמסלם: עשינו כאן
דוד אמסלם: מספר דיונים לגבי הנושא של מי שאמור לעלות לוועדת השחרורים.
דוד אמסלם: אחת הטענות שעלתה כאן, גם באמצעות המשפחות שלהם, שחלק מהמשפחות שכרו בכלל שירותים חיצוניים על חשבונם, על מנת שיכינו לאסיר תוכנית שיקום.
<רונית זר: לא בגלל זה, בגלל שם לא עמדו בתוכנית שהצענו, הם לא עמדו בתוכנית שדורשת שלבים כאלה ואחרים.
<רונית זר: אני מתעדכנת.
דוד אמסלם: ממילא אם הוא משלם כסף על תוכנית והיא לא רלוונטית, כי זה לא עונה על מה שאתם רוצים, זו לא תוכנית שיקום.
דוד אמסלם: זו לא תוכנית שיקום כבקשתך.
דוד אמסלם: אני מניח שמישהו אומר לו בחוץ: אלה הפרמטרים של תוכנית השיקום ואין לנו מספיק כוח-אדם לבנות לך תוכנית שיקום.
<רונית זר: אין טענה כזאת.
<רונית זר: אין אמירה כזאת.
דוד אמסלם: היא היתה כאן.
<רונית זר: זה שרוצים להביא תוכנית של מטפל פרטי, לכל אדם קיימת הזכות והאפשרות להקים לו תוכנית פרטית, וועדת השחרורים היא זאת שצריכה לשקול האם התוכנית הזאת היא תוכנית מקצועית, עדיפה - - -
דוד אמסלם: השיקום מתחיל עוד מבית הסוהר.
<רונית זר: אנחנו מביאים אותו לוועדת השחרורים עם תוכנית, כל אחד בהתאם לצרכים שלו.
דוד אמסלם: אין מישהו שלא עלה לוועדת שליש בגלל שלא היתה לו תוכנית שיקום?
<רונית זר: כל אסיר, עם קבלתו, נבנית לו תוכנית אישית שמלווה אותו לאורך מאסרו.
<רונית זר: כל אסיר, תושב ישראל, נבנית לו תוכנית שמלווה אותו עד לשחרור שלו.
זאב בנימין בגין: היושב-ראש שאל מי בונה את התוכנית.
<רונית זר: גורמי הטיפול.
דוד אמסלם: אצלכם?
<רונית זר: גורמי התוכנית אצלנו.
<רונית זר: בוודאי.
דוד אמסלם: שמעתי אותם.
דוד אמסלם: קודם כול, אני מבקש שלדיונים האחרים תזמינו את רונית, כי אני רוצה שהיא תשמע מה האנשים האחרים שומעים.
דוד אמסלם: היא קליינטית.
דוד אמסלם: אולי היא מנותקת ממה שהם אומרים.
<רונית זר: אני לגמרי לא מנותקת, אני מחוברת מאוד, אני יודעת מה נאמר, אני יודעת לאן התהליכים האלה לוקחים, ואני יודעת מה המקור שלהן.
דוד אמסלם: רונית, את יודעת הכול כנראה - -
<רונית זר: אני יודעת בתחום שלי.
דוד אמסלם: - - אני לא יודע.
דוד אמסלם: עשיתי פה כבר שישה-שבעה דיונים.
דוד אמסלם: אמרתי לכם שאצלכם מתחלפים האנשים, לכן אתם לא שומעים מה אומרים.
דוד אמסלם: בדיון הבא נניח יבוא מישהו אחר במקומך ויגיד דברים אחרים.
דוד אמסלם: אני מספר לך שקיבלנו פה נתונים.
דוד אמסלם: הם אומרים שחלק גדול מאוד מהאסירים לא מגיע בכלל לוועדת השחרורים, בגלל שאין לו תוכנית שיקום בכלא.
דוד אמסלם: כך אומרות המשפחות.
דוד אמסלם: הם לוקחים תוכנית שיקום פרטית, בגלל שאין להם.
דוד אמסלם: אם אני לוקח על דעת עצמי תוכנית שיקום פרטית שהיא לא מקובלת עליכם, זאת לא תוכנית שיקום בכלל.
דוד אמסלם: אלה אנשים קשיי יום שמשלמים לפסיכולוג, או לעובד סוציאלי חיצוני למערכת, הם משלמים לו אלפי שקלים.
דוד אמסלם: כמה הבחורה אמרה לי?
דוד אמסלם: אני לא זוכר את הסכום, אבל אלפי שקלים.
דוד אמסלם: היא אמרה את זה פה בוועדה, לפרוטוקול.
דוד אמסלם: תקראי את הפרוטוקולים.
<רונית זר: האם אני יכולה להגיב על זה?
<רונית זר: כל אסיר פלילי.
<רונית זר: תושב ישראל, שמתקבל לשב"ס, נערכת לו תוכנית אישית שקובעת בדיוק מה הצרכים שלו ומה דרכי ההתערבות, תוכנית שקובעת באיזה שלב הוא נכנס לתוכנית כזאת או אחרת.
<רונית זר: אם הוא אסיר אנאלפבית, קודם כול הוא ישלים השכלת יסוד, ואם הוא צריך טיפול גמילה, הוא ילך למכון במסגרת גמילה, ואם הוא כרגע בלי שום מוטיבציה, כרגע הוא לא יהיה בתוכנית.
<רונית זר: יש אסירים שיכולים לסיים את כל המאסר שלהם עם חוסר רצון לעשות משהו.
דוד אמסלם: יש מצב שהיות שאין לכם מספיק כוח-אדם, המשמעות שיש לאסירים חוסר מוטיבציה?
<רונית זר: אנחנו כרגע לא מדברים על חוסר כוח-אדם.
דוד אמסלם: מה זה חוסר מוטיבציה?
דוד אמסלם: בן אדם שאומר לכם שהוא לא רוצה או שאתם חושבים שאין לו מוטיבציה?
<רונית זר: יש אסיר שלא רוצה להשתתף בתוכנית טיפול, זה לגיטימי.
<רונית זר: אנחנו מציעים ונחזור ונציע לו את זה גם בוועדת מעקב כל ארבעה חודשים.
דוד אמסלם: מי שלא רוצה, לא רוצה.
<רונית זר: מי שרוצה, אין מצב שהוא לא יהיה בתוכנית, ושהוא לא ימצא לעצמו תוכנית שהולמת את צרכיו.
<רונית זר: אני אומרת כאן, ואפשר לרשום את זה בפרוטוקול.
דוד אמסלם: דרך אגב, כל מה שאת אומרת רשום גם בלי שתגידי.
<רונית זר: אני מדגישה.
דוד אמסלם: אני מסביר שזה לא מה ששמענו כאן בדיונים האחרונים שרשומים בפרוטוקול.
<רונית זר: אני יכולה להגיב על מה שאני נשאלת.
דוד אמסלם: דרך אגב, הייתם שותפים לדיונים האלה.
<שלי סבג: הייתי בדיון הקודם בוועדה, ומה שמר ביבי אמר, שהדגש הושם על הסכומים.
<שלי סבג: הוא דיבר שם על סכומים, הוא ביקש 300 מיליון שקל - - -
<שלי סבג: הדגש של מר ביבי היה שאם יינתן לו התקציב ההולם, הוא יוכל לאפשר באמצעות המדינה, כגוף תומך כמו רש"א, לתת את השיקום מעבר, לאותם אסירים שוועדת השחרורים החליטה לשחרר אותם שחרור מוקדם.
<שלי סבג: זה היה הדגש, וזה היה הרצף הטיפולי בין השיקום - - -
דוד אמסלם: עשיתי כמה דיונים קודמים ששם עלתה סוגיית השיקום בבתי הסוהר.
דוד אמסלם: הרי כתנאי לעלות לוועדת השחרורים המוקדמת זו תוכנית שיקום.
<שלי סבג: לא, לא אדוני.
<רונית זר: כל אסיר עולה לוועדת השחרורים.
<שלי סבג: חוק שחרור אסירים - - -
<שני אילוז: אדוני, אני רוצה להגיב על הדברים.
<שני אילוז: אני מתמחה זה עשר שנים בייצוג אסירים, אני חיה את השטח ואני יכולה לספר לאדוני שיש לי אסיר, ממש רק אתמול, אנחנו לא מדברים על משהו רחוק.
<שני אילוז: אדוני כל-כך צודק.
<שני אילוז: אסיר שלא מקבל טיפול בתוך הכלא, לא כי הוא לא רוצה, הוא מאוד-מאוד רוצה, הוא מבקש, הוא פונה, אני שולחת מכתבים, אין מספיק קבוצות טיפוליות בכלא.
דוד אמסלם: דרך אגב, קיבלתי מכתבים כאלה.
<שני אילוז: אדוני צודק.