GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: משרד החוץ לא נותן להיכנס.
דוד אמסלם: כל הבדיחות וכל הסיפורים, הם סיפורי עלי בבא.
דוד אמסלם: אני אומר לכם שאם אני הייתי המנהל שלכם, כנראה שאתם לא הייתם מחר בבוקר בעבודה.
דוד אמסלם: אף פעם בחיים שלי לא פיטרתי עובד כלשהו, אבל תשובות כאלה בחיים שלי לא קיבלתי.
דוד אמסלם: מי שיודע, אתם יכולים לברר עלי.
דוד אמסלם: אני ניהלתי אלפי עובדים, מעולם לא קיבלתי תשובות כאלה מעובדים זוטרים כי אנשים ידעו שאני לא יכול לקבל תשובות כאלה.
דוד אמסלם: מי שהכיר אותי, מהר מאוד הבין זאת.
דוד אמסלם: יש כאן משימה.
דוד אמסלם: הסברתי זאת.
דוד אמסלם: אני איש משימתי וכשאני צריך לעשות משהו, אני עושה.
דוד אמסלם: סיכמנו שעושים את זה – זה מה שאני עושה.
דוד אמסלם: אמרתי שמי שמפריע לי, אני אוכל לו את הראש אבל אני עושה בגלל שזה אני וזה לא מישהו אחר.
דוד אמסלם: אם הוא לא יעשה, אני אעשה את זה ואחרי כן אני אתעסק אתו ואם גם הוא לא יעשה, אני אעשה ואחרי כן אני אתעסק אתו.
דוד אמסלם: אבל אני קודם כל צריך לסיים את המשימה.
דוד אמסלם: אחרי שאני מסיים אותה, אני עושה פוסט מורטם ועכשיו מתחיל להתחשבן עם כל מה שהיה בעבר, למה אתה לא עשית וכולי, אבל אני קודם כל חותר למשימה, לסיים אותה.
דוד אמסלם: אני רואה שאתם כאן משחקים לרוחב.
דוד אמסלם: אתם מכדררים לרוחב ואף אחד לא מתכוון לכיוון השער.
דוד אמסלם: זה מוסר לזה, ההוא מוסר לזה, ההוא מוסר אחורה, ואף אחד לא מתכוון לכיוון השער.
דוד אמסלם: אני אקליט את הדיון הזה ואני אראה לכם איך יהיה בדיון הבא.
דוד אמסלם: משרד החוץ, אנחנו נשלח, שעות נוספות, כל פעם איזה תירוץ טיפשי אחר.
דוד אמסלם: סנדביצ'ים.
דוד אמסלם: עוד מעט הם ירצו נקניק ואין לנו נקניק אלא רק טונה ולכן הם לא יכולים לעבוד מהר עם טונה.
דוד אמסלם: בדרגים הכי בכירים במדינת ישראל שמנהלים את העסק, תראו מה התשובות.
דוד אמסלם: אתם אנשים בוגרים.
דוד אמסלם: אנחנו נעשה מיד אחרי פסח עוד דיון, בפגרה.
דוד אמסלם: בדיון הבא, אם לא יזוז משהו, אני עושה משבר בתוך הממשלה.
דוד אמסלם: אני אעצור את משרד הפנים בכל החקיקה.
דוד אמסלם: אני אתחיל להוביל מהלכים שיכאבו למשרדים שלכם כדי שכל אחד יטפל בכם.
דוד אמסלם: עד עכשיו אנחנו רק מדברים יפה ואני אוהב את כולם וכולם חברים שלי אבל בסוף יש משימה.
דוד אמסלם: אם זה לא יתקדם לכיוון ההוא, אני אעצור דברים אחרים כדי שיתחילו לשאול אתכם המנהלים שלכם למה אתם לא עושים.
דוד אמסלם: כנראה זה גם לא מעניין אותם אבל אני אדאג לזה שזה יעניין אותם.
דוד אמסלם: אני מבקש מכם, אני רציני מאוד.
דוד אמסלם: מאוד מאוד.
דוד אמסלם: מי שלא מכיר אותי, אולי הוא לוקח את זה כך על הדרך אבל אני מאוד מאוד נחוש בעסק הזה.
דוד אמסלם: הם יבואו לכאן אתכם או בלעדיכם.
דוד אמסלם: הם יבואו לכאן.
דוד אמסלם: אני מציע לכם, בואו תתחברו, תעשו דיון עכשיו ומחר ומחרתיים ותביאו את ההם משם אם הם מפריעים, ותשלח עוד ארבעה אנשים לשם, כי בסוף המשימה הוא 1,300 אנשים השנה וכמה שיותר מהר יותר טוב.
דוד אמסלם: לא צריך לחכות עד נובמבר או דצמבר.
דוד אמסלם: אני הייתי משוכנע, נשבע לך עמוס, שבפסח הזה חמישים אחוזים מהם יהיו כאן.
דוד אמסלם: מה אנחנו מביאים לכאן?
דוד אמסלם: מה הסיפור?
דוד אמסלם: כולה להעלות משם כמה אנשים למטוס ולהביא אותם לכאן.
דוד אמסלם: לא בונים בניינים שכנראה היה לוקח לכם עשרים שנים.
דוד אמסלם: תעלו אותם.
דוד אמסלם: תבדקו ותעלו אותם ותביאו אותם.
דוד אמסלם: אני מבטיח לך שאם זאת הייתה מדינה אחרת, הם היו כאן כבר מזמן.
דוד אמסלם: אף אחד לא בודק בציציות של אף אחד במדינות אחרות ואת זה אני אומר לך.
דוד אמסלם: כבר הייתי שם.
דוד אמסלם: כבר עברנו את התחנות האלה.
דוד אמסלם: יש לנו החלטות, אנחנו מסתכלים קדימה.
דוד אמסלם: אז עמוס, בואו, קחו את הדברים.
דוד אמסלם: אני כרגע רואה אצלך את המעצור המרכזי בקנה.
דוד אמסלם: עזוב חדר, לא חדר, זה מצחיק אותי.
דוד אמסלם: זאת בדיחה שאני אפילו לא רוצה להיכנס אליה.
דוד אמסלם: יעמדו בגשם או לא יעמדו בגשם, אנשים מתים שם.
דוד אמסלם: מה זה משנה אם יעמדו בגשם או לא יעמדו בגשם?
דוד אמסלם: קצת רחמים.
דוד אמסלם: קצת רגש.
דוד אמסלם: טיפה.
דוד אמסלם: עזבו שעות.
דוד אמסלם: באמת, עזבו את הבירוקרטיה.
דוד אמסלם: אני אומר לכם שאם אתם תקבלו החלטה, עמוס, אם אתה מקבל החלטה שהם כאן תוך חודשיים, כולם כאן תוך חודשיים.
דוד אמסלם: כך אני הייתי מקבל את ההחלטות וזה מה שהייתי תמיד עושה.
דוד אמסלם: בעולם המושגים שלי, זה מה שקורה, כשאני רוצה.
דוד אמסלם: אם אני לא רוצה, זה עובד כך.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש אתכם, באמת, רבותיי, בואו תעשו את ריכוז המאמץ.
דוד אמסלם: יכול להיות שאני פגעתי במישהו במובן זה שהוא הרגיש שאני מעליב אותו ברמה האישית, אבל זאת לא הכוונה שלי.
דוד אמסלם: הכוונה שלי היא שהאנשים האלה יבואו לארץ ישראל וזה יותר חשוב לדעתי מהכול.
דוד אמסלם: זאת משימה ציונית ממדרגה ראשונה.
דוד אמסלם: כך הביאו את ההורים שלנו, ואיך אמרתי באחד הדיונים?
דוד אמסלם: כנראה שאם אבא שלי זכרונו לברכה לא היה עולה ממרוקו, כנראה היו משאירים אותו שם עד היום.
דוד אמסלם: מספרים סיפורים.
דוד אמסלם: עלייה לא איכותית.
דוד אמסלם: אנחנו שותפים להיסטוריה של המדינה הזאת, כל אחד בתחומו.
דוד אמסלם: קחו את זה כמצווה, תראו את זה כשליחות קודש.
דוד אמסלם: בואו תתחברו לעניין.
דוד אמסלם: תתחברו רגשית, לא טכנית, ואתם תראו שנסיים את זה.
דוד אמסלם: תאמינו לי, בסוף אנחנו נבוא, נראה אותם, נקבל אותם, נחבק אותם, תאמינו, דמעות בעיניים יעמדו לנו.
דוד אמסלם: לפני חודשיים-שלושה, יהודה, אתה היית שם, ראיתי אותם.
דוד אמסלם: אני נחנקתי.
דוד אמסלם: אני רואה את החיילת באה ומחבקת את סבתא שלה.
דוד אמסלם: בכיתי.
דוד אמסלם: אני לא יכול לעמוד בזה.
דוד אמסלם: אני אומר לכם, כפי שאמר חבר הכנסת אלאלוף, אלה יכולים להיות המנהיגים מחר.
דוד אמסלם: יכול להיות שאנחנו משאירים שם את המנהיג הבא של מדינת ישראל או את הרמטכ"ל.
דוד אמסלם: אני ראיתי את הילדים הקטנים שם, אני משוכנע שאם אנחנו מביאים אותם משנה שעברה, הילד עוד עשר שנים, 15 שנים, יכול להיות כאן אחד הקצינים הבכירים בצה"ל.
דוד אמסלם: גם אין שום סיבה שלא.
דוד אמסלם: אבל בואו נביא אותם.
דוד אמסלם: ככל שהוא יותר קטן, הוא ישתלב יותר מהר.
דוד אמסלם: הוא הופך להיות ישראלי.
דוד אמסלם: בואו תראו את זה כך.
דוד אמסלם: אני רואה את זה במונחים האלה.
דוד אמסלם: אני רואה שם את הילד הקטן, חילקנו להם סוכריות בבית הכנסת, אני מסתכל קדימה איך הוא ייראה כאן בעוד 15-20 שנים.
דוד אמסלם: אני רואה אותו בעיני רוחי, אני רואה את הדמות שלו.
דוד אמסלם: לכן, בואו תתחברו, עמוס.
דוד אמסלם: בוא תתחבר אתה.
דוד אמסלם: תתחבר רגשית לאירוע.
דוד אמסלם: תאמינו לי, אם תגיד לי כל בעיה שיש, תאמין לי שאני לא אתן לאף אחד מנוחה.
דוד אמסלם: תגיד לי שיש לך בעיה, תתקשר אלי כל יום, שעות נוספות, לא שעות, לא מספיקים לך האנשים – אני אלך לשר שלך כל יום.
דוד אמסלם: אם יש בעיה בסוכנות, אני אלך ליושב ראש הסוכנות כל יום.
דוד אמסלם: רק אתמול העברנו חוק בנוגע אליכם.
דוד אמסלם: ישבתי כאן עד 1:00 בלילה רק בגללכם, הסוכנות.
דוד אמסלם: שאל את ג'וש.
דוד אמסלם: גם במשרד החוץ אני יודע לעשות חור בראש למי שצריך.
דוד אמסלם: אבל תגידו לי.
דוד אמסלם: לא שניפגש בפגישה הבאה ועוד פעם יאמרו שהמודד אמר שמנהל החשבונות לא אישר לו את החשבון ולכן לא שילמו לו ולכן הוא לא הוציא.
דוד אמסלם: זה לא מתאים לנו.
דוד אמסלם: בגיל שלנו ובתפקידים שלנו לא נותנים תשובות כאלה.
דוד אמסלם: גם אם זה נכון, לא מוציאים את זה מהפה.
דוד אמסלם: נשמע לא טוב.
דוד אמסלם: לכן, רבותי, אני חייב לסיים עכשיו.
דוד אמסלם: אני אלך כי יש לי דיון על שדה דב שאם לא נקדם אותו עכשיו, הוא ייסגר.
דוד אמסלם: אני מבקש מכם, מתחנן.
דוד אמסלם: אני אוהב אתכם, באמת, אם פגעתי בכם, אני מתנצל, אבל לפעמים הייתי חייב להגיד לכם איך אני מרגיש בלב.
דוד אמסלם: קחו, תתחברו לזה ובואו ניקח את זה כמשימה משותפת ובעזרת השם עד אוגוסט נגמור את כל הסיפור של כל ה-1,300 ואחרי כן נתעסק עם השאר.
דוד אמסלם: מודה לכולכם.
דוד אמסלם: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה לאחל לכולנו פסח כשר ושמח.
דוד אמסלם: אני חייב לצאת ואני מתנצל על כך.
אברהם נגוסה: שאלה אחת לעמוס ארבל.
אברהם נגוסה: יש בעיה של מענה טלפוני במשרד הפנים.
אברהם נגוסה: אין מענה טלפוני.
אברהם נגוסה: יש סיבה לכך?
אברהם נגוסה: אני מדבר על מענה טלפוני בישראל.
אברהם נגוסה: משפחות לא מקבלות מענה בטלפון.
<עמוס ארבל: כמות הטלפונים שמתקשרים אלינו למטה היא בלתי סבירה ובלתי אפשרית לתת מענה, בטח לא בשלב הזה שאין לנו מענה לאנשים כי רק התחלנו לבדוק לפני כשלושה שבועות, כפי שאמרתי קודם.
<עמוס ארבל: בהתאם לכך אנחנו אפשרנו לשלוח פקסים ומיילים, גם במודעות שכתבנו ופיזרנו בלשכות ובאתר האינטרנט.
<עמוס ארבל: יש מענה טלפוני שהוא מענה אוטומטי.
<עמוס ארבל: הוא לא מענה אנושי והוא אומר שבמידה ויש לך בעיה כזו או אחרת, מה צריך לעשות וכך השיחה מסתיימת.
<עמוס ארבל: פשוט פינה טכנית שאם אנחנו נושיב אנשים שיענו לאנשים בטלפון, אלה שני אנשים שלא יעבדו אלא כל היום יענו רק לטלפון.
<עמוס ארבל: כוח האדם הוא מצומצם כפי שאתה יודע.
אברהם נגוסה: אפשר לקבוע לפחות פעם בשבוע, פעמיים בשבוע?
<עמוס ארבל: זה לא ייתן מענה.
אברהם נגוסה: שעות מסוימות.
<עמוס ארבל: אנשים רוצים לדעת מה קורה, מה ההחלטה או מה קורה עם בני המשפחה שלהם, מדוע הם לא עלו, מדוע הם לא הגיעו, מה קורה אתם וכן הלאה.
<עמוס ארבל: אלה שאלות שדי חוזרות על עצמן ובטח בשלב הזה אין מה לתת תשובות לאנשים.
<עמוס ארבל: אנחנו רק בשלב ההתחלתי של הבדיקה.
<עמוס ארבל: זה לא שזה בזבוז זמן, אבל אנשים רוצים לדעת וזה בסדר שהם רוצים לדעת, אבל התשובה היא די לקונית לכולם והיא אומרת שאנחנו בודקים, אנחנו מטפלים ואין מענה פרטני לגבי בן אדם כזה או אחר.
אברהם נגוסה: בכל זאת האזרחים מודאגים כי הם לא מקבלים שירות שמגיע להם כאזרחים.
אברהם נגוסה: זה משרד ממשלתי.
<עמוס ארבל: יש את הלשכות שלנו בישראל ובן אדם יכול לגשת לשם ולשאול.
אברהם נגוסה: כולם מפנים אותם לירושלים.
אברהם נגוסה: הם אומרים שהם מטפלים בדברים אחרים ולא בתחום העלייה.
אברהם נגוסה: אף סניף לא מטפל בתחום העלייה והם מפנים את כולם לירושלים.
<עמוס ארבל: יכול להיות שעם הזמן אנחנו נפתח את השירות הטלפוני לשעה-שעתיים ביום ויהיה אפשר לתת לאנשים תשובות.
אברהם נגוסה: לדעתי לפרסם את השעות ובזמן הזה הם יוכלו להתקשר ולקבל במענה.
<יצחק מולה: יושב ראש מטה המאבק להעלאת יהודי אתיופיה.
<יצחק מולה: הארגון הוקם לפני ארבע שנים ופועל להעלאתם.
<יצחק מולה: שמעתי את הדברים שאתם אומרים.
<יצחק מולה: זה מדהים.
<יצחק מולה: צברנו ניסיון.
<יצחק מולה: אנחנו מגיעים לדיונים וזה מדהים איך התשובות חוזרות על עצמן.
<יצחק מולה: הן לא חוזרות על עצמן רק לגבי העלייה הזאת אלא אלה אותן תשובות שהשתמשו נגד העלייה שלי, מ-1984 עד 1991.
<יצחק מולה: זאת אותה שיטה.
<יצחק מולה: זאת אותה שיטה של לסכל בתירוצים מאוד מאוד מעליבים.
<יצחק מולה: אני גם הייתי ב-2011 במשלחת בגונדר.
<יצחק מולה: אני יודע איך הדברים עובדים, איך הדברים נראים, איך המשרדים נראים, איך קראו לאנשים ואיך זימנו אותם.
<יצחק מולה: הניצוץ היחיד במשלחת שאתם שלחתם, גם של משרד הפנים וגם של הסוכנות, יש שם בן אדם של הסוכנות שהוא איכשהו ניצוץ.
<יצחק מולה: האנשים שאתה שלחת, באמת אחד, טדי, אני בשוק שיש בן אדם כזה.
<יצחק מולה: הוא בן אדם שתכנתו אותו לסכל את העלייה.
<יצחק מולה: אולי ייפו כאן את הדברים אבל הוא שם כדי לסכל את העלייה.
<יצחק מולה: זה מחריד אותי.
<יצחק מולה: אני חזרתי לפני שלושה ימים מאתיופיה.
<יצחק מולה: איך אפשר לתרץ כל פעם כשיש כאן משפחות, כשיש פה אנשים שהקרובים שלהם מתים?
<יצחק מולה: גם משרד החוץ, זה חסר תקדים כל מה שקורה שם.
<יצחק מולה: זה חסר תקדים כל מה שקורה במשרד החוץ.
<יצחק מולה: אני אגיד לך אדוני היושב ראש מה לפי דעתי קורה שם.
<יצחק מולה: אני אשאל שאלה.
<יצחק מולה: מתי יש תחלופה של השגרירה והצוות?
<גלית אפרים: אלה מינויים של המשרד.
<גלית אפרים: זה לא משהו שמתוכנן כרגע.
אברהם נגוסה: זה לא קשור.
<יצחק מולה: זה כן כי ביולי יש תחלופה.
אברהם נגוסה: בוא תתמקד.
אברהם נגוסה: זה לא קשור לנושא.
אברהם נגוסה: זה לא ענייננו.
אברהם נגוסה: תתמקד כי הזמן רץ.
<יצחק מולה: הביקורת המרכזית היא באמת על משרד הפנים.
<יצחק מולה: זה מדהים איך שאנשים פשוט לא עושים כלום.
<יצחק מולה: יותר מזה, לא עושים זה עוד בסדר במצב הקיים אלא שהם פשוט פועלים לסכל את העלייה.
<יצחק מולה: לא יכול להיות שטדי נמצא שם עוד שבוע, לא יכול להיות שהוא בכלל נציג של הממשלה, לא יכול להיות שהוא נציג של משרד ממשלתי.
<עמוס ארבל: למה לא יכול להיות?
<עמוס ארבל: אתה אחראי ואתה קובע מי יהיה הנציג ומי לא יהיה הנציג?
<יצחק מולה: לא.
<יצחק מולה: אני אגיד לך מה.
<יצחק מולה: יש כאן משפחות שסובלות ולא יכול להיות שאתם שולחים בן אדם שממרר להן את החיים.
<יצחק מולה: אתה בטח היית שם ואתה יודע.
<עמוס ארבל: אני הייתי שם.
<עמוס ארבל: אני לא אכנס אתך כרגע לעימות.
<עמוס ארבל: הוא עובד מדינה.
<עמוס ארבל: הוא עושה את תפקידו על פי ההנחיות כפי שאני אומר לו על פי החלטת הממשלה והוא לא ממציא שם שום דבר מיוזמתו האישית.
<עמוס ארבל: הוא לא מסכל עלייה ולא תפקידו להכניס מקלות היכן שלא צריך.
<עמוס ארבל: הוא עושה בדיוק על פי מה שמתחייב בתפקידו, על פי החלטת הממשלה ובזה נגמר העניין.
<עמוס ארבל: אם יש משהו פרטני שאתה יודע ואני לא יודע, אני מוכן לשמוע וכשיחזור לישראל לטפל בו ברמה הפרטנית על מקרה כזה או מקרה אחר.
<עמוס ארבל: מעבר לזה, הוא עושה את עבודתו נאמנה ואני מכיר את טדי קצת יותר טוב ממך.
אברהם נגוסה: מולה, תסכם כי יש עוד דוברים.
<יצחק מולה: חלק מהדברים הם הכשלים והמחדלים כאשר מאז החלטת הממשלה הראשונה עברו כבר שנתיים.
<יצחק מולה: מאז ההחלטה החדשה עברו כבר שמונה חודשים.
<יצחק מולה: במבחן התוצאה יש כאן כשל ומחדל כשלא הבאתם ולו בן אדם אחד תחת שתי ההחלטות האלה.
<יצחק מולה: יש כאן כישלון נחרץ.
אברהם נגוסה: כשל מערכתי.
<יצחק מולה: כשל מערכתי כשזה נופל בהדרגה.
<יצחק מולה: איך בכלל אפשר לתרץ?
<יצחק מולה: הרי לא הבאתם ולו בן אדם אחד.
<יצחק מולה: צריך לפנות למבקר המדינה וזה מה שנעשה כי אז אפשר באמת לבקר אותם ולראות את הכשלים ואיך אפשר לייעל דברים.
אברהם נגוסה: הכול נעשה.
אברהם נגוסה: כמו ששמעת קודם מדודי אמסלם.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את מלסה.
<אלהיין מלסה: תודה רבה אדוני.
<אלהיין מלסה: מה שהולך בישראל, כל אחד יודע מה עברנו באתיופיה במשך שמונה שנים ועכשיו יותר מ-15 שנים.
<אלהיין מלסה: כל דבר מתייקר שם.
<אלהיין מלסה: חיים שם במטרים ספורים.
<אלהיין מלסה: עד עכשיו יותר משמונה חודשים, אמרו שקיבלו אישור, הממשלה אישרה אבל עדיין שום דבר לא זז.
<אלהיין מלסה: השאלה שלי למשרד הפנים.
<אלהיין מלסה: קודם כל, למה צריך תעודת זהות של אתיופיה?
<אלהיין מלסה: למה צריך להביא?
<אלהיין מלסה: אם אתה רוצה לקבל את תעודת הזהות, אתה צריך לשלם אלפיים שקלים.
<אלהיין מלסה: אני רוצה תשובה.
אברהם נגוסה: זאת לא בדיוק תעודת זהות.
אברהם נגוסה: אישור של תושבות קבע בגונדר.
<אלהיין מלסה: כן.
<אלהיין מלסה: שחיים שם.
אברהם נגוסה: של העירייה.
<אלהיין מלסה: אמרו שלא משנה האם הוא יהודי או אימא שלו או אבא שלו.
<אלהיין מלסה: מי שיש לו שם אנשים וחלק מהמשפחה שלו כאן, לא מתעקשים עליו.
<אלהיין מלסה: אין לך שם משפחה – בוא.
<אלהיין מלסה: כך צריך להיות?
<אלהיין מלסה: לא.
<אלהיין מלסה: נותנים כל מיני סיבות.
<אלהיין מלסה: אומרים שלך יש שם משפחה, תהיה שם.
<אלהיין מלסה: אם אין לו משפחה, הוא יכול לבוא.
<אלהיין מלסה: גם זה לא התקיים עד עכשיו וכלום לא קורה.
<אלהיין מלסה: לא ראינו את 1,300 האנשים.
<אלהיין מלסה: איפה הם?
<אלהיין מלסה: שום דבר לא זז.
<אלהיין מלסה: אני רוצה לדעת מי קבע שצריך להביא תעודת זהות ולאן הולך הכסף.
<אלהיין מלסה: את זה אני רוצה לשמוע.
<יהלן: תודה רבה.
<יהלן: אני לא יכול לדבר בעברית אלא באמהרית.
אברהם נגוסה: תנסה בעברית.
אברהם נגוסה: זה יותר טוב כי הם ישמעו אותך.
<יהלן: אנחנו יודעים מה עברנו באתיופיה.
<יהלן: גם אתם הלכתם לשם וראיתם.
<יהלן: שני ילדים שלי, בגיל 9 ו-11, נשארו שם לבד בלי ההורים.
<יהלן: עד עכשיו כבר שש שנים.
אברהם נגוסה: בני כמה הם עכשיו?
<יהלן: הגדול בן 24 והבת בת 23.
<יהלן: עדיין לא קיבלו אישור.
אברהם נגוסה: רק הם נשארו?
<יהלן: רק הם נשארו.
<יהלן: אני מבקש כל הזמן ואומר שהגיע הזמן שלהם, הגיע הגיל שלהם ואומרים לי שאלה לא הילדים שלי.
<יהלן: לפני כן לא אמרו לי אבל עכשיו אומרים לי שאלה לא הילדים שלי.
<יהלן: נתתי דם לבדיקה ועשיתי הכול וקיבלתי אישור שאכן זה נכון, אלה הילדים שלי.
<יהלן: הם אומרים שהיום יבואו, מחר יבואו וכבר שנתיים.
אברהם נגוסה: מאז הוכחת על ידי בדיקת דם שאלה הילדים שלך שנתיים אתה מחכה.
<יהלן: כן.
אברהם נגוסה: כמה שנים עברו מאז נפרדת מהם?
<יהלן: 16 שנים.
<יהלן: אני רוצה לשמוע תשובה נכונה ממשרד הפנים.
אברהם נגוסה: דנקיטו זוודה.
<דנקיטו זוודה: אני רוצה לשאול את משרד הפנים.
<דנקיטו זוודה: יש לי אחות שממתינה 19 שנים בגונדר.
<דנקיטו זוודה: היא בסכנה.
<דנקיטו זוודה: היא חולה.
<דנקיטו זוודה: יש לה במשפחה שבע נפשות.
<דנקיטו זוודה: הגשתי הרבה פעמים בקשה, שלחתי למשרד הפנים כמה פעמים, רציתי לשאול מה קורה.
<דנקיטו זוודה: הלכתי ביום שלישי שעבר לקבל.
<דנקיטו זוודה: אף אחד לא נותן שירות.
<דנקיטו זוודה: שאלתי.
<דנקיטו זוודה: נתנו לי שלושה מספרים.
<דנקיטו זוודה: רציתי לדעת מי מופיע.
<דנקיטו זוודה: יכול להיות שהיא מופיעה ברשימות או לא.
<דנקיטו זוודה: אני לא יודעת מה צריך לעשות.
<דנקיטו זוודה: זאת חובתכם.
<דנקיטו זוודה: תנו לנו בבקשה את השירות.
<דנקיטו זוודה: תודה.
אברהם נגוסה: גלגאי טפרה.
<גלגאי טפרה: אני גר במבשרת.
<גלגאי טפרה: תודה רבה ליושב ראש הוועדה.
<גלגאי טפרה: דיברתם אבל מה שהכי קשה לי זה לשמוע מאתיופיה.
<גלגאי טפרה: באתיופיה סיפר חבר שביקשו ממנו תעודה ואמרו לו שהם לא ישראלים אלא נוצרים.
<גלגאי טפרה: באתיופיה לא הייתה להם תעודה.
<גלגאי טפרה: ביקשתם טלפונים אבל עד עכשיו אין להם טלפון.
<גלגאי טפרה: למה אתם מבקשים טלפון?
<גלגאי טפרה: דבר שני.
<גלגאי טפרה: מה קשור לפוליטיקה אתיופיה לעובדים של משרד שלך?
<גלגאי טפרה: העובדים של משרד הפנים.
<גלגאי טפרה: היום אני דיברתי והם שולחים להם ואומרים להם שבגלל שאני דיברתי בקשר לזה וזה, הם לא הולכים.
<גלגאי טפרה: קרוב משפחה שלי, החזירו אותו.
<גלגאי טפרה: קראו לו לראיון והחזירו אותו.
<גלגאי טפרה: מה זה קשור?
אברהם נגוסה: בגלל שאתה דיברת בכנסת?
<גלגאי טפרה: אני דיברתי בכנסת.
<גלגאי טפרה: אמרו לו שאם אתה חבר שלך, הולך עם אברהם.
<גלגאי טפרה: מה קשור לפוליטיקה?
<גלגאי טפרה: תעלה אותם לפי החלטית הממשלה.
<גלגאי טפרה: להגיש מכתב למשרד הפנים לבד או תגיד לנו כתובת שקובעת ולא הממשלה.
אברהם נגוסה: אם כך, כל מי שהגיע היום לוועדה, הקרובים שלו לא יגיעו.
<גלגאי טפרה: באמת אין לי תקווה.
<גלגאי טפרה: אני אומר באמת.
<גלגאי טפרה: אין לי תקווה.
<גלגאי טפרה: הקרובים שלי בוכים באתיופיה.
אברהם נגוסה: אתמול החזירו אותם?
<גלגאי טפרה: לפני שבוע.
<גלגאי טפרה: התקשרתי לשם.
<גלגאי טפרה: החזירו אותו.
<גלגאי טפרה: מה עשיתי?
<גלגאי טפרה: ימין ושמאל, מה זה קשור לאתיופיה?
<גלגאי טפרה: אנחנו ביקשנו שתעלו אותם.
<גלגאי טפרה: אבא ואימא סובלים עשרים שנים בארץ, הילדים נשארו שם, לא רק האחים שלי אלא כולם.
<אנצ'י: (דבריה מתורגמים מאמהרית לעברית על ידי היושב ראש).
<אנצ'י: אחי באתיופיה, באדיס אבבה, קיבל כבר אישור ועבר את כל ההכנות לעלייה.
<אנצ'י: הוא היה צריך לטוס לארץ ביום רביעי הקודם וביום שני הזמינו אותו ואמרו לו שהוא לא עולה.
<אנצ'י: עכשיו הוא תקוע באדיס אבבה.
אברהם נגוסה: אם יש לו אישור, הסוכנות, אתם צריכים להעלות אותו.
<יהודה שרף: אני שומע את זה עכשיו פעם ראשונה.
אברהם נגוסה: דמלש בלאי, בבקשה, בקיצור.
<דמלש בלאי: תודה רבה על ההזדמנות שניתנה לי לדבר כאן.
<דמלש בלאי: זה מרגש אותי.
<דמלש בלאי: אני רוצה לדבר באופן כללי.
<דמלש בלאי: אני עליתי ארצה ב-2006.
<דמלש בלאי: מה שמרגש, לפני עשר שנים עת פניתי באתיופיה, אני מבין מה קורה שם.
<דמלש בלאי: יכול להיות שמי שלא היה שם, לא מבין.
<דמלש בלאי: אני מדבר באופן כללי.
<דמלש בלאי: היו שם אנשים סובלים.
<דמלש בלאי: הדבר הזה עד עכשיו לא נפתר.
<דמלש בלאי: עכשיו אנחנו רואים את קרן השמש אבל מביאים לנו מגוון תירוצים על מנת לסכל על העלייה.
<דמלש בלאי: אני מבקש, תפנימו את הקשיים שלנו, את הבעיות שלנו, האנשים שם אין להם מה לאכול, מה לתת ומה להלביש את הילדים שלהם.
<דמלש בלאי: אני שומע כל מיני דברים כאן.
<דמלש בלאי: אנחנו מבקשים להביא אותם ולשלב את המשפחות שלנו, את האחיות שלנו ואת האחים שלנו.
<דמלש בלאי: באופן ספציפי אני מדבר על האחיות שלי.
<דמלש בלאי: כשאני הייתי באדיס, לא ראיתי אותן שנים.
<דמלש בלאי: כל פעם אנחנו מתחילים לראות דבר טוב אבל הוא לא מתקיים.
<דמלש בלאי: אנחנו מבקשים, כמו שהממשלה החליטה, שההחלטה תתקיים כלשונה.
<דמלש בלאי: המשפחות שלנו שם סובלות.
<דמלש בלאי: כל מי שיש לו אחריות, בבקשה להביא אותם כדי שישתלבו במשפחות שלהם.
<דמלש בלאי: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אדלה טגניה.
<אדלה טגנה: (דבריו מתורגמים מאמהרית לעברית על ידי היושב ראש).
<אדלה טגנה: אנחנו נמצאים כאן כנציגים של אלה שההורים שלהם שם, הבנים והבנות שלהם שם, האחים והאחיות שלהם שם.
<אדלה טגנה: אנחנו מחכים ליישום החלטת הממשלה.
<אדלה טגנה: כאשר שמענו שיש החלטה, שמחנו אבל מאז ההחלטה אנחנו לא רואים את המשפחות שלנו כאן.
<אדלה טגנה: אין להם בית לגור, אין להן אפילו מקום להיקבר.
<אדלה טגנה: בית הקברות מלא.
<אדלה טגנה: לכן אנחנו מבקשים שתבצעו את החלטת הממשלה ותביאו את המשפחות שלנו.
<אדלה טגנה: יש שם אישה שקיבלה אישור ועברה את כל החיסונים והבדיקות, אבל היא תקועה שם, בגונדר.
<אדלה טגנה: השם שלה חנה.
<אדלה טגנה: למה לא נותנים לנו לפחות שעתיים ביום להתקשר ושתתנו לנו הסבר לשאלות שעולות גם משם וגם מכאן?
<אדלה טגנה: אני מבקש שיהיה מענה טלפוני לפחות שעתיים ביום.
אברהם נגוסה: הנושא הזה של המענה הטלפוני שוב חוזר.
<קריאה: (דבריו מתורגמים מאמהרית לעברית על ידי היושב ראש).
<קריאה: עלו שאלות שאני לא רוצה לחזור עליהן אבל יש לי שאלה עקרונית שעד עכשיו אני לא מבין אותה.
<קריאה: אנחנו עלינו לכאן אחרי שבדקו אותנו שאכן אנחנו שייכים לעם הזה, למדינה הזאת.
<קריאה: משאירים חלק מהמשפחה שלנו ולא נפגשים עשרים שנים ולא מצליחים להיפגש ובסוף הם מתים או אנחנו מתים כאן ולא נפגשים.
<קריאה: למה הגזרה הזאת חלה רק על יהודי אתיופיה?
<קריאה: אנחנו יודעים שבמדינות אחרות, רק שיסכימו לעלות, שרק יסכימו לבוא.
<קריאה: מביאים אותם לכאן ללא דיונים, ללא הפגנות, ללא בג"צים.
<קריאה: למה רק ליהודי אתיופיה זה קורה?
<קריאה: הדבר השני.
<קריאה: אחרי כל המאמץ שאנחנו עשינו אותו, בסוף הממשלה מחליטה אבל האנשים למטה, הפקידים שצריכים לבצע את החלטות הממשלה, הם נותנים לנו לסבול והם לא מבצעים את ההחלטות.
<קריאה: לפחות לאלה שלאחר החלטת הממשלה שלא מבצעים אותה, החוק לא יכול לשאול אותם?
<קריאה: אין חוק שיכול להביא אותם לפעול בצורה תקינה ליישם את החלטות הממשלה?
אברהם נגוסה: זאת השאלה שלו.
אברהם נגוסה: עמוס, בבקשה תתייחס לשאלות שעלו.
אברהם נגוסה: נשמע גם את הסוכנות וגם את משרד החוץ, אם יש להם מה לומר לגבי הדברים שנאמרו.
<טמצ'ו: אני רוצה להגיד כמה דברים.
<טמצ'ו: זה חשוב.
אברהם נגוסה: הדובר האחרון.
<טמצ'ו: שלום לכולם.
<טמצ'ו: כבוד יושב ראש הוועדה דוקטור אברהם נגוסה.
<טמצ'ו: אני מאוד מודה לך שאתה מייצג אותנו בכל הבעיות שיש לנו.
<טמצ'ו: יש לי שאלה.
<טמצ'ו: החלטת הממשלה להביא את כל יהודי אתיופיה, לא משנה אם מצד אבא או מצד אימא.
<טמצ'ו: אנחנו קיבלנו טלפון.
<טמצ'ו: יש לנו שם משפחות וקיבלנו טלפון מעובדת שהתקשרה ואמרה שחלק מהמשפחות יוזמנו לראיון אבל את חלקן לא.
<טמצ'ו: שאלתי אותה למה.
<טמצ'ו: לזה אימא שלו שם והאחים שלו שם, ויכול להיות שהוא יתחיל למשוך את המשפחות שלו כבר בעתיד כך שהסיכוי שלו יותר נמוך.
<טמצ'ו: אם אתה זוכר, בחנוכה ישבנו ודיברת אתנו ים שעות והסברת לנו את הכול.
<טמצ'ו: אמרת שלא משנה מה, אם אבא שלו כאן, מעל גיל 18, יכול לעלות לישראל ואין לו שום בעיה.
אברהם נגוסה: אם הוא יהודי מצד אביו.
<טמצ'ו: כן, אם אבא שלו יהודי.
<טמצ'ו: הוא גר בגונדר כבר 23 שנים, הוא בן 23.
<טמצ'ו: הוא נמצא שם מאז הוא נולד.
<טמצ'ו: הוא שם ואבא שלו כאן ואחותו כאן.
<טמצ'ו: יש לו אחות יחידה שהיא כאן.
<טמצ'ו: הם שלושה אבל שניים גרים עם אימא שלהם בכפר.
<טמצ'ו: דיברה אתנו ושאלה מה קורה עם האחים שלו.
<טמצ'ו: גם הם מעל גיל 18.
<טמצ'ו: היא אמרה, לא, הסיכוי שלו יותר נמוך.
<טמצ'ו: אבל הסיכויים של אחרים שאין להם שם משפחה, בודדים יכולים לעלות.
אברהם נגוסה: אתה אומר שבגלל שיש לו אחים.
<טמצ'ו: כן.
<טמצ'ו: זה מה שהיא אמרה לי במשרד הפנים העובדת שהתקשרה.
<טמצ'ו: היא אמרה לנו כך בפנים.
<טמצ'ו: כך היא דיברה אתנו.
<טמצ'ו: אני רוצה לדעת אם יש משהו שאנחנו לא יודעים בהחלטת הממשלה, משהו שונה, אנחנו רוצים להבין.
<טמצ'ו: אנחנו רוצים לדעת אם יש החלטה אחרת.
<טמצ'ו: אם כבר החלטתם, הממשלה החליטה שאפשר להביא את כל יהודי אתיופיה, שהם יהודים ולא משנה מצד אבא או מצד אימא והם מעל גיל 18 והם זכאים לעלות, אני רוצה לדעת אם זה נכון או לא.
<טמצ'ו: אם אמרתם שאתם מעלים אותם, מעלים את כולם.
<טמצ'ו: אבל אנחנו מקבלים טלפון ממשרד הפנים ואומרים לנו שחלק יכולים לבוא וחלק לא יכולים לבוא.
<טמצ'ו: מה הסיבה לכך?
<טמצ'ו: יש החלטה אחרת במשרד הפנים?
<טמצ'ו: אני רוצה לדעת על כך.
<טמצ'ו: תודה שאתה עושה לנו דוקטור אברהם נגוסה ושאתה מייצג אותנו ועושה הכול יום ולילה אבל לבד אתה לא יכול לעשות הכול.
אברהם נגוסה: המפתח לא בידי.
אברהם נגוסה: הם יענו על כך.
<עמוס ארבל: אדוני היושב ראש, ראשית, אי אפשר כמובן להתייחס כאן למקרים פרטניים שעלו כאן.
<עמוס ארבל: מן הסתם אין לי את הפרטים ואין לי את המקרים.
<עמוס ארבל: אפשר להתייחס רק ברמה כללית לסוגיות שעלו כאן על לידי מספר אנשים.
<עמוס ארבל: אנחנו לא קובעי מדיניות.
<עמוס ארבל: אנחנו מבצעים של מדיניות.
<עמוס ארבל: עובדי רשות האוכלוסין, עובדי משרד הפנים, מיישמים ומבצעים את החלטות הממשלה ואת החקיקה בכנסת ואנחנו עושים את עבודתנו נאמנה עד כמה שניתן.
<עמוס ארבל: תמיד יהיו תקלות ותמיד יהיו בעיות.
<עמוס ארבל: אנחנו מנסים לצמצם את זה עד כמה שאפשר ללא הבדל דת, גזע, מין, לאום וכל מה שאתם רוצים.
<עמוס ארבל: זה נכון לישראל וזה נכון לגבי כל הפעילות שלנו בחוץ לארץ דרך הקונסוליות הישראליות שם.
<עמוס ארבל: כדי לא להתבלבל וגם אם זה לא נחמד עכשיו להגיד את זה, אנחנו לא מדברים על קבוצה שהיא זכאית על פי חוק השבות.
<עמוס ארבל: אם הייתה זכאות על פי חוק השבות, לא היה כאן דיון.
<עמוס ארבל: לא היינו יושבים כאן היום.
<עמוס ארבל: אפשר לדבר על זה מאה פעמים, אפשר לדבר על זה 7,000 פעמים, אין קבוצה בעולם שהיא זכאית על פי חוק השבות לבוא למדינת ישראל כעולים חדשים והיא לא מטופלת.
<עמוס ארבל: גם באתיופיה.
<עמוס ארבל: פה פספסו אחד, שם פספסו אחד, אבל בגדול גם באתיופיה כל אדם שתוכח זכאותו על פי חוק השבות עולה לישראל כעולה חדש ולא צריך אותי, לא את אברהם ולא אף אחד אחר כדי שיעשה לו טובה, לא צריך דיונים ולא צריך החלטות ממשלה.
<עמוס ארבל: הוא עולה לכאן על פי חוק השבות והוא מקבל את זכויות העולה שלו על פי חוק השבות, הוא והמשפחה שלו עד דור שלישי, על פי אותה חקיקה.
<עמוס ארבל: כאן מדובר בהחלטת ממשלה שהיא ייחודית, שהיא משלימה החלטות ממשלה קודמות.
<עמוס ארבל: אני לא מספיק בהיסטוריה אבל לפחות כעשרים שנים יש החלטות ממשלה שקשורות לעולי אתיופיה, לבני העדה האתיופית באתיופיה.
<עמוס ארבל: מי שמכיר ומי שיודע, החלטת הממשלה ב-2010, הבאנו לכאן בסביבות 7,000 אנשים מאתיופיה.
<עמוס ארבל: העבודה שם התבצעה על פי החלטת הממשלה.
<עמוס ארבל: אנשים נתנו את הנשמה שלהם, ישבו שם עד 12 בלילה, גם אני ביקרתי שם, וישבו כאן בישראל והיה כאן קצב מטורף כדי לבצע את החלטת הממשלה עד אחרון האנשים שהיה זכאי על פי אותה החלטת ממשלה.
<עמוס ארבל: זרע ישראל מצד אימותיהם.
<עמוס ארבל: סיימנו את כל הפוטנציאל שהיה על פי אותה החלטת ממשלה.
<עמוס ארבל: יש החלטת ממשלה חדשה עכשיו שהיא מאוגוסט האחרון והיא לא התבצעה או הייתה התמהמהות בביצוע שלה מכל מיני סיבות שחלקן קשורות בנו וחלקן קשורות באתיופיה.
<עמוס ארבל: התחלנו לממש אותה בחודש האחרון דרך הראיונות באתיופיה.
<עמוס ארבל: אנחנו נבצע את החלטת הממשלה כלשונה.