GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אבל בסופו של עניין, אתה הולך על ממוצעים, גם אזוריים.
דוד אמסלם: הרי יש בניין אל"ף ולידו בניין בי"ת, והשווי הוא שונה, אז אי אפשר לצאת מזה, זה מאוד מסובך, לכן עושים על משהו אזורי.
דוד אמסלם: אנחנו לא מתכוונים כאן שהארנונה תהיה בכל העיר אותו דבר לכולם, זה יישאר בדיפרנציאציה - יש אזורים חלשים ישלמו נמוך יותר, יש אזורים יותר יוקרתיים, זה יישאר.
דוד אמסלם: אתה נכנס לרזולוציה שהיא בלתי אפשרית בעניין הזה.
זאב בנימין בגין: אין לי מה לומר.
שרן השכל: אני באמת רק באתי כדי באמת לשמוע, ללמוד יותר לעומק את הנושא.
שרן השכל: אני כן חושבת שצריך למצוא איזשהו פתרון לשיטת הגבייה של הארנונה שתהיה יותר מסודרת ומאורגנת.
שרן השכל: אני לא שוללת את מה שדובר גם על העניין של העלאת המע"מ, ועל ידי כך לחלק בעצם לרשויות המקומיות תקציבים, אבל בעיקר באמת פה כדי לשמוע ולהבין מה הרפורמה החדשה שנכנסת לחוק.
<יוגב שרביט: אני מייצג את מחאת הארנונה.
<יוגב שרביט: אני הייתי רוצה לבוא ולחזק את הדברים שלך בדבר שיטת נטו, אבל לבוא ולטעון שבעצם זה לא שרירותי בכלל, אפשר לכמת את זה, ואנחנו ביצענו כימות של הנושא.
<יוגב שרביט: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעולות כל הזמן, לפרט אותן, ולהסביר אותן למה הן שגויות, ומהי ההתייחסות הנכונה.
<יוגב שרביט: קודם כל, כל פעם שמדברים על שיטות החישוב, מדברים על כך שרוב הרשויות הן בשיטת ברוטו, זה נכון.
<יוגב שרביט: אבל בסופו של דבר צריך להתייחס לכמות הנכסים.
<יוגב שרביט: בישראל שליש מהנכסים בערים ובמועצות המקומיות הם מחושבים בשיטת נטו – זה ירושלים, תל אביב, חיפה, זה שליש מהנכסים.
דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין את העיקרון.
<יוגב שרביט: העיקרון אומר שאם אתה לוקח את זה לפי מספר הרשויות, זה נשמע כאילו - - -
דוד אמסלם: אני לא הצלחתי להבין את הטענה שלך.
דוד אמסלם: אני מבחינתי דיי אדיש לעניין, אני אסביר לך למה.
דוד אמסלם: בגלל שבסופו של דבר התעריף הוא משתנה - אם בירושלים בסוף הולכים על הנטו, אז התעריף עולה.
דוד אמסלם: אם הולכים על הברוטו ברוטו, אז התעריף יורד.
דוד אמסלם: זה אומר שאתה תשלם את אותו כסף.
דוד אמסלם: לכן, אני מנסה להגיד להם, רבותיי, תיישבו את זה בסוף עם ההיגיון, בגלל שגם אם אנחנו גובים מהאזרח 100 שקלים, בוא נסביר לו גם בכלים אמתיים איך אנחנו גובים ממנו, ולא נעשה לו ישרא-בלוף כאילו.
<יוגב שרביט: אני מסכים אתך.
<יוגב שרביט: ההנחה שלך שהוא ישלם את אותו דבר היא שגויה, ואני אסביר למה.
<יוגב שרביט: יש הבדל משמעותי בגבייה של בתים משותפים ובתים צמודי קרקע בגלל שיטת החישוב.
<יוגב שרביט: דיברת על ירושלים, בירושלים יש מעל 200 אלף נכסים, חלקם משותפים, חלקם המועט בתים פרטיים.
<יוגב שרביט: אם אתה עובר מנטו לברוטו ברוטו, במספרים, אם אתה משמר את ההכנסות של העירייה, יוצא שבאופן ריאלי מי שגר בבית משותף ישלם יותר, ודווקא אותם אנשים שגרים בבתים פרטיים ישלמו פחות.
<יוגב שרביט: יתרה מזאת, בירושלים ספציפית אנחנו בדקנו, יוצא, שבעלי נכסים בגודל מסוים, אמנם זה גדול, 110 מ"ר יחוו עלייה ריאלית של 25% עד 57% בתשלום שהם ישלמו, כתוצאה ממעבר מנטו לברוטו ברוטו.
<יוגב שרביט: בדקנו את זה גם בבני-ברק, גם ברמת גן - אני משנה את התעריף בהתאם, אבל כשאתה משנה בתוך הרשות - - - שינוי התעריף.
<יוגב שרביט: זה לא רק אזורים, בדקנו את זה ברמת - - -
דוד אמסלם: סיון, מה שאומר יוגב, לדעתי, הוא צודק במובן כזה שאם אנחנו עושים את החיתוך, למשל, אתה מחליט הולכים על הברוטו, ברוטו, שיטה איקס, עכשיו אנחנו עושים את ההתאמה גם של התעריף, אבל בסוף יש עיוות שנוצר לנו.
דוד אמסלם: למשל, שאם נניח אנחנו נלך על הנטו, ויש מישהו שגר בבית פרטי, אז אתה צריך לתת סיווג, יכול להיות ששם אתה תגיד, דווקא תביא תוספת כדי לתקן את העיוות דרך הסיווג.
דוד אמסלם: אתה מביא לו סיווג חדש, הוא לא קיים.
<מרדכי כהן: אני אסביר את זה בצורה פשוטה.
<מרדכי כהן: ברמת כלל השלטון המקומי, וברמת הרשות יהיה אפשר לפתור את הבעיה עם התעריפים.
<מרדכי כהן: אבל השאלה האם בסופו של דבר זה יתפוס אחרון התושבים – לא.
דוד אמסלם: אני אתן דוגמה למה שאומר יוגב.
דוד אמסלם: עזוב את כולם, אנחנו תופסים את הרוב המוחלט.
דוד אמסלם: בן-אדם יושב על בית 100 מטר, יש לו גינה בערך ארבעה דונם, כל היום הוא מייצר זבל לעירייה רק מהגינה הזו, לכאורה, הוא משלם ארנונה על 100 מטר.
דוד אמסלם: יש לידו איזה שכן, שגר בקומה הרביעית, ובכלל יש לו רק איזה פרגולה קטנה, גם הוא משלם על הפרגולה, זה מייצר לעירייה אינסוף הוצאות בגלל הגינה שלו.
דוד אמסלם: אתה אומר תשמע, על הגינה לא משלמים.
דוד אמסלם: צריך לעשות כאן משהו חכם.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לצמצם את הסיווגים, אני מסכים.
דוד אמסלם: אבל מצד שני, יכול להיות שגם באותה הזדמנות גם מוסיפים איזה סיווג שהוא לא קיים כדי לסדר את כל העיוות הזה.
דוד אמסלם: הרי לי נשמע מאוד סביר שבן-אדם שיש לו גינה, כמו שאמרתי, לא יכול להיות שאחד עם גינה במאה מטר משלם כמו אחד – זה נשמע לי.
דוד אמסלם: לכן תשבו איתם.
דוד אמסלם: בסוף אתם תביאו את אותם מספרים.
דוד אמסלם: הרי בסוף זה מתכנס באותו סכום.
<סיון להבי: השלטון המקומי התייחס לזה.
<סיון להבי: האחדה היא מאוד חשובה.
זאב בנימין בגין: האם הנתונים האלה קיימים בכל מקום?
דוד אמסלם: זו לא בעיה.
דוד אמסלם: העירייה עושה מדידות.
דוד אמסלם: העירייה בסוף תיקח את כל הנתונים שהיא רוצה - אם היא תחליט.
דוד אמסלם: היא הרי היום אמורה לעשות כל חמש שנים מדידות, לפי ההנחיות שלהם.
דוד אמסלם: אם היא תחליט שעכשיו יש להם אינסנטיב גם למדוד את הגינה, בגלל שהיא צריכה, אז היא תמדוד את הגינה, היא לא שואלת אותך – עירייה, תוך חמש שנים אתה נותן את הנתונים, את מה שאתה לא רוצה.
זאב בנימין בגין: במדידה הבאה.
דוד אמסלם: ודאי, הכול מדובר על תהליך טבעי.
<יוגב שרביט: אני חושב שבשורה התחתונה, לגבי המעבר, המעבר מנטו לברוטו ברוטו, פוגע ריאלית בדיירים של הבתים המשותפים, ומיטיב עם בעלי בתים ולהיפך.
<יוגב שרביט: זו הנקודה העיקרית שאנחנו רצינו לדבר עליה בהקשר של שיטת חישוב.
<חיים מסילתי: אני יושב-ראש לשכת השמאים.
<חיים מסילתי: אני רוצה לברך על הניסיון לאחד פה בין השיטות.
<חיים מסילתי: אני כשמאי שחווה את השטח, אכן, כפי שאמר נציג משרד הפנים פה, כשמאים שחווים את השטח מדי יום ביומו, אנחנו באמת רואים שהעיוות בין השיטות מקשה אפילו עלינו כשאנחנו באים להעריך נכס לגבי איך מחשבים כל רכיב ורכיב בנכס.
<חיים מסילתי: לדעתנו, שמאים תקן 9 שהונח בפניך הוא התקן שממנו נכון לצאת לגבי אותה שיטה אחידה, ועליו נכון להתבסס, תחליטו מה שתחליטו - ברוטו, נטו, עם קירות חוץ, בלי קירות פנים, אנחנו פה בשבילכם לעניין הזה.
<חיים מסילתי: דבר שני, העלה פה חבר הכנסת חסון, ואני רוצה ברשותכם טיפה לפתח את הסוגיה, את העניין של ארנונה לפי שווי.
<חיים מסילתי: אין הכוונה, לפחות לפי מה שאנחנו חושבים, לבוא ולהעריך כל דירה ודירה, או כל חנות וחנות במדינת ישראל.
<חיים מסילתי: צודק מי שאומר, שאם נתחיל לא נצא מהסיפור הזה.
<חיים מסילתי: מה שאני כן חושב שנכון הוא, כן לתת איזושהי תת רזולוציה בתוך הסיווגים עצמם.
<חיים מסילתי: כמו שאמר חבר הכנסת חסון לשם הדוגמה, יש חנויות בתוך הסיווג המסחרי ששוות הרי יותר מחנויות אחרות באותו סיווג.
<חיים מסילתי: יש חנות חזיתית וחנות עורפית.
<חיים מסילתי: יש מסחר כזה מסחר אחר, משרד כזה, מסחר אחר.
<איתי חוטר: אבל היום מי שחויב זה המחזיק, לא הבעלים.
<איתי חוטר: המחזיק ישלם לפי שווי הנכס.
<חיים מסילתי: מה זאת אומרת, זה מאוד משנה.
<איתי חוטר: מי שמשלם היום, זה מי שיכול במקרה הזה להיות - - -
דוד אמסלם: איתי, ההערה שלך היא לא רלבנטית, בגלל שזה לא חשוב מי משלם את זה.
דוד אמסלם: מה זה חשוב אם בעל הנכס משלם או זה ששוכר?
<חיים מסילתי: מה שאנחנו מציעים, ששווי הנכס יהיה אחד הפרמטרים.
דוד אמסלם: לא, לא ניכנס לזה.
דוד אמסלם: אתה יודע מה המשמעות, יהיה לך הרבה עבודה.
<חיים מסילתי: אני מבין שהרצון אולי לא לספק עבודה לשמאים, או כן לספק עבודה לשמאים, זה אולי חלק מהפרמטרים פה.
<חיים מסילתי: אמרת דבר מאוד יפה – אתה אמרת שהצרכן בסוף, אותו צרכן קצה שמשלם – בעניין המע"מ אמרת, הוא לא טיפש.
<חיים מסילתי: הרי בסוף כשהצרכן, ולרוב הצרכן הקטן הוא זה שנושא בנטל בא לשלם, הוא מבין מתי עושים אתו חסד, ומתי לא, מתי עובדים עליו ומתי לא.
דוד אמסלם: חיים, בוא נתקדם קדימה, אתה יושב-ראש לשכת השמאים, הכול בסדר, כל אחד בא מהזווית שלו.
דוד אמסלם: אני לא שמאי, ואין לי חנויות, אז אני מסתכל על זה מלמעלה והכול בסדר, שום דבר בחיים הוא לא בדיוק על החיתוך - יש ממוצעים, יש אזורים, בסופו של דבר - אין הצר שווה בנזק המלך – זה אומר, שבסוף כל הוויכוחים - אני אצטרך להקים עוד בית משפט, קודם כל תצטרך להכפיל את כל השמאים במדינת ישראל, ולהקים עוד בתי-משפט כדי שיערערו על הסיפור של השמאים, אז בוא נתקדם.
<חיים מסילתי: אני רק חושב שאתה מקצין קצת את התופעה.
<חיים מסילתי: כמות השמאים שקיימת תענה על העניין.
<חיים מסילתי: אפשר ללכת לפי אזורים, לפי רחובות.
<חיים מסילתי: אפשר לפחות לאפשר לערער על בסיס שווי נכס, כדי למנוע את העוול הזה של שוויים שונים באותו סיווג.
<חיים מסילתי: הכוונה היא באמת לראות את הצורך של הצרכן הקטן, לא כמו שאדוני חושב.
דוד אמסלם: אני אתן את התשובה, ובזה נגמור את העניין.
דוד אמסלם: הארנונה, לפי פקודת העיריות, העירייה, יש לה חובה לתת שירותים לאזרחים, מפורט בפקודה מה היא צריכה לתת, בגין זה היא גובה ארנונה.
דוד אמסלם: אם אני יש לי בית של 100 מטר, לכאורה, ואני מייצר - הוא צריך לתת לי חינוך, והוא צריך לתת לי פינוי אשפה ותיקון כבישים - זה לא משנה כרגע מה שווי הבית שלי לטובת השירותים שלו.
דוד אמסלם: מה כן עשו?
דוד אמסלם: כדי בעצם לסווג ולסבסד את הארנונה, אמרו יש אזור שהוא סוציו-נמוך אנחנו ניתן לו הנחה – זה הרעיון ברציונל.
דוד אמסלם: עכשיו אנחנו לא עושים סבסוד כזה בין חנויות, ובין מלונות.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, אין קשר בין שווי הנכס לבין הארנונה, אין קשר.
דוד אמסלם: אנחנו קשרנו במגורים בגלל שזה עניין אותנו, בגלל שרצינו כפי שאמרתי, לא להביא כסף מהאוצר, אלא לסבסד משהו פנימי.
<חובב צברי: לכן אין בזה היגיון.
<חיים מסילתי: על בסיס אוו הגיון, אני חושב שזה בדיוק ההיגיון שאתה אומר.
<חיים מסילתי: קודם כל, סך הגבייה לא השתנה.
<חיים מסילתי: מה שאנחנו מציעים, זה לחלק בתוך הגבייה.
<חובב צברי: כבוד היושב ראש, אני רוצה להוסיף עוד איזושהי נקודה שאולי חשבתם עליה בעניין.
<חובב צברי: אבל יש רשויות שסופגות מה שנקרא הנחתה מביטוח לאומי בנושא של הנחות לתושבים.
<חובב צברי: בסופו של דבר, זה מופיע גם בתהליך עצמו של התקציב שלך.
דוד אמסלם: סוגיית ההנחות היא סוגיה דרמטית, במובן זה שההנחות ניתנות על-פי חוק, הכנסת מחליטה.
דוד אמסלם: אריאל יוצר יודע לספר לך שאני, כל חוק שאני מקדם, שקשור לרשויות, אני מתעקש שהמדינה תשתתף בו, הוא יודע את זה, זה המריבות שלי אתו, בגלל שלא יכול להיות שאנחנו מחוקקים ואתם משלמים, זה לא הגיוני.
דוד אמסלם: סוגיית ההנחות היא סוגיה דרמטית, למה היא דרמטית?
דוד אמסלם: אם היא הייתה מתפזרת בארץ באופן נורמלי, אז הייתי אומר, יש התקזזות ארצית עזוב, אז דרך התעריף הוא יתקן את זה.
דוד אמסלם: הבעיה היא שזה לא מתפזר ככה.
דוד אמסלם: ככל שהעיר יותר ענייה – תראה, יש פה מצב אבסורד.
דוד אמסלם: ככל שהעיר יותר ענייה, היא גובה ארנונה יותר גבוהה בגלל שאין לה מקורות, והיא נותנת יותר הנחה לאנשים, בגלל שזה על-פי החוק מגיע שם יותר.
דוד אמסלם: זאת אומרת, מי שכבר עובר את הסף של ההנחה הוא משלם הרבה יותר, בגלל שהוא חייב לסבסד את זה שיש לו את ההנחה, זה לא הגיוני.
דוד אמסלם: אז בירושלים פתרנו את זה באמצעות מענק הבירה, אבל יש מקומות בארץ, אני מספר לכם, שככל שהיישוב יותר – ראש המועצה נחנק עם הסיפור של ההנחות, הוא לא יודע מה לעשות.
דוד אמסלם: הוא אומר, תשמעו, רבותיי, אתם נותנים הנחות אחלה, גם אני בעד, אבל מאיפה אני אביא את הכסף, זו גם שאלה.
דוד אמסלם: אז יכול להיות שכאן צריך לתת פרמטר של פיצוי, אני לא יודע איך, נחשוב על זה כדי לשפות את אותן רשויות חלשות רק בנושא סעיף הנחות בארנונה.
דוד אמסלם: יש כאהל שהן עניות והן לא נותנות את ההנחה, כאן אנחנו צריכים לתת איזה דגש וחשיבה יותר משמעותית, בגלל שאני אומר לך, עשינו כמה חוקים בעיקר בנושא הזה של פטור של מוסד מתנדב וכו', הוא יודע את זה.
דוד אמסלם: בחלק מהערים הכנסנו קטסטרופה בסיפור הזה.
דוד אמסלם: אני התעקשתי שהם ישלמו גם פה, אבל בגדול צריך לעשות על זה חשיבה בעניין.
<חובב צברי: זה יכול לבוא ממענק האיזון.
<חובב צברי: בסופו של דבר, ברגע שיש מענק איזון – סתם לדוגמה, אני אביא לך דוגמה אצלי בקריית עקרון, 3.7 מיליון, זה 55%.
<חובב צברי: אני גובה ברשומות 96.4%, כלומר, אני ברף מאוד גבוה בקטע של גבייה מתושבים בעניין.
<חובב צברי: בסוף, כשאני מודד את זה, זה 3.7 מיליון שיורד לי מהתקציב.
<חובב צברי: אני מקבל מענק איזון ממשרד הפנים, תודה רבה, 1.7, זה לא עוזר לי אפילו לכסות את מה שאני אמור לקבל בכל העניין, זה יכול לתת איזשהו פתרון בעניין.
דוד אמסלם: תרשמו את זה לפניכם, באמת, זו בעיה רצינית מאוד.
<חובב צברי: אני כבר התבשרתי שיושב-ראש השלטון המקומי אמר יש 250 מיליון - - -
דוד אמסלם: הוא בונה על זה שתתנו לו כמה לירות משם.
<חובב צברי: העולים אצלי, הרי העולים נשארו אצלי.
דוד אמסלם: חבר'ה, אל תשכחו, הוא עדיין נשאר עולה.
דוד אמסלם: סיון, הסיפור של ההנחות כאן הוא דרמטי בנושא של התעריף, זה לא קשור עכשיו למענקים.
דוד אמסלם: זה בא לידי ביטוי בסיפור של התעריף, אני קושר את הכול לכול.
<חיים ביבס: הרי הכסף של העולים בוויכוח ביניהם על הנוסחה, לא מגיע לרשויות בכלל, אז כל הארנונה לא שווה כלום.
<תומר רוזנר: הוא לא קיים.
<חיים ביבס: תשאל את האוצר.
<מרדכי כהן: יש נוסחת החזרה, זה דבר אחד.
דוד אמסלם: זה עוד יחזור השנה, ואני אוודא את זה, אין דבר כזה, זה לא כסף של האוצר בכלל.
<חיים ביבס: גם קרן אמרו לנו שזה לא כסף - - -
דוד אמסלם: בגלל זה אני לא נותן להם לקחת את זה.
דוד אמסלם: לכן גם פה, אל תדאג, לדעתי הם לא הגיעו לחוצפה ברמות האלה – זה מרדכי יחלק עוד השנה.
דוד אמסלם: רק אני מציע לא לחלק את זה בסוף השנה.
דוד אמסלם: בינתיים עוברת השנה, והם משלמים ריביות.
<שלומי לויה: אני מאיגוד לשכות המסחר.
<שלומי לויה: גם אנחנו מברכים על הרעיון של עבודת הוועדה.
<שלומי לויה: אנחנו חושבים שזה נכון לבצע את שתי הדברים המרכזיים – גם של האחדה של שיטת החישוב, וגם של צמצום החישובים.
<שלומי לויה: אבל כמובן שהמטרה הכללית היא, כמו שאדוני אמר, לא ליצור כאן מצב שכתוצאה מהשינויים האלה הארנונה עולה לכולם, לא לזה פיללנו, ולא לזה ייחלנו.
<שלומי לויה: אז כמובן שאנחנו תומכים בעמדה של אדוני ששיטת החישוב הנכונה יותר, היא שיטת החישוב של הנטו - זה עושה שכל, זה יותר הגיוני, זה יותר נכון, לא נרחיב.
<שלומי לויה: גם בעניין של צמצום הסיווגים, אנחנו כמובן מברכים על כך, כי נכון להיום אנחנו יודעים שמה שקורה זה פשוט ג'ונגל.
<שלומי לויה: יש לנו קצת מחלוקת עם מסקנות הוועדה בעניין אחד של אחוז של מדד השכר במגזר הציבורי.
<שלומי לויה: אנחנו חושבים שהמספר שנקבע כאן הוא גבוה מדיי - 40% זה הרבה.
<שלומי לויה: בשנים האחרונות, לצורך העניין, מה שהשפיע יותר על המדד, זה דווקא השינוי במדד השכר במגזר הציבורי.
<שלומי לויה: יש כאן עוד אבסורד שלא מתייחסים אליו, שלתוך הנושא הזה של מדד - - -
דוד אמסלם: אז מה ההצעה שלך, לא הבנתי?
<שלומי לויה: להוריד את זה לפחות מ-40%.
דוד אמסלם: אבל אומר לך יושב-ראש השלטון המקומי, בפועל משלמים יותר מ-50%, הוא אומר לך במפורש.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, זו שאלה אמפירית כרגע, אני לא בא להכרעי בנתונים.
דוד אמסלם: יושב-ראש השלטון המקומי לא התכוון, הוא בא בטענה, אומר, רבותיי, אנחנו לא רוצים להרוויח, אבל לא רוצים להפסיד, מה שאני משלם תחזירו לי.
דוד אמסלם: אם חלק מההוצאות שלי, הוא טוען שזה כמעט 60% קשור תלוי שכר, תנו לי את המדד פלוס שכר 60%, אז לכן הוא יישב אתו, יפרטו את הנתונים, יראו אם זה 60% או 40%.
<שלומי לויה: אני רק אומר דבר נוסף בהקשר הזה, כשמדברים על מדד השכר במגזר הציבורי, יש גם אבסורד שנכנסים לתוכו גם חריגות השכר.
<שלומי לויה: אין שום סיבה שאתה, אני, או כל אחד מהציבור כאן, זה אבסורדי.
<שלומי לויה: דבר נוסף, אדוני, שאנחנו חושבים לעשות בהקשר הזה, עד לפני כמה שנים היה דבר נוסף שהיה הדבר החשוב שהיה מקדם התייעלות.
<שלומי לויה: דיברו על נוסחה מסוימת, הרשויות מקבלות 80% מזה.
<שלומי לויה: באחד מחוקי ההסדרים, פשוט הנושא הזה יום אחד נפל – צריך להחזיר גם את הנושא הזה של מקדם ההתייעלות.
דוד אמסלם: איזה סוג של התייעלות?
דוד אמסלם: אתה אומר שאנחנו ניתן להם כל הזמן קצת פחות כדי שהם ימשיכו להתייעל.
דוד אמסלם: עד איזו נקודה?
דוד אמסלם: – אתה מכיר את הסיפור של החמור שהרגילו אותו לא לאכול, בסוף כשהוא מת, אמרו, עד שהתרגל מת.
דוד אמסלם: הרי בסוף הוא צריך לתת שירותים.
דוד אמסלם: עברה שנה, ספג 1%.
דוד אמסלם: עברה עוד שנה עוד 1%.
דוד אמסלם: בסוף, אחרי 20 שנה יהיה 30% - עכשיו מאיפה הוא יביא את הכסף?
<חיים ביבס: אדוני היושב ראש, ב-2008 הורידו את מענקי איזון למיליארד 900.
<חיים ביבס: חזרו ל-3 מיליארד וארבע מאות, אחרי שגמרו את הרשויות חיסלו אותם לגמרי, חזרו חזרה - - -
דוד אמסלם: למה הצעה כזאת לא תציע גם לממשלה?
דוד אמסלם: למס הכנסה?
דוד אמסלם: שכל שנה יורידו אחוז והם התייעלו.
<שלומי לויה: הצעה שאפשר לחשוב עליה.
<שלומי לויה: עוד דבר אחד בהקשר הזה.
<שלומי לויה: אם אנחנו כבר מטפלים בצורה רוחבית בנושא של הארנונה, אי אפשר להתעלם גם מהתופעה של האישורים החריגים.
<שלומי לויה: נכון להיום, האישורים החריגים ניתנים על ידי שני השרים, כמו שאנחנו יודעים - שר האוצר ושר הפנים.
<שלומי לויה: אנחנו חושבים שצריכה להיות בעניין הזה גם בקרה של הכנסת, בקרה פרלמנטארית.
<שלומי לויה: ואנחנו חושבים מבחינת ההצעה שלנו, שכל אישור חריג, צריך לעבור גם את האישור של ועדת הכספים.
דוד אמסלם: זה לא יעבור.
דוד אמסלם: יש מה שנקרא סוגי אחריות שונים בין הוועדות בכנסת לבין הממשלה.
דוד אמסלם: השר בסוף צריך לייצר החלטה, זה בסמכות שלו, הוא אחראי.
דוד אמסלם: לכן, אני אגיד לך מה יקרה, בכנסת לא יאשרו שום עלייה.
דוד אמסלם: תביא לכנסת עכשיו להעלות את מס הכנסה, אתה תראה שאנשים התנגדו - זה לא נכון.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים משהו שהוא מהיר זריז ונכון, לכן הסמכות שלך ושל השר הוא צריך תגובה מהירה ואמתית, לא פופוליסטית, בגלל שהוא בסוף כאשר הוא מקבל החלטה אז הוא בא אליו, אומר לו טוב, בוא תספר לי איך אני חי, ולכן יש דו-שיח ביניהם על בסיס יומי.
דוד אמסלם: הם שותפים לאירוע, זה לא איזה בן אדם שמחליט וההוא לא מעניין אותו מה קורה פה.
דוד אמסלם: זה מין פילם ומצלמה, שניהם חייבים לשדר יחד.
<שלומי לויה: אבל האישור - - - משחק בין הרשויות המקומיות - - -
דוד אמסלם: אני יכול להגיד לך, שבדרך כלל אני נוטה יותר דווקא להוריד סמכויות מהוועדה שלנו להעביר אותן כבר לשרים במקום הפוך.
דוד אמסלם: בגלל שאחרת עד שהכנסת תבוא ותתכנס, וישיבות, ועברו שעתיים - - -
<שלומי לויה: היא תעשה עבודה ותפקח, ותבקר, זה מה שהיא צריכה לעשות.
דוד אמסלם: אני מבין שלומי, שאתה באיגוד המסחר רוצה להוריד את הארנונה.
<שלומי לויה: לא רוצה להוריד ארנונה.
<שלומי לויה: אני רוצה שהארנונה תהיה הוגנת, הכללים יהיו ברורים, אחידים.
<שלומי לויה: אני לא רוצה שהארנונה תעלה.
דוד אמסלם: אתה לא רוצה שהארנונה תעלה גם כשזה מוצדק.
<שלומי לויה: לא, זה לא נכון, לא אמרתי.
דוד אמסלם: היא לא עולה כשהיא לא מוצדקת.
דוד אמסלם: דרך אגב, אם אני הייתי איגוד לשכת המסחר, זה מה שאני הייתי עושה כמוך בדיוק.
דוד אמסלם: מצדי שיעלימו את הארנונה, אנחנו צריכים לדאוג לאיגוד המסחר ושהם ירוויחו טוב, ברוך השם.
<שלומי לויה: אנחנו חיים בעולם ריאלי.
דוד אמסלם: הבנתי את הרעיון, אנחנו לא מקבלים אותו.
<משה בר: אני יושב-ראש עמותת "תנו יד לחירש" "נכים למען נכים".
<משה בר: אני מודה ליושב-ראש על זכות הדיבור.
<משה בר: רציתי לדעת.
<משה בר: רוב הנכים על כסאות גלגלים הם גרים במגורים גדולים, בדירות קרקע עם חצר, שהם חייבים לעשות גם תקרה בחצר שלא יירטבו ודברים כאלה.
<משה בר: יושבים על כסאות גלגלים, מה קורה בנושא הזה, אם בהם מתחשבים, גם בגודל של הדירה?
<משה בר: יש לנו 80%, אבל אם יעלו את המחירים, גם האחוז יגדל.
<נירית טננבאום: - - - 80% הנחה בארנונה, אי כושר - - -
<משה בר: גם יגדל על החצר, יגדל על כל הדברים.
<משה בר: אנחנו בבעיה.
<משה בר: אנחנו חייבים את זה.
<משה בר: זה לא מטעמנו, זה מטעם משרד הבריאות, הוא מכתיב לנו לעשות תקרה מעל - - -
דוד אמסלם: אני אטפל בסוגיה של הפרגולה בכל מקרה, בלי קשר לזה, אנחנו נקדם בחקיקה בעניין הזה.
<איתי חוטר: אבל גינות מנגד, חיוב על גינות ממול.
דוד אמסלם: אני מסכים אתך, שגינה זה צריך להיות פרמטר, אני משאיר את זה לכם, אבל לדעתי זה גם פרמטר שצריך לקחת אותו בחשבון.
<פנינה בן - דוד: אני מהתאחדות המלונות.
<פנינה בן - דוד: בהמשך להערה שלך על החבר מאיגוד לשכות המסחר, קודם כל, אנחנו צריכים לזכור כאן שהארנונה אמורה להיות איזשהו לא מס, אלא גבייה עבור שירותים מסוימים.
<פנינה בן - דוד: אני רוצה להזכיר שעסקים - - -
<תומר רוזנר: ארנונה היא מס לכל דבר.
<פנינה בן - דוד: מס, אבל שאמורה לכמת איזה סל של שירותים שהרשות המקומית נותנת.
<פנינה בן - דוד: אני רוצה להזכיר כאן לכולם, שעסקים היום מקבלים מעט מאוד שירותים מהעירייה, הם לא משתמשים לא בשירותי חינוך, וכו', והם משלמים ארנונות בין הגבוהות.
דוד אמסלם: דרך אגב, אם הם גרים בעיר הם מקבלים חינוך.
<פנינה בן - דוד: דרך אגב, אנחנו גם משלמים עבור שירותי אשפה מעבר - - -
דוד אמסלם: את יודעת מה, אני אתן לך את התשובה, בהצגה של הדברים שלך הוא לא נכון.
דוד אמסלם: כאשר בית מלון מוקם פה בירושלים, אז האנשים באים למלון ומסתובבים בעיר, רובם הם לא גרים בעיר.
דוד אמסלם: עכשיו הם הולכים ברחובות, מארגנים להם את התשתיות.
דוד אמסלם: לפעמים הם גם מלכלכים – קונים ארטיק וזורקים.
דוד אמסלם: את מס ההכנסה הם שילמו למדינה, אבל מי שילם לעירייה משהו – כלום.
דוד אמסלם: להיפך, אם את שואלת אותי, הם תורמים לעיר במה?
דוד אמסלם: תסבירי לי במה?
<פנינה בן - דוד: אני אגיד לך איך התשלום לעירייה - הם הולכים למסעדות.
<פנינה בן - דוד: הם הולכים לחנויות.
<פנינה בן - דוד: הם תורמים לעסקים אחרים, זה כסף שמגיע לעירייה מכיוונים אחרים.
דוד אמסלם: לכן, בסופו של דבר, זה לא נכון.
דוד אמסלם: לכל אחד יש את התמהיל שלו.
דוד אמסלם: אחד שגר בבניין, אז הוא משלם חינוך, לא נותנים לו דברים אחרים.
דוד אמסלם: לא מפתחים לו תשתית.
דוד אמסלם: לא מפתחים לו אטרקציות תיירותיות, לבתי מלון יש משהו אחר.
<פנינה בן - דוד: דרך אגב, בהתאחדות לא מסתכלים בצורה גסה שכן לפחות לעסקים הגבייה תהיה לא לפי מטראג', אלא לפי אחוז מהיכולת הכלכלית.
<פנינה בן - דוד: יכולת כלכלית יכולה להיות מחזור, ערך מוסף של עסק, כי בעצם היכולת הכלכלית של העסק היא זו שמאפשרת לו את התשלומים האלה.
<סעיד אגא: אני מעכו.
<סעיד אגא: עיריית עכו, קודם כל בעכו גובים על העסקים בעיר העתיקה יותר מאשר תל אביב, יותר מכל המקומות.
<חיים ביבס: כמה גובים למ"ר?
<סעיד אגא: מעל ל-200 שקל למ"ר בעכו העתיקה למסחר, והחנויות אין להם עבודה שם.
<סעיד אגא: אני מזמין את הוועדה לעכו לבוא ולראות איך מתקיימים, רק בפסטיבלים ובחגים, יותר יקר מאשר מטה אשר, חוץ מהבתים.
<סעיד אגא: אני גר בבית ב-100 מ"ר.
<סעיד אגא: שלחו לי תוספת אחרי ששילמתי ארנונה, ועוד שמירה, ועוד ניקיון, ולא עושים שום דבר - לא עושים לא ניקיון ולא שמירה - על מה התוספת הזאת?
דוד אמסלם: מה זה הניקיון?
<סעיד אגא: 36 שקל אגרת ניקיון.
דוד אמסלם: אה, אתה כבעל עסק?
<סעיד אגא: לא, לבית.
<חיים ביבס: אתה מדבר על הניקיון של הגינות.
<חיים ביבס: דרך אגב, הוא דבר נכון, יש את הנושא של שפפ"ים – שטחים פתוחים.
<חיים ביבס: המקום היחיד שהסתובבתי בו בפריפריה יש כל הרבה שפפי"ם, והוא מסודר בעכו, וזה נעשה מתוך התקציב.
<סעיד אגא: מחייבים אותי, ואין ניקיון.
אכרם חסון: זה בניגוד לחוק.
דוד אמסלם: סעיד, אתה לא באת בחינם מעכו.
דוד אמסלם: אני מבקש ממך, תעביר לסיון את הדבר הזה, הם יבדקו את זה, חידשת לי.
<סעיד אגא: גם עיריית עכו תבעה אותי ב-2002, על נכסים שהייתי בשכירות, הם תבעו אותי.
<סעיד אגא: יש פסק דין, והם ממשיכים לתבוע אותי ויש עיקולים והוצאות.
דוד אמסלם: אני כאן לא בא לדון בוועדה למקרים פרטיים.
<סעיד אגא: לא, זה כללי בעכו, הם תובעים אותך, וממשיכים לדרוש ממך - - -
דוד אמסלם: תבעו אותך בגלל שלא שילמת?
<סעיד אגא: שלא שילמתי.
<סעיד אגא: יש לי פסק דין, והם ממשיכים עוד לתבוע אותי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אחרי שיש לך פסק דין - - -
<סעיד אגא: ממשיכים את הדוח שאני חייב להם - - -
אכרם חסון: ממשיכים לתבוע כאילו עם החוב הישן.
<סעיד אגא: שולם דרך בית משפט.
דוד אמסלם: אתה תפנה לבית-משפט.
דוד אמסלם: אין בעיה תדבר איתם.
דוד אמסלם: לגבי נושא הארנונה, לא באתי לדבר על עיריית עכו ולא עליך בעיקר בעיריית עכו.
דוד אמסלם: כשנדון בגבייה פעם תבוא אליי.
<דוד אריאלי: מרכז השלטון המקומי הגיש באמצעות איתי חוטר מסמך מסודר, שיש בו התייחסויות לכל מה שעלה בדיון הזה.
<דוד אריאלי: אנחנו מבקשים לאמץ את המסקנות של המסמך הזה.
<דוד אריאלי: היושב ראש חזר על זה, ומה שעומד בבסיס המסמך, ובבסיס העקרונות שלנו זה שכל שינוי שאנחנו שוב לא מתנגדים לו, צריך להיות כזה שהוא לא מרע את המצב הכלכלי של הרשויות המקומיות.
<דוד אריאלי: אם זה מה שיעמוד כנר לרגליי הוועדה, בהיבט הזה, זה בסדר.
<דוד אריאלי: מה שיש במסמך, אדוני, לדעתי, פותר את הבעיות.
<דוד אריאלי: יש גם צמצום של סיווגים שלא מספיק דיברנו על זה קודם.
<דוד אריאלי: אני חושב שצריך לקבל את המסמך, כפי שאמר היושב ראש.
<דוד אריאלי: הערה ספציפית לגבי הנושא הזה של ברוטו ברוטו, שזה כן חשוב.
<דוד אריאלי: רוב הרשויות בישראל - 208 מתוך 207, נמצאות במקום הזה, ולא צריך ללכת למהפכות קיצוניות כשהשיטה הזאת קיימת.
<דוד אריאלי: גם בהיבט של צדק חלוקתי, זאת השיטה הצודקת ביותר, והיא זו שהכי דומה למס הכנסה פרוגרסיבי.
<דוד אריאלי: יש לך יותר, תשלם יותר, מי שיש לו את היכולת לקנות בית עם מרפסת, אין שום סיבה בעולם שהוא לא ישלם.
<חיים ביבס: מה לעשות, תגור ברמת אביב, ולא תשלם לא על הבריכה ולא חדר הכושר.
<דוד אריאלי: אני שוב אומר.
<דוד אריאלי: מבחן שכל ישר מאוד פשוט – ככל שיש לך יותר תשלם יותר, זה לא יעזור.
<דוד אריאלי: יש מצבים של ברוטו ברוטו מוקצן, שזה כבר עלה בהוד השרון, וגם בגני תקווה, לזה לא בהכרח אנחנו מסכימים, בזה שבאמת ישומו את חדרי המדרגות ואת המבואות, זה כבר יוצר תיקון סביר.
<דוד אריאלי: אבל העיקרון של ברוטו ברוטו, למי שיש יותר – עוד מרפסת, עוד קירות ברמת עיצוב פנים ודברים מהסוג הזה, הוא צריך לשלם את זה.
<דוד אריאלי: הנטו נטו זה עיוות צדק נוראי, וחבל שהולכים למקום הזה, וסליחה שאני אומר את זה בצורה קיצונית.
<דוד אריאלי: אבל הברוטו ברוטו זה הדבר הנכון ביותר, עם התיקון שיעזור לגני תקווה ולהוד השרון לסייע לתושבים, ואם אפשר להתייחס לזה.
<חזקיה העצני: אני מלשכת שמאי מקרקעין.
<חזקיה העצני: אני רציתי לחזור לגבי התקן 9, זה בעצם הפלדלת, מה שמדובר בשפת העם, ושזה בעצם בא ואומר, אתה תשלם לפי מה שאתה מחזיק באמת, ואין פה משחקים של העמסות וכאלה.
<חזקיה העצני: ולכן אני חושב שאם מתכנסים לתקן שהוכר כבר על ידי משרד המשפטים, אפשר ללכת על תקן שבאמת כולם יקבלו אותו.
<חזקיה העצני: לגבי הנחות, תראה אדוני, אני ביום יום נתקל, ולא מקרה פרטי וחד-פעמי, ואנשים שקונים נכס ב-2, 3 מיליון שקלים, ואין בעיה לשלם על זה, אבל מיד יורדים למחלקת השומה, מקבלים את ה-85% הנחה, משלמים בוויזה זהב.
<חזקיה העצני: כלומר, אתה לא יכול לבוא ולהתעלם מהנושא של שווי נכס, שווי נכס בכל העולם, אנחנו מדינה מאוד ייחודית - - -
דוד אמסלם: סליחה, למה את חוזר חזרה על הדברים שנאמרו?
דוד אמסלם: אם תחזור אני אסכים אתך?
דוד אמסלם: נתתי לך את זכות הדיבור כדי שתחדש לנו משהו.
<חזקיה העצני: רציתי לדבר על ההנחות, שלא יכול להיות שיתנו הנחות און-דה-האוס, ולא יבדקו אם הבן-אדם באמת צריך אותם.
<חזקיה העצני: אם בן אדם לא יכול לעבוד והוא נכה, כולנו רוצים לתת.
דוד אמסלם: תמיד אני מסכים אתך שלא צריך לתת הנחות למי שלא צריך.
<חזקיה העצני: אז שיבדקו את זה.
<חזקיה העצני: לא יכול להיות שבן-אדם קונה נכס ב-3 מיליון שקלים, אבל את ההנחות הוא תמיד מקבל.
<חזקיה העצני: אנחנו רואים את זה כל יום.
דוד אמסלם: תבחנו את זה שאתם לא נותנים הנחות למי שלא צריך.
<ליזי דלריצ'ה: אצלנו בגני תקווה יש את היישוב עם החישוב של הבתים הפרטיים צמודי הקרקע.