GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אביהו עזריה: אנחנו לא מקבלים משכורת כי אנחנו בכיפה אחרת, בכובע אחר.
<אביהו עזריה: המדינה לחצי שנעבוד תחת שירותי הדת אבל שם אומרים שאין להם שום אחריות עלינו.
<אביהו עזריה: אנחנו מקבלים משכורת וכן עובדים בקהילה אבל אנחנו צריכים להגיד במה אנחנו עובדים ולפתור את הבעיה.
<אביהו עזריה: אני רוצה בחגים להזמין את הרב הראשי כדי שהוא יברך אבל אוי ואבוי אם נעשה דברים כאלה.
<אביהו עזריה: אנחנו פעילים.
<אביהו עזריה: תדעו לכם שאנחנו פעילים.
<אביהו עזריה: אנחנו מנסים לעשות את הדברים האלה.
<אביהו עזריה: אדוני היושב ראש, אני מבקש שיתייחסו לדברים הכואבים האלה.
<אביהו עזריה: אם באמת היינו מביאים את המבוגרים, הייתם רואים כמה כעס פנימי יש להם וכמה כאב פנימי יש להם בנושא הדת.
<אביהו עזריה: לנו יש כבוד עצמי, הון עצמי ולא כל אחד בוכה על הפרנסה, אבל כן נכון, וראינו, שהמדינה התחילה לגזול גזלה וממש להפסיק את המשך דור הקייסים.
<אביהו עזריה: אמרנו שלא יכול להיות.
<אביהו עזריה: איך יכול להיות שהנהגה כזאת ששמרה שנים רבות את הקהילה, איך יכול להיות שיפזרו את הקהילה ולהפסיק את דור ההמשך הזה, את ההנהגה המכובדת הזאת?
<אביהו עזריה: כן התגייסנו לקשר את הקייסים ואנחנו נמשיך לקשר אותם, ללמד אותם ומבקשים שלא יהיה דור הפסקה.
<אביהו עזריה: להפסיק את הדור זה כמו שאתה הורג בן אדם.
<אביהו עזריה: אנחנו רוצים שיהיה דור המשך.
<אביהו עזריה: יש קייסים שעולים לארץ, למדו, בגרו וקיבלו הסמכה.
<אביהו עזריה: אנחנו רוצים להמשיך בדרך שלנו ולהשתלב בצורה הכי יפה.
<אביהו עזריה: כל האקדמאים, הילדים שלנו, חזרו לשורשים.
<אביהו עזריה: למה?
<אביהו עזריה: אין להם לאן לצאת.
<אביהו עזריה: הכול חסום.
<אביהו עזריה: הם הלכו ללמוד אבל אתה רואה אותם עובדים כמאבטחים כי חוץ משמירה, אין להם עבודה אחרת.
<אביהו עזריה: כל אלה ששומרים כאן, הם בעלי תואר אקדמאי.
<אביהו עזריה: חוץ משמירה, אין להם עבודה אחרת.
דוד אמסלם: אתה מתכוון למאבטחים של הכנסת.
<אביהו עזריה: כן.
דוד אמסלם: הם לא שומרים.
דוד אמסלם: הם מכובדים מאוד.
<אביהו עזריה: כל המאבטחים הם מהקהילה.
<אביהו עזריה: כל התלמידים באוניברסיטת בר אילן ובאוניברסיטת תל אביב, מוצאים אותם בשמירה.
<אביהו עזריה: לא באתי להאשים.
דוד אמסלם: אני מתקן אותך.
דוד אמסלם: משמר הכנסת זה דבר מכובד.
דוד אמסלם: כמעט כולם אקדמאים שם.
דוד אמסלם: אני שמח מאוד שכולם משתלבים ודווקא כאן.
<אביהו עזריה: אני יודע שמשתלבים.
<אביהו עזריה: נתתי את הכנסת כדוגמה.
<אביהו עזריה: יש שומרים בכל המקומות.
<אביהו עזריה: החברה שמספקת, כמה שומרים יש לה?
דוד אמסלם: זאת לא חברה.
דוד אמסלם: הם עובדים של הכנסת.
דוד אמסלם: אני רק מתקן אותך לגבי הכנסת.
<אביהו עזריה: אני מתקן.
דוד אמסלם: אני יכול לא להיבחן לכאן אבל לו יש עבודה קבועה.
<אביהו עזריה: אדוני היושב ראש, אני צודק בדבריי ולא סתם אני אומר.
<אביהו עזריה: יכול להיות שלכנסת יש חוק אחר או מקומות אחרים שיש להם חוקים אחרים, אבל אני לא אומר סתם.
<אביהו עזריה: אני שוב מבקש מאדוני היושב ראש ומחברי הכנסת, גם מאודי, וסליחה שאני מדבר אליך, שיודע מה הבעיות של הקהילה.
<אביהו עזריה: ישבנו אתך כמה פעמים.
<אביהו עזריה: הוא מכיר את הבעיה של הקהילה.
<אביהו עזריה: אמרנו לו מה צריך להיות.
<אביהו עזריה: אני אומר לך אודי, תפתחו את השער שלהם.
<אביהו עזריה: ראש הממשלה ואתם העובדים.
<אביהו עזריה: ראש הממשלה הוא סמל.
<אביהו עזריה: אתה איש המקצוע.
<אביהו עזריה: פתח את השער שלך.
<אביהו עזריה: אם אתה פותח את השער כסמנכ"ל ממונה עלה קהילה, ממונה על התקצוב ואתה יכול לשנות הרבה דברים יותר מהוועדה, לא היינו יושבים כאן.
<אביהו עזריה: אנחנו יודעים מי מבצע את העבודה.
<אביהו עזריה: גם אם ראש הממשלה ישב ויקבל החלטה, אתה זה שעושה את העבודה.
<אביהו עזריה: המנכ"ל עושה את העבודה.
<אביהו עזריה: אתם עושים את העבודה ואתם עושים טובה גם לראש הממשלה וגם לנו.
<אביהו עזריה: אתם אנשי המקצוע.
<אביהו עזריה: אודי, תעזור ותעשה כי הכול בידיים שלך.
<אביהו עזריה: תאמין לי, היית יכול לפתור את הבעיה.
דוד אמסלם: תודה רבה כבוד הקייס אביהו.
דוד אמסלם: באמת, התרגשתי לשמוע אותך.
דוד אמסלם: ברשותך, אני אחלק את הדברים לשני חלקים לפני שאני אעביר את זכות הדיבור גם לרב הדנה וגם לאודי פרוור.
דוד אמסלם: עם תחושות של בן אדם אני אף פעם לא מתווכח.
דוד אמסלם: כשבן אדם אומר לי שהוא נעלב, אני לא מתווכח אתו.
דוד אמסלם: אם הוא נעלב, הוא נעלב.
דוד אמסלם: קשה לי לשמוע שבמיוחד אתם הקייסים מדברים על כך שגם אנחנו יהודים.
דוד אמסלם: זה כבר לא על השולחן ולא צריך בכלל להעלות את זה.
דוד אמסלם: יש כל מיני עליות עלו ואם אני לא טועה בשנות ה-50 הייתה יהדות שעלתה מהודו וגם עליה היה אותו דבר.
דוד אמסלם: אבל אנחנו כבר לא שם.
דוד אמסלם: אתם מחזירים אותנו עכשיו שלושים שנים אחורה.
דוד אמסלם: יש את הפסיקה של הרב עובדיה זכרונו לברכה והרב עמאר שייבדל לחיים ארוכים.
דוד אמסלם: לגבי מה שאמרת, אני אחלק את הדברים לשני חלקים.
דוד אמסלם: יש את הנושא של הממסד הדתי.
דוד אמסלם: כשאני אומר למישהו כבד מישהו, זה עניין אישי.
דוד אמסלם: הוא יכול לכבד או לא לכבד.
דוד אמסלם: אני לא יכול להכריח אותו לכבד.
דוד אמסלם: במלים.
דוד אמסלם: בדיבור.
דוד אמסלם: הממסד הדתי, הוא כרגע לא יושב אתנו כאן על השולחן.
דוד אמסלם: זה הסיפור של הרבנות הראשית ובכלל כל הנושא של מובילי הדת במדינת ישראל וכולי.
דוד אמסלם: ברמה האישית, כמו שאמרתי קודם, ההורים שלי עלו ממרוקו והיה להם הרבה כבוד בארץ מבחינת העדה.
דוד אמסלם: גם אז לא כל כך חיבקו אותם, אבל גם זה יעבור.
דוד אמסלם: בסוף יחבקו את כולם כי זה כור ההיתוך כאן.
דוד אמסלם: זה לוקח אצלכם קצת יותר זמן, אבל זה יקרה.
דוד אמסלם: בן אדם שלא מכבד אותי, אם זה לא באופן מעשי, זה בסדר.
דוד אמסלם: אני לא מבקש ממנו בכוח שיכבד אותי.
דוד אמסלם: לא רוצה, לא צריך.
דוד אמסלם: אני בא בצד הפרקטי שהוא יותר מעניין אותי.
דוד אמסלם: כאן הסיפור הפרקטי הוא חשוב לי.
דוד אמסלם: סיפור של המשכורת, זה לא הרעיון.
דוד אמסלם: זה לא שאני בא מזווית, כמו שאמר קודם קייס ראובן.
דוד אמסלם: זה לא מהזווית של הכסף שאני צריך עוד אלפיים שקלים.
דוד אמסלם: אבל בעולמנו אנו, אנחנו גם לפעמים מעריכים עבודה על בסיס הכסף.
דוד אמסלם: זאת אומרת, זה לא שאני צריך את הכסף אבל לפעמים לפי כמה שאתה משלם לי, אני מבין גם כמה אתה מעריך אותי.
דוד אמסלם: זה מה שמפריע לי.
דוד אמסלם: לא הכסף.
דוד אמסלם: אני יכול לקחת את הכסף ולתרום אותו, אבל אתה לא יכול לשלם לי אלפיים שקלים כי אני לא שווה אלפיים שקלים.
דוד אמסלם: אם רב אחר שווה אלפיים שקלים, אין לי בעיה.
דוד אמסלם: אם זה מה שמקובל לשלם לכולם, אז גם אני כמו כולם.
דוד אמסלם: זה מה שמפריע לכם וזה מה שאני מבין וזה מה שמפריע לי בעניין הזה.
דוד אמסלם: בסופו של דבר הרי מנהיגי הקהילה, כפי שאמרת כבוד הקייס אביהו, מעבר לקטע הדתי, יש כאן קטעים חברתיים.
דוד אמסלם: אמרת שאתם עושים שלום בית, אתם נמצאים כשאנשים רבים ביניהם וזה חלק מהתהליך שאתם עוברים אתם ביום יום.
דוד אמסלם: הם רואים אתכם כדמויות מפשרות, כדמויות שמכבדים אותן.
דוד אמסלם: כשילד משתולל, אומרים לו איזו מילה והוא חוזר בו.
דוד אמסלם: אני כבן לעדות המזרח זה גם אצלי כך.
דוד אמסלם: אני זוכר את עצמי כילד, כך הייתי מתייחס לרב שלנו בבית הכנסת.
דוד אמסלם: לכן ברור לי שבמקרה של הקייסים זאת לא רק שאלה לכבוד הרב לגבי תרנגולת שנשחטה, האם היא כשרה או לא כשרה.
דוד אמסלם: יש כאן חיים שלמים בעיקר בנושא של החינוך של הילדים.
דוד אמסלם: יש להם איזושהי דמות שהם רואים אותה כדמות דתית, רוחנית, גם אם הם לא דתיים.
דוד אמסלם: גם אם הילד לא הולך כל יום לשלוש תפילות, הוא רואה את הרב.
דוד אמסלם: מספיק שהוא רואה אתכם חוצים את הרחוב, הוא בא לנשק לכם את היד.
דוד אמסלם: יש לו יראת כבוד.
דוד אמסלם: אני חושב שזה דבר שהוא חשוב בוודאי בקהילה שנמצאת בארץ ועדיין נמצאת בתהליכי קליטה והיא מרגישה שהחברה לא קולטת אותה באופן הוגן, כפי שצריך או לא מטמיעה אותה כפי שהיה צריך.
דוד אמסלם: אני מסכים אתך שעברו הרבה מאוד שנים מאז שהגיעה העלייה הראשונה ובעצם היינו צריכים לסיים את התהליך הזה.
אברהם נגוסה: ברשותך, אני רוצה לומר משהו ולצאת.
אברהם נגוסה: אמרתי קודם ואני שוב אומר שזה נושא מאוד חשוב ותודה לך אדוני היושב ראש על שלקחת את הנושא הזה.
אברהם נגוסה: כמו שדב חנין אמר, מתקיימות ועדות שונות בנושא הקהילה.
אברהם נגוסה: יש היום בוועדת החוץ והביטחון דיון בנושא החיילים והם קוראים לי להגיע לשם.
אברהם נגוסה: לכן תסלחו לי אבל אני צריך להגיע לאותו דיון.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני אעביר את רשות הדיבור לרב הדנה.
דוד אמסלם: מבחינתי התוצאות של הדיון, חשוב לי, הרב הדנה, להבין.
דוד אמסלם: אני לא מבין ברבנות.
דוד אמסלם: באמת אני לא יודע כמה רבנים צריכים להיות במדינת ישראל, האם צריכים להיות מאה או 5,000 רבנים.
דוד אמסלם: זה לא המקצוע שלי.
דוד אמסלם: הייתי רוצה ברשותך לשמוע מה עמדתך לגבי הסוגיה של הקייסים ואיך אתה רואה את זה.
דוד אמסלם: דרך אגב, נעשה הבחנה בין רבנים בני העדה האתיופית שנמצאים ברבנות הראשית, ושם אני לא עושה מספרים, לבין הקייסים.
דוד אמסלם: את התפקיד של הקייסים, אני רואה כתפקיד רוחני בתוך הקהילה.
דוד אמסלם: תפקיד חינוכי שיש לו משקל גדול בעניין הזה.
דוד אמסלם: הייתי רוצה כבוד הרב לשמוע איך אתה רואה את הדברים ולאן לדעתך אנחנו צריכים ללכת מכאן.
<יוסף הדנה: כבוד היושב ראש, אני מכיר ומוקיר את הפעילות שלך בוועדה גם בנושא של העלייה וגם בנושא הקליטה של יוצאי אתיופיה.
<יוסף הדנה: אני מאוד מאוד מעריך ומוקיר את זה.
<יוסף הדנה: לנושא של הבנים והקייסים.
<יוסף הדנה: המשרד לשירותי דת, אנחנו למעשה מטפלים באופן מעשי ובפועל דרך המועצות הדתיות.
<יוסף הדנה: אנחנו מרגישים גם את הפעילות וגם את המצב של הקייסים והרבנים.
<יוסף הדנה: אנחנו מרגישים את זה כי יום יום אנחנו עובדים אתם.
<יוסף הדנה: המנהיגות הרוחנית, אני חושב שזאת הדמות של הקהילה במיוחד וכך זה בכל הקהילות הידועות.
<יוסף הדנה: המנהיגות הרוחנית היא הסמל של הקהילה, של ההיסטוריה של הקהילה.
<יוסף הדנה: המשרד לשירותי דת, האגף שאני עומד בראשו, כל מה שצריך, כמובן במסגרת שאנחנו יכולים לעשות, אנחנו עושים זאת.
<יוסף הדנה: גם ברבנות הראשית, אני רוצה לומר לכם שבכל העניין הזה של רישום נישואים ואירועי יהדות, כל מה שצריך, נתנו לנו את האחריות ושאנחנו נקבע.
<יוסף הדנה: למעשה יש לנו תמיכה גדולה מהרבנות הראשית ואנחנו פועלים ועובדים במסגרת הזאת.
<יוסף הדנה: כל הכוח שלנו הוא מהרבנות הראשית וגם מהמשרד לשירותי דת.
<יוסף הדנה: השר דוד אזולאי מוכן לעשות הכול וכבר מהיום הראשון ישבנו יחד עם חבר הכנסת אברהם נגוסה והשר בירך ואמר להשלים את השכר של 15 קייסים.
<יוסף הדנה: מצד אחד כמשרד רגולטור רוצים לראות פעילות ועשייה ומהצד השני נותנים חצי משרה.
<יוסף הדנה: מהי חצי משרה?
<יוסף הדנה: כשאומרים חצי משרה, זה נראה בסדר אבל כשרואים את זה על התלוש, זה בלתי אפשרי.
<יוסף הדנה: אי אפשר להשלים שאנשים עם משפחה, זאת המשכורת שלהם.
דוד אמסלם: כבוד הרב, מי החליט על חצי משרה?
<יוסף הדנה: זאת החלטת הממשלה.
<יצחק טיים: לא לשכוח שכשהוא אמר את האמת, ניסו לפטר אותו.
דוד אמסלם: רבותיי, תנו לי רגע.
דוד אמסלם: כאן מעמד מכובד יותר מאשר ברגיל.
דוד אמסלם: נמצאים כאן מנהיגים רוחניים ובואו לא נשתולל.
דוד אמסלם: איך התחילה החצי משרה?
דוד אמסלם: מאיפה זה בא?
דוד אמסלם: הרי במדינת ישראל בן אדם שהחליטו לגייס אותו לשירות, יש לו משרה.
דוד אמסלם: מאיפה באה חצי משרה ולכולם יש חצי משרה?
<יוסף הדנה: תודה רבה על השאלה.
<יוסף הדנה: קודם כל, ההחלטה כמה קייסים יתמנו ובאיזה שכר, מחליטים בממשלה, בוועדת השרים.
דוד אמסלם: זה רק לגבי הקייסים או לגבי כל אזרח במדינת ישראל?
<יוסף הדנה: רק לגבי הקייסים.
<יוסף הדנה: זאת ההחלטה.
<יוסף הדנה: המינוי נעשה במשרד ראש הממשלה, בוועדת השרים.
<יוסף הדנה: אחר כך מעבירים את זה לטיפול במשרד לשירותי דת.
<יוסף הדנה: אנחנו מבצעים את ההחלטה של ועדת השרים.
<יוסף הדנה: גם שם בהתחלה קבעו 13 קייסים.
דוד אמסלם: הממשלה קבעה?
<יוסף הדנה: כן.
דוד אמסלם: זאת אומרת, ראש הממשלה קובע כמה קייסים?
<יוסף הדנה: ועדת השרים.
דוד אמסלם: מי עומד בראשה?
<יוסף הדנה: ראש הממשלה.
<קריאה: מעולם זה לא היה שם.
<יוסף הדנה: רבותיי, יותר בריא אם תדברו בתור שלכם.
<יוסף הדנה: אחר כך העלו את המספר ל-15.
<יוסף הדנה: הייתי מעורב ומאוד פעיל מטעם המשרד במינוי של הקייסים ושילובם במועצות הדתיות.
<יוסף הדנה: את ההחלטה של הממשלה, אנחנו הוצאנו לפועל.
<יוסף הדנה: על התקציב מחליטים במשרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה אומר שבגדול ההחלטות הן אצל ראש הממשלה, גם בנושאים של הקייסים, גם המשכורת וגם המספר.
<יוסף הדנה: הכול שם.
<קריאה: במשרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: אצלי משרד ראש הממשלה זה ראש הממשלה.
<יוסף הדנה: למשרד לשירותי דת יש מנדט לבצע את ההחלטות.
דוד אמסלם: את המדיניות שלהם.
<יוסף הדנה: גם לגבי חצי משרה, השר רוצה להשלים, אבל אין כסף להשלים.
<יוסף הדנה: זה לא הרבה כסף.
<יוסף הדנה: כדי להשלים למשרה מלאה, זה אולי שלושה מיליון ומשהו שקלים.
<יוסף הדנה: פניתי כמה וכמה פעמים.
דוד אמסלם: אתה פנית באופן אישי.
<יוסף הדנה: אני באופן אישי פניתי גם למשרד ראש הממשלה וגם דיברתי עם אודי.
<יוסף הדנה: אנחנו מדברים.
<יוסף הדנה: לעניות דעתי צריך להשלים את השכר.
<יוסף הדנה: צריך למנות גם רבנים.
דוד אמסלם: כמה רבנים יש לבני העדה במועצה הדתית?
דוד אמסלם: עזוב עכשיו את הקייסים.
<יוסף הדנה: יש לנו 22 רבנים שעובדים בפועל אבל זה לא מספיק.
דוד אמסלם: כמה לדעתך צריך?
<יוסף הדנה: אני הגשתי רשימה של מקומות.
דוד אמסלם: עוד כמה מקומות צריך לדעתך?
<יוסף הדנה: למעשה הרצוי זה 21 רבנים.
דוד אמסלם: פעם אמרו לי מה ההבדל בין הרצוי למצוי.
דוד אמסלם: בגימטריה זה כסף.
דוד אמסלם: זה הפער.
דוד אמסלם: כמה עוד רבנים צריך?
<יוסף הדנה: כ-21 רבנים.
דוד אמסלם: היום יש 22 ואתה אומר שצריך עוד 21.
<יוסף הדנה: כן, ואני אגיד למה.
<יוסף הדנה: לפעמים אני הולך לבקר בבתי כלא.
<יוסף הדנה: תאמינו לי שבכלא אופק, לפני החגים אני הולך לשם, בני 12-13, ממש צעירים.
<יוסף הדנה: ממש רחמנות.
<יוסף הדנה: כך זה גם בשאר המקומות.
<יוסף הדנה: אני מבקר כמה שאפשר.
<יוסף הדנה: היכן שיש בתי כנסת, היכן שיש פעילות דתית, צריך.
<יוסף הדנה: יש גם חזרה בתשובה.
<יוסף הדנה: רואים את הנוער.
<יוסף הדנה: היכן שאין רב, הילדים בבוקר הולכים לשתות והולכים למקומות אחרים.
<יוסף הדנה: זאת בעיה רצינית מאוד.
<יוסף הדנה: אני חושב שמינוי הרבנים והקייסים זה לא כדי שהם יקבלו משכורת או כבוד.
<יוסף הדנה: לא על זה אנחנו מדברים.
<יוסף הדנה: אנחנו רוצים להציל את הקהילה.
<יוסף הדנה: הנוער מידרדר.
<יוסף הדנה: אני מביע את הכאב שיש לי.
<יוסף הדנה: הנוער היום יורד מהארץ.
<יוסף הדנה: לא חשבתי שיהיה דבר כזה.
<יוסף הדנה: למה זה קורה לנו?
<יוסף הדנה: מה אנחנו מעבירים לנוער, לדור שלנו?
<יוסף הדנה: , איזה מסר?
<יוסף הדנה: כל הזמן מדברים על הגזענות ועל הדברים הלא טובים, אז אותם ילדים בפנימיות, מה הם יחשבו ומה הם יגידו?
<יוסף הדנה: אני אומר שזאת שעת הצורך.
<יוסף הדנה: לא כדי שהרבנים יקבלו משכורת או הקייסים יקבלו משכורת וכבוד.
<יוסף הדנה: אנחנו מדברים על כלל הקהילה, להציל את הקהילה שלנו.
<יוסף הדנה: לאט לאט הם ישתלבו בכל המסגרות ובעזרת השם גם זה יגיע.
דוד אמסלם: תודה כבוד הרב הדנה.
דוד אמסלם: אתה מרגש אותי בדברים שלך.
<גדי ורקין: ראש המכינה הצבאית בארי.
<גדי ורקין: אני כאן בכובע התנדבותי אחר, לבקשת הקייסים.
<גדי ורקין: מהדברים, אולי מבחינתך מרגשים אדוני היושב ראש, יש לי כבוד והערכה לרב הדנה, אבל אותי הדברים מבהילים ואני אומר למה.
<גדי ורקין: אני הייתי רוצה להתחיל בשאלה.
<גדי ורקין: כפי ששאלת את כבוד הרב כמה רבנים מבני הקהילה יש וכמה צריך, אדוני היושב ראש, אתה יכול להגיד לי כמה רבנים מרוקאים יש בישראל?
<גדי ורקין: אל תסתכל על הפשט.
<גדי ורקין: תסתכל על המהות.
<גדי ורקין: אדוני חבר הכנסת בגין, אתה יכול להגיד לי כמה רבנים אשכנזים יש?
<גדי ורקין: השאלה היא רטורית.
<גדי ורקין: רק סביב יוצאי אתיופיה המדינה, ממשרד ראש הממשלה, עד הרבנות ועד המועצה הדתית, יודעים לספור אותם אחד אחד.
<גדי ורקין: אני לרגע שם את הקייסים בצד, אבל נגיע אליהם.
<גדי ורקין: למה בכלל צריך רב אתיופי שיטפל באתיופים?
<גדי ורקין: אם עורך דין הלך ולמד משפטים וקיבל תעודה לעריכת דין, הוא לא הולך לבית משפט לייצג רק אתיופים.
<גדי ורקין: כאן הבעיה.
<גדי ורקין: לא הכסף.
<גדי ורקין: בהכרה, בסמכות, בספק יהדות.
<גדי ורקין: אני אקריא לך תגובה של משרד הדתות הרשמי, ולא מה שהרב אמר, שנשלחה כתגובה לתקשורת לפני יומיים.
<גדי ורקין: אני מקווה שסתם איזה יועץ תקשורת של משרד הדתות שלח את ההודעה הזאת בטעות ושהיא לא הודעה אמיתית, כי אם כן, כל מי שיושב בחדר צריך להתבייש שיש מוסד כזה בארץ, והנה התגובה של המשרד לשירותי דת שנשלחה לגלי צה"ל בראיון שהתקיים אתי בנושא הזה: "כל רב מתפוצות ישראל המעוניין לקבל הכרה בארץ, עליו לעשות את הפעולות הנדרשות מול הרבנות הראשית לישראל, כפי שאכן השכילו לעשות רוב הרבנים מבני העדה האתיופית המכהנים כיום גם בקהילתם".
<גדי ורקין: לא בחברה הישראלית אלה מכהנים בקהילתם.
<גדי ורקין: "בדומה לסקטורים נוספים, הם נדרשים לבצע השלמות מול הרגולטור על פי הדין המקומי בתמורה לקבלת רישיון.
<גדי ורקין: הליך זה חל על כל הרבנים מכלל המדינה ובעניין זה הקייסים אינם יוצאי דופן".
<גדי ורקין: למדינת ישראל אין זכות קיום אם יוצאת הודעה כזאת.
<גדי ורקין: "למרות הפולמוס ההלכתי והשאלות הרבות שבמנהגים, עשתה ועושה הרבנות הראשית לישראל כל אשר לאל ידה על מנת להכשיר את עליית קהילת יהודי אתיופיה".
<גדי ורקין: תגידו.
<גדי ורקין: זה לא הכסף.
<גדי ורקין: עכשיו הבנו את הסיפור האמיתי.
<גדי ורקין: מדינת ישראל, באמצעות הרבנות, לא מכירה ביהודי אתיופיה כיהודים.
<גדי ורקין: הכסף הוא סתם אמצעי.
<גדי ורקין: בית משפט מחוזי בבאר שבע, בית משפט של מדינת ישראל בפסק דין חסר תקדים אמר שמדינת ישראל, באמצעות הרבנות, הפלתה את הקייסים על פי צבע וגזע.
<גדי ורקין: בית משפט אמר את זה באוגוסט 2016.
<גדי ורקין: פיצוי של מיליונים לקייסים.
<גדי ורקין: אחד הקייסים המפוצים יושב כאן.
<גדי ורקין: במקום להגיד טעינו, פשענו, בואו נתקן, מה מדינת ישראל עשתה?
<גדי ורקין: ערערה לעליון.
<גדי ורקין: כל העניין הזה הוא לא כסף.
<גדי ורקין: הקייסים לא חיים מ-1,900 שקלים.
<גדי ורקין: אגב, כשעלו הקייסים, המדינה שאלה אותם אם הם יקבלו משכורת והם אמרו, מה פתאום, קייס לא מקבל שכר, קייס עובד ציבור ונותן שירות דת בחינם, אסור לנו לקבל.
<גדי ורקין: ציין את זה הקייס.
<גדי ורקין: אחד הקייסים האחרונים, אבא שלו לא רצה לקבל שכר והוא יודע שבשכנועים רבים, בסוף הוא לא ביקש אבל נתנו לו כי הוא לא האמין שקייס צריך לקבל כסף על שירותי דת.
<גדי ורקין: אדוני, הכסף הוא לא הבעיה.
<גדי ורקין: אל תשימו פלסטר על גוף שצריך ניתוח.
<גדי ורקין: הסיפור הוא בהכרה של יהודי אתיופיה כולם.
דוד אמסלם: אני מבין מצוין את התחושה אבל לפעמים הסגנון לא מתאים.
דוד אמסלם: זה לא פלסטר.
<גדי ורקין: הקראתי תגובה.
דוד אמסלם: אני אומר שאני יותר ממוקד ואני לא מכפיש את כל העולם ואשתו.
דוד אמסלם: אני אומר שבגדול אנחנו רוצים להתמקד ולקדם את העניין.
דוד אמסלם: אני מבין את התחושות, הבנתי אותן מהר מאוד אבל בעיקר אחרי מה שאמר קייס אביהו שדיבר גם יותר באריכות מאחרים אבל הוא נתן את התחושה הכללית והיא הייתה יותר ברורה.
דוד אמסלם: אודי פרוור, בבקשה.
<אהוד פרוור: כשהתחילה המדינה להבין שיש שאלה של קייסים, היא הלכה על דרך מאוד מסוימת.
<אהוד פרוור: הקייסים הם זכר לעבר, יש מבוגרים בעדה שרוצים את השירות שלהם, בואו ניתן כמה תקנים, וכשהדור יתחלף, הצורך בקייסים ירד.
<אהוד פרוור: ייעלם.
<אהוד פרוור: זאת הייתה הגישה.
<אהוד פרוור: החיים יותר חכמים מזה והסתבר שהדור הצעיר הוא זה שבוחר בקייסים, הוא זה שנושא אותם על כפיים, הוא זה שרוצה אותם.
<אהוד פרוור: המציאות שכאילו הקייס הוא זכר לעבר, הוא שמר עלינו באתיופיה ולא צריך אותו יותר רק בגלל המבוגרים, לא נכונה.
<אהוד פרוור: פשוט טעות.
<אהוד פרוור: המחאה לימדה אותנו את זה בצורה הכי חזקה.
<אהוד פרוור: הצעירים של המחאה הם אלה שכואבים את כאב הקייסים.
<אהוד פרוור: הם אלה שנלחמים.
<אהוד פרוור: לכן המערכת, כמה שאני מרכז את כל הטיפול בעניין הזה, כולה צריכה להבין את זה.
<אהוד פרוור: הקייסים הם עם הקהילה האתיופית לשנים.
<אהוד פרוור: זה שקייס נפטר, כנראה לא מביא לזה שלא יצטרך מישהו למלא את מקומו.
<אהוד פרוור: אני לא רוצה להיכנס לעניין המספרי.
<אהוד פרוור: אנחנו מגיעים כאן עם רבנים ועם איש דת לכל אלפיים אנשים.
<אהוד פרוור: זה אבסורד.
<אהוד פרוור: בסדר.
<אהוד פרוור: צריך להתעסק במספרים ברצינות כמו שחבר הכנסת ברושי אמר.
<אהוד פרוור: ברור לי שצריך קודם כל לפתור את בעיית הכבוד ובכלל להכיר.
<אהוד פרוור: חברים, עדה שלמה אומרת שהיא רוצה אותם.
<אהוד פרוור: לא פוסלים רבנים.
<אהוד פרוור: שירות דת תיתן הרבנות וכך צריך להיות.
<אהוד פרוור: הסיפור כרגע מסובך משום שמשרד הדתות תובע על כלל קייס רב.
<אהוד פרוור: אנחנו מוכנים שתשלמו לקייסים יותר, אם בתמורה תתנו לנו תקנים לרבנים.
זאב בנימין בגין: אם בתמורה, מה?
<אהוד פרוור: אם בתמורה לכל קייס שתשלמו לו או שניתן לו יותר, ניתן תקן למועצה הדתית גם לרב יוצא אתיופיה.
<אהוד פרוור: הרב הדנה אמר את זה.
דוד אמסלם: אני הבנתי את זה אבל אני שואל מה הקשר.
<אהוד פרוור: הקשר הוא כנראה, אני יכול לעשות בספקולציות - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, למי הם אומרים את זה?
<אהוד פרוור: לי למשל.
<אהוד פרוור: לחבר הכנסת נגוסה.
<אהוד פרוור: למי לא?
דוד אמסלם: אז הם אמרו.
<אהוד פרוור: אני רק מסביר למה הסיפור הזה נעשה מורכב.
<אהוד פרוור: אני גם מבין את זה כי יש כאן שתי השקפות עולם.
<אהוד פרוור: השקפת עולם אחת אומרת בכל זאת האיש שבא מאתיופיה רוצה איש דת קרוב אליו ואנחנו רוצים שהוא יהיה רב, זה מה שהרב הדנה יגיד, והקייסים יגידו שירותי דת ברבנות, בסדר, אבל כשצריך לכל צורך של השראה רוחנית, אנחנו מייצגים את המסורת.
דוד אמסלם: האם לדעתך לא מדובר בכלל בשני סוגי שירות שונים?
<אהוד פרוור: אני חושב שיש כאן שתי שאלות.
<אהוד פרוור: שאלה אחת היא אם אתה רוצה לראות יותר רבנים יוצאי אתיופיה במערכת.
דוד אמסלם: לא קשור לקייסים.
<אהוד פרוור: שאלת – עניתי.
<אהוד פרוור: אני לא חושב שצריך להיות שירות דתי של המועצה הדתית על ידי רבנים יוצאי אתיופיה לעולים יוצאי אתיופיה.
<אהוד פרוור: זה לא נכון.
<אהוד פרוור: כמו שאני מקבל שירות מרב יוצא אתיופיה או איזה רב שיביאו, כך צריך להיות.
<אהוד פרוור: את העניין של הקייסים צריך לטפח ולשמר.
<אהוד פרוור: זה האתגר.
דוד אמסלם: למה הוא מרוויח אלפיים שקלים?
<אהוד פרוור: אני יכול להסביר איך זה נולד.
דוד אמסלם: היה תקציב וכמה קייסים נכנסים בתקציב?
<אהוד פרוור: לא.
דוד אמסלם: היות ונכנסו קצת, בוא נחלק להם?
<אהוד פרוור: אני מעדיף לא לתת את ההסבר כאן.
<אהוד פרוור: אני חושב שזה עדיף.
<אהוד פרוור: ממש לא.
<אהוד פרוור: זה לא היה הסיפור.
דוד אמסלם: אני רוצה לשבת אתך על זה.
<אהוד פרוור: בשמחה.
<אהוד פרוור: אני אסביר לך איך זה קרה.
<אהוד פרוור: הייתה עכשיו פנייה של הקייסים לראש הממשלה.
<אהוד פרוור: קבענו לשבוע הבא פגישה עם אלי גרונר.
<אהוד פרוור: אם יהיה צורך, אני מעריך שיהיה, תהיה פגישה עם ראש הממשלה.
<אהוד פרוור: לי ברור דבר אחד והוא שאנחנו בעולם של שינוי תודעה וכולם צריכים לעכל אותו.
<אהוד פרוור: זה לא פשוט.
<אהוד פרוור: הייתה תקווה, היא לא הייתה מופרכת, שלא יהיה צריך, שייקלטו במערכת.
<אהוד פרוור: החיים היום הם שקבוצות, בוודאי הקבוצה האתיופית אומרת שהם רוצים לשמר את המסורת, את הזהות, את מה שהביא אותם לכאן.
<אהוד פרוור: אני חושב שתפקיד המדינה לתת לזה פתרון וזה מה שאנחנו מנסים לעשות.
<אהוד פרוור: אני לא רוצה לרמוז כרגע לאן נלך.
דוד אמסלם: אברהם נגוסה משתתף בפגישה עליה אתה מדבר?
דוד אמסלם: אתם דנים ביניכם לבין עצמכם?
<אהוד פרוור: זה לא אני.
<אהוד פרוור: הקייסים יהיו.
דוד אמסלם: עד היום דיברתם עם עצמכם.
דוד אמסלם: בגדול, אני מבקש שתערבו את חבר הכנסת נגוס בעניין.
<אהוד פרוור: קבענו.
דוד אמסלם: אני מבקש שתתייחסו לשני דברים בפגישה ואחר כך אני ארצה לקבל עדכון עליהם.
דוד אמסלם: לגבי השכר שלהם.
דוד אמסלם: אני לא מקבל את זה שקייס מרוויח 1,900 שקלים.
דוד אמסלם: עשית אותו קייס, כבד אותו.
דוד אמסלם: אין משכורת כזאת במדינת ישראל ולא שלושים שנים.
דוד אמסלם: אני בהלם כשהוא אומר לי שלושים שנים.
דוד אמסלם: מאיפה הוא מתפרנס?
דוד אמסלם: העדה נושאת אותו על כפיה.
דוד אמסלם: זאת לא עדה שמרוויחה מיליארדים.
דוד אמסלם: אלה לא כמה מיליארדים בעדה אלא כל אחד מהקצת שיש לו, בגלל שהוא מרגיש שזה הכבוד האישי שלו, נותן לו.
דוד אמסלם: הקייס כאן הוא הדמות, הוא לא בן אדם פרטי.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש שתסדירו את הנושא באופן מיידי.
דוד אמסלם: צודק הרב הדנה בדבריו שהוא מתבייש לספר אפילו כמה זה עולה.
דוד אמסלם: אני חושב שהעוגיות של הכנסת בוודאי עולות יותר.
דוד אמסלם: שבו אתם לגבי המספר.
דוד אמסלם: תבינו שבסך הכול אני מאמין בזה שהם עושים עבודה קהילתית.
דוד אמסלם: לא שאלתי סתם מה החלוקה.
דוד אמסלם: אני גם מסכים אתך שבסופו של דבר שכאשר אני מגיע למועצה הדתית, לא מעניין אותי איזה רב יקבל אותי, אם הוא מרוקאי או בן העדה האתיופית או בן העדה הפולנית.
דוד אמסלם: רב הוא רב.
דוד אמסלם: אני מעולם לא בדקתי מאיפה הוא מגיע וזה גם לא מעניין אותי.
דוד אמסלם: דרך אגב, יש אנשים במדינת ישראל שזה כן מעניין אותם, דווקא החוגים היותר חרדים אבל זה לא רוב הציבור בארץ.
דוד אמסלם: את רוב הציבור בארץ זה לא כל כך מעניין.
דוד אמסלם: הוא מכבד את האנשים ולא חשוב מהיכן הגיעו.
דוד אמסלם: בוודאי שגם שם צריך לא לחסום אותם.
דוד אמסלם: אם יש חבר'ה טובים בני העדה, הם משתלבים כמו כולם.
דוד אמסלם: לקייסים יש תפקיד יותר קהילתי.
דוד אמסלם: כך אני רואה אותו.
דוד אמסלם: לכן החבר'ה הצעירים מבקשים את זה.
דוד אמסלם: אגב, החבר'ה הצעירים מבקשים את זה כי גם הם עצמם לא משולבים וזה חלק מהעניין שמבזה גם אותם.
דוד אמסלם: אני מניח שאם הם היו משתלבים בחברה הישראלית ולא היו מרגישים לא נעים, גם הקייסים שלהם היו מרגישים כך כי גם הם היו משתלבים.
דוד אמסלם: זה אחד כרוך בשני.
דוד אמסלם: לכן, שבו ותשמעו אותם.
דוד אמסלם: ראשית, תסדירו את המשכורות של אלה שקיימים.
דוד אמסלם: הם לא צריכים להתבזות.
דוד אמסלם: הוא צריך ללכת ולבקש צדקה?
דוד אמסלם: איפה נשמע דבר כזה?
דוד אמסלם: גם כך זאת עדה חלשה כלכלית וזה לא שהם כל כך עשירים שהם אומרים למדינה, עזבי, אנחנו מטפלים בקייסים.
דוד אמסלם: אני מניח שהם היו שמחים לעשות את זה.
דוד אמסלם: גם ביהדות מרוקו לא שילמו לרב כי הוא היה מנהיג.
דוד אמסלם: הוא לא ראה את זה כמשכורת וזה היה כבוד שלו מול הקהילה ולכן הקהילה אז כיבדה אותו.
דוד אמסלם: היום במדינת ישראל צריך להתפרנס ממשהו.
דוד אמסלם: יש לו 12 ילדים והוא צריך להביא להם משהו לאכול.
דוד אמסלם: את זה הוא יכול לעשות ב-1,900 שקלים?
דוד אמסלם: הוא אמר שזה מספיק לפעמיים קניות בסופר.
דוד אמסלם: אני לא יודע איך 12 ילדים אוכלים פעמיים בחודש באלפיים שקלים.
דוד אמסלם: אודי, קחו את זה ברצינות.
דוד אמסלם: אלה לא מספרים.
דוד אמסלם: זאת לא פוליטיקה.
דוד אמסלם: אלה אנשים שבאו לכאן.
דוד אמסלם: כשאני שומע את הקייס אביהו, אני תמיד ידעתי שזה כך אבל הוא הביא את זה לידי ביטוי בצורה כזאת שזה הרגיז אותי מאוד והפריע לי מאוד.
דוד אמסלם: הוא מרגיש מושפל.
דוד אמסלם: ראש הקייסים מרגיש מושפל.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לומר לך מה היה קורה עם דתות אחרות לא יהודיות, אם ראשיהן היו מושפלים ומה הייתם עושים.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שמדובר בכסף קטן וזה בכלל לא הנושא.
דוד אמסלם: אני בכלל לא רוצה לדבר על כסף.
דוד אמסלם: זה זוטות.
דוד אמסלם: אני חושב שצריך כאן רק קצת נשמה, קצת אכפתיות אנושית.
דוד אמסלם: האנשים האלה הם אנשים טובים ויקרים.
דוד אמסלם: הרי מה הם עושים?
דוד אמסלם: הם עוזרים לחבר'ה הצעירים, במקום שישתה בירה, שיבוא וישמע שיעור ויתחבר למסורת.
דוד אמסלם: הוא אומר לך שהילדים עוזבים את הארץ ואני בהלם.
דוד אמסלם: לא ציפיתי שבשלב הזה הם יעזבו את הארץ אבל זה מראה את עומק השבר כאן.
דוד אמסלם: לכן, אודי, קודם כל תנו להם חיבוק וחום, שהם ירגישו שאכפת לכם ובלי קשר לתוצאה.
דוד אמסלם: לפעמים המוזיקה יותר חשובה.