GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי אנקורי: קורס קציני מינהלה, בו יש נשים, גברים ועובדי יום, עובדי מינהלה, עד לרגע זה – הוא יתקן אותי – לא יודעים מי יוצא או מי יוצאת או מי לא יוצא או מי כן יוצא.
<אבי אנקורי: לא יודעים.
<דוד פייביש: אתה מגיע לעניין של משאבי אנוש.
<אבי אנקורי: עכשיו משאבי אנוש.
<אבי אנקורי: אין בעיה.
<דוד פייביש: אנחנו יודעים שהדברים האלה נפתרים.
<אבי אנקורי: אלה דברים שקשורים אלי?
<אבי אנקורי: אני לא קשור לזה.
<אבי אנקורי: את מבינה?
<אבי אנקורי: אין קריטריונים, אין משאבי אנוש.
<דוד פייביש: תן את האישור.
<אבי אנקורי: תראי מה הוא מבקש ממני.
<אבי אנקורי: תן את האישור?
<אבי אנקורי: אישור למה?
<דוד פייביש: אני חוזר בי.
<דוד פייביש: לא אישור.
<דוד פייביש: אני מבקש את ההתחייבות שלך שבחמש השנים הקרובות בית הספר לא יהיה בן ערובה.
נאוה בוקר: אבל אתה לוקח ממנו את אחד הכלים.
<דוד פייביש: אני מחפש כלים אחרים.
<אבי אנקורי: זה לא כלי.
<אבי אנקורי: פייביש, תקשיב, אתה רוצה התחייבויות.
<אבי אנקורי: אם היית נציב, אולי גם הייתי מתחייב.
<אבי אנקורי: אני לא מחפש כלים.
<אבי אנקורי: יש את ראש אגף הדרכה שלך עם ההתחייבויות שהוא אומר שמה שלי חשוב, זאת כמות על חשבון איכות.
<אבי אנקורי: זה אומר ראש אגף הדרכה.
<אבי אנקורי: תקשיבו, אין לי כלים.
<אבי אנקורי: פתח קורסים מחר בבוקר.
<דוד פייביש: איפה ההתחייבות שלך שאתה לא סוגר לי אותו מחר בבוקר?
<אבי אנקורי: פייביש, אני לא עובד אצלך.
<אבי אנקורי: אל תכעס.
<אבי אנקורי: אני לא עובד אצל אף אחד.
<אבי אנקורי: אני עובד בכבאות.
<אבי אנקורי: מה זה התחייבות.
<אבי אנקורי: אני בנק?
<אבי אנקורי: אני לא מבין.
<אבי אנקורי: איפה ההתחייבות שלך שאתם תפתחו קורסים כמו שצריך עם הכנת סגל לפי הזמן וקריטריונים?
<דוד פייביש: אתה מקבל ממני הבטחה.
<אבי אנקורי: אתה עשית את זה עד היום?
<אבי אנקורי: עשיתם את זה עד היום?
<אבי אנקורי: אנחנו סתם גולשים.
<אבי אנקורי: אני אגיד לך מה קרה כאן.
<אבי אנקורי: דדי שמחי, לא מעניין אותו הכבאות אלא מעניין אותו כרגע להשמיד את ארגון העובדים.
<אבי אנקורי: הוא שלח, מסכן, את תת-טפסר דוד פייביש שאני מעריך אותו, שעובד ארבעים שנים בכבאות.
<דוד פייביש: לא מסכן.
נאוה בוקר: אבי, עד כאן.
נאוה בוקר: אף אחד לא מסכן.
<דוד פייביש: זה לא הוגן לומר את המילה הזאת, מסכן.
<אבי אנקורי: סליחה.
<אבי אנקורי: לא מסכן.
<אבי אנקורי: שלח אותך לאש.
נאוה בוקר: הוא מתנצל.
<אבי אנקורי: אתה יודע שאני מכבד אותך.
<דוד פייביש: האש שלי היא בית הספר.
<אבי אנקורי: אני עצרתי את בית הספר?
<אבי אנקורי: יש מכתב שלי שבית הספר סגור?
<אבי אנקורי: יש מכתב שלי שאני אומר תפתחו קורסים.
<אבי אנקורי: מכתב מה-4 לאפריל 2017, בו אני מבקש שתפתחו קורסים.
<אבי אנקורי: אני מבקש קליטת כבאים.
<אבי אנקורי: אני מבקש.
<אבי אנקורי: אני דורש.
<אבי אנקורי: הנה.
<דוד פייביש: מדוע אני צריך לפתוח קורס באי ודאות אם מחר לא תסגור לי אותו?
<אבי אנקורי: תקשיב, אתה מצד אחד רוצה התנצלות.
<אבי אנקורי: אני לא מבין לאן אתה הולך.
<דוד פייביש: אני אומר שאני רוצה את ההבטחה שבית הספר לא יהיה בן ערובה.
<אבי אנקורי: למה?
<אבי אנקורי: אני אמרתי לך שבית הספר הו בן ערובה?
<אבי אנקורי: שמעת אותי פעם אחת אומר את זה?
<אבי אנקורי: כשחסרים לך מדריכים, למי אתה פונה?
<דוד פייביש: גם אליך.
<אבי אנקורי: מי מביא לך מדריכים?
<דוד פייביש: גם אליך, בין היתר.
<אבי אנקורי: מי מביא לך רכבים?
<דוד פייביש: בין היתר.
<אבי אנקורי: אז מה אתה רוצה ממני.
<אבי אנקורי: עזבו אותי.
<אבי אנקורי: אל תפנו אלי.
<אבי אנקורי: תפתחו קורסים מחר.
<אבי אנקורי: הנה, אני נותן כאן אמירה.
<אבי אנקורי: פתח קורסים.
<אבי אנקורי: רדו ממני.
<אבי אנקורי: אל תבקשו ממני מדריכים, כי אתם כאן מעצימים אותי ואני לא רוצה להיות מועצם, אני צריך לדאוג לרווחת העובד.
<אבי אנקורי: אני אדאג לרווחת העובד.
<אבי אנקורי: עזוב אותי.
<דוד פייביש: אבי יקר שלי, אנחנו לא יכולים לפתוח קורס אם לא יהיה שיתוף פעולה בינינו בצורה חברית.
<אבי אנקורי: מה לא ברור?
נאוה בוקר: מה הבעיה לשבת לשולחן ולסגור את הקריטריונים?
נאוה בוקר: את הדרך בה דברים אמורים להתנהל?
<דוד פייביש: אין בעיה.
<אבי אנקורי: יופי.
<אבי אנקורי: אז תפתחו קורס.
<אבי אנקורי: מה אתה רוצה ממני?
<דוד פייביש: אני מקבל את זה בברכה.
נאוה בוקר: למה אתם לא יושבים?
נאוה בוקר: בואו תעשו ועדה מצומצמת.
<אבי אנקורי: אמרתי, הנציב לא מעוניין לשבת.
<אבי אנקורי: הנה, הוא מתחייב.
<אבי אנקורי: יותר מזה?
<אבי אנקורי: מחר בבוקר תפתחו קורסים.
נאוה בוקר: יש נכונות של הוועד.
נאוה בוקר: אני לא מבינה.
<אבי אנקורי: רק דבר אחד, בפורום הזה, אם חסרות לך מכוניות, אם חסר לך ציוד ואמצעים, מדריכים, עזבו אותי.
<אבי אנקורי: אני מתעסק ברווחה.
<אבי אנקורי: אני דואג לרווחת העובד.
<אבי אנקורי: אל תבואו אלי.
<אבי אנקורי: אני לא אגף כוח אדם.
<אבי אנקורי: אני לא משאבי אנוש.
<אבי אנקורי: אל תרים לי טלפון ולא ראש האגף שלך שאביא לכם מדריכים.
<אבי אנקורי: לי יש לדאוג לתרבות.
<אבי אנקורי: ריבונו של עולם, רוצים לפתוח קורס בכבאות, הטלפון הראשון הוא אבי אנקורי.
<אבי אנקורי: מה אתם רוצים?
<אבי אנקורי: אני כולה מפקד צוות.
<אבי אנקורי: רס"ר, ועד עובדים, דואג לרווחת העובד.
נאוה בוקר: זאת אומרת שאין מפקדי קורסים.
<אבי אנקורי: הם לא מסוגלים.
<אבי אנקורי: לא משאבי אנוש, לא אגף הדרכה, לא נציבות כבאות – לא מסוגלת לפתוח קורסים.
<אבי אנקורי: מה לעשות?
<אבי אנקורי: לא נעים להגיד את זה אבל זאת האמת.
<אבי אנקורי: אבל כשהם לא מצליחים, אני מקבל טלפון: אנקורי, מפקד מחוז זה לא נותן לי רכב.
<אבי אנקורי: אתם רציניים?
<אבי אנקורי: עזבו.
<אבי אנקורי: תפתחו מחר בבוקר.
<אבי אנקורי: יותר התחייבות מזה, זה גם מצולם, אין.
<אבי אנקורי: מחר בבוקר תפתח קורסים רק תעזבו אותי.
<אבי אנקורי: אתה לא מסוגל להביא מדריכים כי אתה לא יודע לשלם להם.
<אבי אנקורי: אז מה אתם רוצים ממני?
נאוה בוקר: פייביש, מה אתה מציע.
נאוה בוקר: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה הזאת וכמה שיותר מהר.
נאוה בוקר: אני אשמח לשמוע מה אתה מציע.
<דוד פייביש: אני מציע שבית הספר - - -
<אבי אנקורי: יש לך מנדט מהנציב לכל מה שאתה אומר כאן?
<אבי אנקורי: חבר'ה, זאת בושה איך שזה מתנהל.
<אבי אנקורי: אני אומר לכם, אנחנו צריכים כבאים, אנחנו צריכים מפקדי צוותים, אנחנו צריכים קצינים.
<אבי אנקורי: מה אתם רוצים יותר מזה?
יוליה מלינובסקי: גברתי היושבת ראש, יש לי הצעה.
יוליה מלינובסקי: לפי הדיבורים כאן, אני מבינה שאי ההבנות כאן עמוקות ואני חושבת שמי שצריך להתערב ולשים קץ לכל הסכסוכים ובאמת לעשות סדר בכל העניין הזה, זה השר לביטחון פנים.
יוליה מלינובסקי: יושב כאן נציג שלו.
יוליה מלינובסקי: הוא צריך להיכנס לעניין הזה ולעשות סדר מי אחראי על מה, מי נותן מה.
יוליה מלינובסקי: בטוח שאתה לא צריך לקבל טלפונים לגבי המדריכים והמכוניות.
יוליה מלינובסקי: חד משמעית לא.
יוליה מלינובסקי: הסכסוך הזה יצא מפרופורציות וזה פוגע בביטחון האזרחים.
יוליה מלינובסקי: אני קוראת לכל הנוכחים כאן ופונה לנציג השר שיושב כאן, תתערבו.
יוליה מלינובסקי: כנראה שהגורמים האחרים הרלוונטיים לא מסוגלים וכנראה שהשר צריך להיכנס לנושא ולעשות סדר.
יוליה מלינובסקי: אם בית הספר לכבאות צריך משאבים ייחודיים שיהיו רק שלו כדי שזה יתנהל כמו שצריך, כנראה שצריך לעשות רה-ארגון כזה בתוך הכבאות ולחשוב איך להקצות כבאים והוועד יתעסק עם הרווחה, תרבות ודברים שוועד צריך להתעסק בהם ולא להקצות מדריכים וכבאיות לבית הספר לכבאות.
יוליה מלינובסקי: צריך לשים לזה קץ.
יוליה מלינובסקי: חד משמעית.
יוליה מלינובסקי: בקצב כזה, ברגע שאין גיוס, יש מחסור בכוח אדם וכשיש מחסור בכוח אדם, זה מתגלגל ואין לזה סוף.
יוליה מלינובסקי: צריך לעשות לזה סוף.
יוליה מלינובסקי: אתם יודעים כשאתם רוצים לשים סוף לדברים, אז תעשו סוף לדברים.
<ליאור חיימוביץ: אני רק אומר שהשר בטח מוטרד מהמצב הזה שבו בית הספר לא פועל כבר למעלה משמונה חודשים.
<ליאור חיימוביץ: השר מעריך מאוד גם את יושב ראש הוועד וגם את הנציב שלמרות שהוא לא נמצא כאן נאמרים עליו דברים.
<ליאור חיימוביץ: הוא מינה אותו לאחרונה.
נאוה בוקר: אגב, זו הייתה בחירה שלו לא להגיע.
<ליאור חיימוביץ: בסדר.
<ליאור חיימוביץ: הוא לא נמצא כאן.
נאוה בוקר: הוא יכול היה להשתתף כמו כל נציב אחר שהיה קודמו בתפקיד שהגיע לכל דיון וכיבד את הכנסת.
<אבי אנקורי: ובנושא מהותי כזה.
<קריאה: הוא המפקד העליון.
<קריאה: הוא לא יכול להגיע.
<ליאור חיימוביץ: אני לא חושב שזה הפורום להתנגח.
נאוה בוקר: ממש לא.
נאוה בוקר: לא יתכן.
נאוה בוקר: תשמע, הוא עשה את אותו הדבר בישיבה של ועדת הפנים בראשותו של דודי אמסלם שמאוד מאוד כעס על היעדרות הנציב.
נאוה בוקר: הוא עובד מדינה והוא צריך להגיע לכאן כשהוא נדרש לכך, עם כל הכבוד.
<ליאור חיימוביץ: הוא לא הוזמן לדיון הזה.
נאוה בוקר: הוא הוזמן לדיון.
<ליאור חיימוביץ: הזימונים לדיונים עוברים דרכי.
<ליאור חיימוביץ: זומן דיון בנושא אבל לא עבר זימון לנציב הכבאות, למיטב זיכרוני וידיעתי.
נאוה בוקר: אתה צוחק?
נאוה בוקר: אתמול בערב אני שוחחתי אתו בטלפון.
נאוה בוקר: הוא אמר שהוא שולח נציג.
נאוה בוקר: אמרתי לו בסדר.
יוליה מלינובסקי: הפקידות הבכירה צריכה להופיע בכנסת בלי שום קשר.
<אבי אנקורי: נכון, ועוד בנושא כזה מהותי.
יוליה מלינובסקי: בכל נושא.
<ליאור חיימוביץ: בכל מקרה, אני רוצה לומר שהשר סומך על שני הצדדים שישבו וידעו להסדיר את העניינים ביניהם.
<ליאור חיימוביץ: הוא מינה נציב חדש רק לאחרונה והוא נותן לו את המנדט לנהל את הסיפור הזה ולהגיע לפתרון.
<ליאור חיימוביץ: אם לא יהיה פתרון בזמן הקרוב, אני מסכים עם חברת הכנסת מלינובסקי שהשר יצטרך להתערב.
יוליה מלינובסקי: כמה זמן?
יוליה מלינובסקי: חודש?
יוליה מלינובסקי: חודש.
יוליה מלינובסקי: תחשבו על הפתרון שבית הספר לכבאות יהיה גוף נפרד, אגף נפרד ממשאבי אנוש כך שלא יצטרכו לזמן כל פעם נציג כזה או אחר או מדריך כזה או אחר, בדומה לבית הספר לשוטרים.
יוליה מלינובסקי: יכול להיות שזה המודל מבחינת כוח אדם.
יוליה מלינובסקי: תחשבו על זה.
<קריאה: הוציאו מכרז למדריכים קבועים.
<ליאור חיימוביץ: אלה עובדי נציבות שירות המדינה ואלה לא.
<ליאור חיימוביץ: יש הבדלים.
יוליה מלינובסקי: אני מציעה הצעות.
יוליה מלינובסקי: אני עוד לא השרה לביטחון פנים אבל אני חושבת שיש מודלים שאפשר לחשוב עליהם כדי שהסכסוך הזה ייפתר.
נאוה בוקר: אני מבינה מאוד את ההתנהלות של השר.
נאוה בוקר: הוא רוצה לתת מה שנקרא את ימי החסד לנציב החדש וזה מובן ומקובל בהחלט ואין כאן שום התנגחויות מהסוג הזה.
נאוה בוקר: להפך.
נאוה בוקר: אם הוא היה מגיע, אני חושבת שיכולנו להגיע לתוצאות הרבה יותר טובות מכפי שקורה כאן כעת.
נאוה בוקר: חבל שהוא בחר לא לכבד את המעמד ולא להגיע לכאן.
נאוה בוקר: זה כבר נושא אחר.
<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, הדיון היה בית הספר הארצי לכבאות והצלה.
<דוד פייביש: אני חושב שאני הגורם המוסמך שיכול לדון בנושא הזה של בית הספר.
נאוה בוקר: בינתיים מי שניהל את ההתכתבויות בנושא בית הספר לכבאות והצלה, זה היה הנציב ולא אתה.
נאוה בוקר: אלה התכתבויות שאני ראיתי וקיבלתי אותן לידי.
נאוה בוקר: הוא המילה האחרונה בעניין והוא היה צריך להיות נוכח כאן היום.
נאוה בוקר: עם כל הכבוד, שוב אני אומרת, אני מאוד מעריכה אותך, 44 שנים בכבאות זה לא בא ברגל, באמת, אני מורידה בפניך את הכובע, אבל זה דיון שהנציב צריך להיות נוכח בו.
נאוה בוקר: המצב רק הולך ומידרדר.
נאוה בוקר: לא יתכן שהוא מעדיף להישאר שם במקום הבטוח שלו ולא לבוא לכאן ולתת תשובות אמיתיות.
נאוה בוקר: עם כל הכבוד, הוא יכול לשלוח את כל הנציגים שהוא רוצה, אבל זה לא אותו הדבר.
נאוה בוקר: הוא זה שהמילה האחרונה היא שלו.
נאוה בוקר: תסכים אתי.
נאוה בוקר: משום כך הוא הנציב ויש לו אחריות וחלק מהאחריות שלו היא גם להופיע לדיונים בכנסת כמו שעשו קודמיו בתפקיד שגם היה להם קשה מאוד לשמוע את הדברים שנאמרו, אבל מה קרה?
נאוה בוקר: התמודדו ותיקנו את מה שצריך היה לתקן.
<אבי אנקורי: ברשותך, אני רוצה לומר כמה דברים.
<אבי אנקורי: בדרך כלל כשאני בסכסוך עבודה ואני מוציא הנחיה, יש הנחיה.
<אבי אנקורי: אין שום הנחיה על סגירת בית הספר לכבאות.
<אבי אנקורי: יש מסמך שאומר שאני בעד.
<אבי אנקורי: כמו שדוד אמר, תפתחו קורסים, תקלטו כבאים, תעשו מה שאתם רוצים, אבל רק תוציאו אותי הצידה.
<אבי אנקורי: זה הכול, הכול בסדר.
<אבי אנקורי: מה שאתם מחויבים על פי הסכמים – ועדת ספורט, ועדת הדרכה וכל המשתמע – הכול בסדר.
<אבי אנקורי: בוא נתחיל לעבוד.
<דוד פייביש: אבי, בוא לא נתייפייף.
<דוד פייביש: יש מכתבים שמורים לא להגיע או לסגור קורס.
<אבי אנקורי: אז יש מכתב אחרון שלי מה-4 לאפריל, תפתחו קורסים.
<אבי אנקורי: אתה ראית את המכתב וקראת אותו.
<אבי אנקורי: אתה מכותב.
<אבי אנקורי: מה אתה רוצה עוד?
<אבי אנקורי: קיבלת התחייבות.
<אבי אנקורי: פתח.
<אבי אנקורי: צא לדרך.
<דוד פייביש: אני אומר דבר אחד.
<דוד פייביש: למען עם ישראל, למען התושבים, בוא נפתח את בית הספר עם ערבות שמחר אתה לא סוגר אותו.
<אבי אנקורי: ערבות?
<אבי אנקורי: לך לבנק.
<דוד פייביש: ערבות ממך.
<אבי אנקורי: אתה סתם מעצים אותי.
<דוד פייביש: אני לא מעצים אותך.
<אבי אנקורי: אני יושב ראש ועד ולא יותר מזה.
<דוד פייביש: כשוועד קיים, אנחנו צריכים להתחשב גם בזה ואני אומר דבר אחד.
<אבי אנקורי: שיתוף פעולה זה בסדר?
<דוד פייביש: שיתוף פעולה - - -
<אבי אנקורי: בוא נצא לדרך.
נאוה בוקר: אני רוצה לדעת מתי אתם יושבים.
<אבי אנקורי: לי אין בעיה.
נאוה בוקר: למצוא פתרון.
<אבי אנקורי: לא מזמנים אותי.
<אבי אנקורי: היו עכשיו ארבע ישיבות לקליטת כבאים, גיוס כבאים, שאני אמור להיות בהן, אבל קיימו אותן בלעדי.
<אבי אנקורי: מתוך חמש ישיבות, באחת הייתי ובארבע לא הייתי.
נאוה בוקר: לא זומנת.
<אבי אנקורי: לא זומנתי.
<אבי אנקורי: אם רצים עם עצמם.
<אבי אנקורי: זה אחלה שיתוף פעולה.
<אבי אנקורי: הכול בסדר.
<אבי אנקורי: אתה רוצה התחייבות.
נאוה בוקר: על פי חוק צריך להיות נציג של ועד העובדים.
נאוה בוקר: נכון?
<אבי אנקורי: יש לנו הסכמים קיבוציים.
נאוה בוקר: על פי ההסכמים שנעשו בזמנו.
<אבי אנקורי: הוא יודע.
<אבי אנקורי: הוא היה איש ועד.
<דוד פייביש: אני הייתי הרבה שנים איש ועד.
<דוד פייביש: מבחינת בית הספר, הוועד מעורב בכל התהליכים של קבלת העובדים לבית הספר.
נאוה בוקר: זה נכון?
<אבי אנקורי: אני אומר, אם אנחנו מעורבים, היו חמש ישיבות לקליטת עובדים, אתמול ישבנו עם דני ששון, עם דדי שמחי, ופתאום עדי אפרתי אמרה שכבר ישבו חמש פעמים.
<אבי אנקורי: שאלתי איך חמש?
<אבי אנקורי: פעם אחת.
<אבי אנקורי: ואז הבנתי שישבו עוד ארבע פעמים, אני לא יודע איפה.
<אבי אנקורי: עם עצמם.
נאוה בוקר: אתה מרגיש שממדרים אתכם.
<אבי אנקורי: ברור.
<אבי אנקורי: והוא רוצה התחייבויות.
<אבי אנקורי: התחייבות?
<אבי אנקורי: תעמדו אתם בדברים שלכם.
<אבי אנקורי: אבל לא משנה.
<דוד פייביש: הקשת היא כל כך נרחבת.
<אבי אנקורי: פייביש, בוא נכבד אחד את השני.
<אבי אנקורי: זה לא אני ואתה.
<אבי אנקורי: אני אומר עוד פעם, שיתוף פעולה, בוא נצא לדרך, תפתחו קורסים.
<אבי אנקורי: די.
<אבי אנקורי: גמרנו.
נאוה בוקר: כסף לא חסר בכבאות.
נאוה בוקר: חסר כוח אדם.
נאוה בוקר: כוח אדם הוא הבעיה.
נאוה בוקר: איך אנחנו פותרים את הבעיה הזאת?
נאוה בוקר: זה מה שמעניין אותי.
נאוה בוקר: לא מעניינים אותי הסכסוכים ביניכם, לא מעניינות אותי מלחמות אגו, לא מעניין אותי כלום.
נאוה בוקר: הובטח לנו 1,200 כבאים לאחר אסון הכרמל בתוך שנתיים אבל זה לא קרה עד היום.
<דוד פייביש: 700 נקלטו.
נאוה בוקר: עוד מאה פרשו.
נאוה בוקר: לא מספיק שגייסתם רק 600, מאה פרשו.
נאוה בוקר: אז מה נשאר?
נאוה בוקר: בושה וחרפה.
<דוד פייביש: בתהליך הגיוס החדש יהיה 175 לוחמי אש.
<דוד פייביש: בל נשכח שלהכשיר אותם - - -
נאוה בוקר: אבל מתי?
נאוה בוקר: בספטמבר.
<דוד פייביש: בספטמבר נתחיל בתהליך.
נאוה בוקר: למה רק בספטמבר?
נאוה בוקר: רק להתחיל את התהליך?
<אבי אנקורי: הקורס בטח יהיה בשנה הבאה.
נאוה בוקר: מתי יוצא המכרז?
<דוד פייביש: המכרז כבר יצא.
<אבי אנקורי: איזה מכרז יצא?
<דוד פייביש: ההגשה.
<דוד פייביש: אני מדבר על ההגשה.
<דוד פייביש: אנחנו נמצאים בתהליכים.
<דוד פייביש: אני מעריך שבסביבות חודש ספטמבר - - -
<אבי אנקורי: לא קשור אלי.
<דוד פייביש: לא קשור אליך.
נאוה בוקר: אנחנו נמצאים בחודש יוני.
<אבי אנקורי: אני מאמין שב-2018-2019 ייפתח קורס אבל זה לא קשור אלי.
<אבי אנקורי: אני לא קשור לתהליך גיוס, לפרסומים, למשאבי אנוש.
<דוד פייביש: תהליך הגיוס יתחיל, תהליך הקליטה יתחיל בספטמבר.
<דוד פייביש: אני מעריך שבסביבות ינואר-פברואר נוכל לרוץ.
<דוד פייביש: בל נשכח שהכמויות הן ענקיות.
<דוד פייביש: צריך למיין את כל אלה שהגישו בקשות.
נאוה בוקר: אבל כבר מיינתם.
נאוה בוקר: נעשה מיון ראשוני.
נאוה בוקר: היו הרבה כאלה שהגיעו לקו הגמר.
נאוה בוקר: הרי מכל 12 העפתם תשעה בכיף.
<אבי אנקורי: מעניין למה.
נאוה בוקר: אני זוכרת את התלונות שקיבלתי.
נאוה בוקר: זה דבר בלתי נשכח מה שהיה באותו מיון.
נאוה בוקר: למה זה מתעכב כל כך הרבה זמן?
<אבי אנקורי: תענה.
<אבי אנקורי: אני ועד.
<דוד פייביש: אני אומר שכל התהליכים האלה של בחירת הוצאה למכרז ובחירה - - -
<אבי אנקורי: לא, על תהליכים, שיוצאת הנחיה ממשאבי אנוש למכון השמה.
<אבי אנקורי: נכנסים 12, לא משנה אם הם מוצלחים או לא מוצלחים, תשעה עפים כי אני צריך רק שלושה.
<אבי אנקורי: איפה חברת הכנסת?
<אבי אנקורי: חבל שהיא לא כאן.
<אבי אנקורי: אני לא רוצה להגיד טעם לפגם ואני לא רוצה ואני לא רוצה ואני לא רוצה.
<אבי אנקורי: אלה הליכים שאני לצערי בתור שומר הסף גם פניתי אליך מספר פעמים ואמרתי לך שתבואי תראי מה קורה בכבאות.
<אבי אנקורי: נכנסים 12, אני צריך אחד.
<אבי אנקורי: נכנסים 14, אני צריך שלושה.
<אבי אנקורי: אלה עובדי מדינה?
<אבי אנקורי: זה מערך הכבאות שאתם רוצים במדינת ישראל?
<אבי אנקורי: אלה הכבאים שרוצים לקלוט?
<אבי אנקורי: זה לא קשור לוועד עובדים, זה לא קשור ליושב ארגון חזק או לא חזק או לא משנה איך מציירים אותנו.
<אבי אנקורי: נעשו הליכים לא תקינים, חד משמעית.
<אבי אנקורי: שכרו חברה, איפה הפקת לקחים?
<אבי אנקורי: אין הפקת לקחים.
<אבי אנקורי: יהיה.
<דוד פייביש: הפיקו לקחים.
<אבי אנקורי: עם מי הפקתם?
<אבי אנקורי: עם עצמכם.
<אבי אנקורי: אתם עשיתם את התקלות והפקתם לקחים.
<אבי אנקורי: שאפו.
<דוד פייביש: אני לא יכול להתמודד עם רצף הטענות.
<אבי אנקורי: הנכונות.
<דוד פייביש: אני לא אמרתי שהן נכונות.
<דוד פייביש: אני לא יכול להתמודד אתן.
<דוד פייביש: אני כאן לצורך בית הספר.
<דוד פייביש: זאת המשימה המרכזית שלי היום.
<אבי אנקורי: הנציב היה צריך להיות כאן.
<אבי אנקורי: משאבי אנוש היו צריכים להיות.
<אבי אנקורי: כל ההיררכיה הפיקודית שלהם.
נאוה בוקר: נכון, אבל לצערי כנראה בנציבות בחרו לזלזל בדיון שמתקיים כאן, דבר שהוא חמור מאוד מבחינתי.
נאוה בוקר: אני לא מתכוונת לוותר ואנחנו נעשה דיון המשך ונזמן גם את הנציב.
נאוה בוקר: אני מבקשת מנציג השר, לדיון הבא אני מבקשת שנציב הכבאות יגיע וייתן תשובות.
נאוה בוקר: לא יתכן שבשאלות כל כך חשובות, נציג הכבאות לא נמצא כאן.
נאוה בוקר: הרי אנחנו יכולים לסכם עם פייביש, להגיע אתו לסיכומים והכול טוב ויפה אבל בסופו של דבר מי שקובע, בשורה התחתונה, זה הנציב.
נאוה בוקר: אלה החלטות אישיות שלו בלבד.
נאוה בוקר: אני יודעת איך הדברים מתנהלים.
נאוה בוקר: עם כל הכבוד, אתה רוצה שאני אעביר את זה אליך בכתב?
נאוה בוקר: נעביר בכתב.
<ליאור חיימוביץ: לא.
<ליאור חיימוביץ: אנחנו עושים את זה מול מזכירות הוועדה.
<ליאור חיימוביץ: אין בעיה.
<ליאור חיימוביץ: הם יודעים להעביר אלינו.
נאוה בוקר: הוא ידע שהוא היה אמור להשתתף בדיון הזה.
נאוה בוקר: אני חושבת שיכולנו גם להגיע להישגים בדיון הזה.
נאוה בוקר: זה דיון חשוב מאוד.
נאוה בוקר: בסופו של דבר מי שסובל ממה שקורה כאן, מהמלחמות האלה, זה רק הציבור ולא אף אחד אחר.
<דוד פייביש: גברתי היושבת ראש, הייתי רוצה לומר לגבי המכתב שהקראת בהתחלה ה-30 במרץ של הנציב אליך לגבי הנושא של פתיחת הקורסים, אני חושב שהמכתב הזה יכול להוות פלטפורמה נהדרת.
<אבי אנקורי: יפה.
<אבי אנקורי: זה ב-30 במרץ.
<אבי אנקורי: יש מכתב תשובה מה-4 לאפריל עליו אני עדיין מחכה לתשובה.
<אבי אנקורי: יש מכתב מה-30, יש מכתב של יושב ראש ארגון הכבאים בעד לפתוח הכול, הכול, הכול, רק כמובן כמו שצריך, כמו שאתם יודעים לעשות.
<אבי אנקורי: בסוף גם כתבתי שאני מחכה להתייחסות שלו אבל עדיין הוא עסוק בדברים אחרים ועוד לא קיבלתי התייחסות.
<אבי אנקורי: אני בעד לפתוח קורסים.
<אבי אנקורי: אני בעד הכשרות, התחייבויות, הכנת סגל, משאבי אנוש.
<אבי אנקורי: הנה המכתב שלו שהראית והנה המכתב שלי.
נאוה בוקר: אני אשמח לדעת כמה לוחמי אש יש לנו היום.
נאוה בוקר: אתה יודע?
<דוד פייביש: 2,800.
<אבי אנקורי: יש כ-3,000 עובדים ועובדות.
<אבי אנקורי: 2,100 ומשהו.
<קריאה: 2,200.
נאוה בוקר: לוחמי אש שיוצאים לשטח.
נאוה בוקר: לא עובדי מינהלה.
<אבי אנקורי: מבצעיים, 2,200.
<אבי אנקורי: נקרא לילד בשמו, מתוכם קרוב, בין 150 למאתיים, בני שישים וצפונה.
<אבי אנקורי: 60, 62, 65, 66 שהם כבאים מבצעיים לכל דבר.
נאוה בוקר: בני שישים פלוס.
נאוה בוקר: והם יוצאים לכבות דליקות.
<אבי אנקורי: בני שישים פלוס.
<אבי אנקורי: יוצאים לכבות דליקות מכיוון שעידוד פרישה אין לנו, גיל פרישה במשטרה ובצבא הוא 55, 57.
<אבי אנקורי: אצלנו אין את זה.
<אבי אנקורי: כבאי בן 62 שנתן ארבעים שנה מהחיים שלו, הוא לא אותו פרח שהגיע כמו שהוא היה.
נאוה בוקר: עכשיו אתה מבין למה צריך ועד?
<דוד פייביש: אני הייתי איש ועד.
<קריאה: הוא איש ועד כל החיים שלו.
<קריאה: הוא אתנו.
נאוה בוקר: לא יתכן שכבאי בן שישים יוצא לכבות דליקות כמו בחור צעיר בן 25.
<דוד פייביש: הוועד זה טוב אבל לא כמעורבות בנושאים המקצועיים.
<אבי אנקורי: אתה יודע מה התפקיד שלי?
<אבי אנקורי: אני מפקד צוות 24 שנים.
<אבי אנקורי: תאמין לי, אני גם יודע להיות מקצועי.
<דוד פייביש: אף אחד לא מטיל ספק.
<אבי אנקורי: יושבים כאן מטובי המערך, מפקדי משמרת, מפקדי תחנות.
<אבי אנקורי: ועד עובדים מצטייר כסדין אדום.
<אבי אנקורי: סגן יושב ראש הארגון הוא מפקד משמרת, אחד הטובים בארץ.
<אבי אנקורי: יש לנו רע"ני חקירות.
<אבי אנקורי: גם אתה היית בוועד ואתה מפקד בית ספר.
<אבי אנקורי: רק מה, יושבים כאן בעלי מקצוע אבל מה קרה?
<אבי אנקורי: הם ועד, אז הם מסומנים אחרת.
<אבי אנקורי: אבל אלה מפקדי משמרת, מפקדי תחנות, רע"ני חקירות, קציני חומ"ס, אנשים מקצועיים שנולדו בכבאות, לא באו לאיזו תכנית הבראה של שלוש, ארבע, חמש שנים.
נאוה בוקר: אני רוצה לשאול את היועץ המשפטי שלנו.
נאוה בוקר: יש דרכים חוקיות בהן אפשר לכפות את פתיחת בית הספר לכבאות?
<עידו בן יצחק: הנושא הזה לא מוסדר בחוק.
<עידו בן יצחק: כל מה שקשור להכשרה, הסמכויות בחוק הן מאוד כלליות והן נותנות שיקול דעת.
נאוה בוקר: שמונה חודשים בית ספר שהקימה מדינת ישראל בעשרות מיליוני שקלים עומד סגור.
<עידו בן יצחק: הדבר היחידי הוא אם תגישי הצעת חוק שמחייבת את פתיחתו.
נאוה בוקר: כבר הגשנו הצעת חוק על טיפול נפשי ועכשיו אתה עושה לי עוד עבודה.
<עידו בן יצחק: אין דרך אחרת.
<עידו בן יצחק: החוק לא מכיר בקיומו של בית ספר.
<עידו בן יצחק: הכול בתוך הנציבות כפי שהיא מחליטה.
נאוה בוקר: האופציה היחידה היא להגיש הצעת חוק שתחייב את הנציבות לפתוח את בית הספר בצורה מסודרת.
<דוד פייביש: אני חוזר ואומר.
<דוד פייביש: אבי, אל תיקח את זה באופן אישי.
<דוד פייביש: אני רק אומר שהכול יכול להיפתח מחר בבוקר, בעוד שבועיים, אבל רק לא באיומי סגירה.
נאוה בוקר: אתה מבין שאתה גוזל מהארגון את הכלי היחיד.
נאוה בוקר: אחד הכלים הבודדים שיש ברשותו כדי להגן על לוחמי האש.
<אבי אנקורי: עצור.
<אבי אנקורי: אני אענה.
<אבי אנקורי: פתח את הקורסים.
<אבי אנקורי: אני לא מאיים.
<אבי אנקורי: אני לא מבין, לאן אתה רוצה למשוך אותי?
<אבי אנקורי: לאן אתה מושך אותי?
<אבי אנקורי: אני איימתי על מישהו?
<אבי אנקורי: פתח את הקורס.
<אבי אנקורי: יש לי עוד הרבה כלים.
<אבי אנקורי: אם אתה מסתכל על זה ככלי, אין בעיה.
<אבי אנקורי: תפתחו קורסים מחר בבוקר.
נאוה בוקר: הנה, הוא נותן לך את האו-קיי.
<אבי אנקורי: דוד, אני מכבד אותך, בוא תכבד אותי.
<אבי אנקורי: תפסיק עם האמירות לגבי התחייבויות.
<אבי אנקורי: אני בא ואומר קבל עם ועדה, בשעה טובה, מחר תפתחו קורסים.
<אבי אנקורי: אתם יכולים.
<אבי אנקורי: יש לכם משאבי אנוש, אגף הדרכה.
<אבי אנקורי: רק מה?
<אבי אנקורי: עזבו אותי לנפשי.
<אבי אנקורי: יש לי להתעסק עכשיו ביום הכבאי.
<אבי אנקורי: מספיק.
<אבי אנקורי: מה עוד?
<אבי אנקורי: מה אתה עוד רוצה?
<דוד פייביש: אני רק אומר שהסכסוך במערך לא ישפיע על בית הספר כי אני יודע מה יהיה מחר.
<דוד פייביש: אני יודע שאנחנו נפתח - - -
<אבי אנקורי: דוד, אתה הולך לכיוונים.
<אבי אנקורי: בוא תכבד אותי.
<דוד פייביש: אני מכבד אותך.
<אבי אנקורי: אתה לא מכבד אותי.
<דוד פייביש: אבי, אתה יודע שגם הנציב רוצה שבית הספר יהיה פתוח.
<דוד פייביש: אחד ממאווייו הוא שבית הספר יהיה מחוץ לכל דיון.
<אבי אנקורי: אני אכבד אותך ולא אגיב.
נאוה בוקר: הוא נתן לך אור ירוק.
נאוה בוקר: פתח את בית הספר.
נאוה בוקר: אני רק לא מבינה למה הגיוסים מתעכבים כל כך.
נאוה בוקר: אני יודעת שיש תקציב וכסף לא חסר.
נאוה בוקר: אפשר להניע את התהליך בצורה קצת יותר זריזה.
נאוה בוקר: מדובר כאן בחיי אדם.
נאוה בוקר: אנחנו לא רוצים שיקרה אסון נוסף כמו שקרה לפני שש וחצי שנים.
נאוה בוקר: היה שם מחסור אדיר בכוח אדם.
נאוה בוקר: מצבת כוח האדם השתפרה אבל זה עדיין לא מספיק וכולנו יודעים שזה עדיין לא מספיק.
<דוד פייביש: אני אדאג שתקבלי עדכון לגבי הנושא של הגיוס.
נאוה בוקר: אני רוצה שנצא מכאן עם החלטה.
נאוה בוקר: קודם כל, אנחנו נקיים דיון נוסף כי אני חושבת שהזמן אוזל.
נאוה בוקר: הקיץ מתקרב ותוך שבועיים-שלושה נקיים דיון בנושא הזה.
נאוה בוקר: אני רוצה לשמוע על התקדמות.
נאוה בוקר: הדיון יתקיים בהשתתפות הנציב.
<אבי אנקורי: משאבי אנוש.
נאוה בוקר: כל הגופים הרלוונטיים.
נאוה בוקר: אני רוצה את היועץ המשפטי של המשרד לביטחון פנים.
נאוה בוקר: לא יתכן שכספי ציבור ייזרקו לפח.
נאוה בוקר: שמונה חודשים בית ספר לא מתפקד.
נאוה בוקר: לא פועל.
נאוה בוקר: לשם מה בניתם אותו?
נאוה בוקר: הקמתם אותו בתקציבים אדירים.
<קובי לוי: תראי כמה שמים שם היום.
<קובי לוי: מה משקיעים שם היום.
נאוה בוקר: על מה ולמה?
<אבי אנקורי: במקום לשפץ תחנות לכבאים, הם בונים בניינים.
<אבי אנקורי: בטונים.
נאוה בוקר: יש גבול.
<דוד פייביש: אתה יודע לבד איפה החניכים שמגיעים לבית הספר נשארו עד היום ואיפה הם הולכים לשהות בעתיד.
<דוד פייביש: המבט שלנו הוא קדימה.
<דוד פייביש: לראות את מערך ההדרכה, לראות את הכבאות בעוד כמה שנים.
<דוד פייביש: ולכן אנחנו בונים היום את הסימולטור הכי מתקדם בעולם.
נאוה בוקר: אני יודעת.
<דוד פייביש: בונים פנימייה לקורסים.
נאוה בוקר: אתם לא מקיימים שם קורסים.
נאוה בוקר: אז תבנו ותבנו, ומה?
<דוד פייביש: אני אומר שאנחנו עם הפנים קדימה.
<דוד פייביש: עד שיסיימו את הבנייה, אנחנו כבר נהיה.
נאוה בוקר: יש לנו כאן אורח.
נאוה בוקר: אביאל קובייסי.
<אביאל קובייסי: אני רואה שיש לנו כאן מחלוקת קשה בין הוועד לבין הנציבות.
<אביאל קובייסי: אני מתעסק בייעוץ בנושאי ביטחון, נכי צה"ל וביטחון וכולי.
<אביאל קובייסי: אני כאן נכנסתי ומקשיב לתהליך שמתנהל כאן ולדיאלוג שמתנהל בין הנציבות לבין הוועד.
<אביאל קובייסי: נראה לי שזה יותר עניין של מחלוקת אישית יותר מאשר עניינית.
<אביאל קובייסי: לא שמעתי כאן לוחות זמנים, לא שמעתי תכנית מובנית של בית הספר, לא שמעתי על קורסים מתוכננים, על תכנית עבודה.
<אביאל קובייסי: חוץ מזה, איפה הנציב באמת?
<אביאל קובייסי: הוא האוטוריטה היחידה שייתן את המענה ואת התשובות לעניינים האלה.
<אביאל קובייסי: סליחה, עם כל הכבוד לכל הנוכחים כאן.
<אביאל קובייסי: אני חושב שאת צריכה להוציא לו זימון חד משמעי שלא משתמע לשתי פנים.
נאוה בוקר: אני אוציא זימון אישי.
<אביאל קובייסי: הוא לא יכול להתנהל כפי שהוא רוצה.
<אביאל קובייסי: זאת כנסת ישראל, זאת ועדה שהיא גוף דומה לגוף משפטי.
<אביאל קובייסי: לכן הוא צריך לכבד את המעמד.
<אביאל קובייסי: לפי דעתי את צריכה לזמן דיון מיידי ולא לחכות שלושה שבועות ולא חודשיים כי כאן מדובר בדיני נפשות.
נאוה בוקר: ננסה לקיים דיון נוסף בתוך שבועיים.
נאוה בוקר: גם ועדת הפנים עמוסה בדיונים.
<אביאל קובייסי: אני אשמח מאוד לסייע, אם אפשר.