GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלמה שלוש: חלק אחד אני יודע שהוא בבעלות פרטית, שהתרחב, אמרנו, שזה היה של - - - כל היתר הם רשמית על גלגלים או משהו כזה, כך שהם בכלל לא אמורים להיות - - -
דוד אמסלם: שלמה, תודה.
דוד אמסלם: מי שרוצה לדבר שיבוא להירשם פה.
דוד אמסלם: המועצה, איך התנהל שם האירוע?
דוד אמסלם: שמעת את שלמה, מה אתה אומר?
<דני סיידא: אני אומר שזו פחות או יותר רוח הדברים, אבל יש הפרדה ברורה בין מתחם הקבר לבין כל המרחב מסביב, כשהמרחב מסביב מתנהל על ידי המרכז הארצי לפיתוח מקומות קדושים.
<דני סיידא: ולגבי השאלה האחרונה של הרוכלות, כמו שאמר קודמי, ישנו מקום אחד שהוא רוכלות קבועה וקיימת מקדמא דנא וישנם עוד שני רוכלים שהם רוכלות ניידת, על גלגלים, שמקבלים אישורים מעת לעת מהמועצה.
דוד אמסלם: אתם נתתם להם אישורים?
<דני סיידא: המועצה נתנה להם, מי שנמצא שם מקבל אישורים לרוכלות זמנית.
דוד אמסלם: כן, אבל אני שואל שאלה.
דוד אמסלם: המועצה, אתה חושב שיש בסמכותה לתת אישורי רוכלות על שטחים שהם לא שלה?
<דני סיידא: קודם כל, השטחים האלה - - -
דוד אמסלם: שלכם?
<דני סיידא: לא, של המועצה, אבל בסמכות המועצה לתת - - -
דוד אמסלם: לא, אני אתן לך דוגמה.
דוד אמסלם: גם החצר שלי בבית היא בתחום השיפוט העירוני, האם עולה על דעתך שראש העיר יבוא ויגיד למישהו, 'לך תציב בסטה בחצר של דודי אמסלם'?
<דני סיידא: אבל זה לא חצר פרטית, אלה שטחים של המדינה.
דוד אמסלם: שטחים של המדינה הם בדיוק כמו השטחים שלי בבית.
דוד אמסלם: המדינה מרשה לך?
דוד אמסלם: אני שואל, אני רוצה להבין איך זה מתנהל.
דוד אמסלם: יכול להיות שאצלכם שם יש כללים אחרים באזור ואני לא יודע עליהם.
<דני סיידא: כל האישורים שם כפופים לאישור של היועץ המשפטי של המועצה האזורית.
<דני סיידא: לא, הוא לא הוזמן.
<דני סיידא: גם אני, רק בדרך ראש המועצה ביקש ממני שאם יישאלו שאלות לרשות אז הוא הסמיך אותי לדבר בשמו.
דוד אמסלם: אין בעיה, רק תן לנו תשובות שאתה יודע.
<דני סיידא: הבאתי לך את התשובות שאני יודע.
דוד אמסלם: הבנתי, מה שאתה לא יודע אתה לא יודע.
<דני סיידא: מה שאני יודע אני עניתי, מה שאני לא יודע לא עניתי.
דוד אמסלם: ועד הסוחרים.
<שלום אהרון: שלום אהרון.
<שלום אהרון: נמצאים אתי פה עוד כמה סוחרים שגם להם יש דוכנים.
דוד אמסלם: אני מבין שמדובר בסך הכול במצטבר בחמישה חבר'ה, לא?
דוד אמסלם: אחד גדול ועוד ארבעה קטנים, כך אני מבין, שרק לפני חצי שנה בא האחרון.
<שלום אהרון: כן.
דוד אמסלם: קודם כל, ככה, לפני כן, שלום, בוא תן לנו סקירה קצרה, ממתי הדוכנים האלה התמקמו שם?
<שלום אהרון: אני מציע, נמצא לידי שי אלפי, שמכיר את זה עשרות שנים.
דוד אמסלם: אין בעיה, שי, ספר לנו רק איך זה התפתח, מהוותיק ועד האחרון.
<שי אלפי: שלום לכולם, בוקר טוב.
<שי אלפי: החלק שלנו באתר, שלוּש נמצא שם שלושים שנה, אנחנו הראשונים שהתחילו להתעסק שם באיזושהי רוכלות זה לפני יותר מעשרים שנה.
דוד אמסלם: זאת אומרת עד לפני עשרים שנה לא היה שם כלום, שום בסטה?
<שי אלפי: היו רוכלים שהזדמנו למקום והלכו, אבל לא נבנה משהו קבוע.
דוד אמסלם: לא, אבל משהו קבוע, הכוונה לבסטה על גלגלים שפנצ'רו לה את הגלגלים ונשארה במקום.
<שי אלפי: בדיוק, שזו ההתחלה של הסיפור.
<שי אלפי: הדבר הזה מלווה אצלנו, אני מפריד את עצמי מהסיפור שהוא סיפר על העגלה האחרונה שהייתה שם או כל מיני עגלות - - -
דוד אמסלם: לא, נשמה, בוא תענה לי.
<שי אלפי: אני עונה לשאלה, מה שהוא אמר, הוא הסביר את זה נכון, אנחנו גוף של חמישה רוכלים שהתאגדו ביחד.
דוד אמסלם: כשאתה אומר שהתאגדתם ביחד הכוונה לצורך הדיון, אתם שותפים?
<שי אלפי: אנחנו שותפים.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתם בעצם חמש בסטות שהן בסטה אחת.
<שי אלפי: אפשר לקרוא לזה ככה ממש.
<שי אלפי: לצורך העניין הזה, אנחנו יושבים כבר הרבה מאד שנים במתחם - - -
דוד אמסלם: מי זה 'אנחנו', כל החמישה?
<שי אלפי: החמישה, אני מדבר רק בשם החמישה.
דוד אמסלם: ממתי הייתם שם, כל החמישה?
<שי אלפי: מתחיל לפני עשרים שנה, יש לי ניירות.
דוד אמסלם: שכל החמישה באו או רק אחד?
<שי אלפי: זה אותו דבר.
<שי אלפי: התחלפו אנשים אבל אלה אותם אנשים שעושים את אותה מטרה ועושים את הכסף אותו הדבר, מדובר במאתיים משפחות שעומדות מאחורי זה.
דוד אמסלם: שי, תענה לי לשאלות שלי.
דוד אמסלם: עזוב עכשיו את ההתאגדות.
דוד אמסלם: אתה, כמה שנים שם?
<שי אלפי: אני, שי אלפי, נמצא שם משנת 2000.
דוד אמסלם: אתה היית הראשון שם או שלפניך היו גם?
<שי אלפי: לפניי היו.
דוד אמסלם: יושב פה איזה מישהו?
<שי אלפי: אני אסביר לך מה קורה.
<שי אלפי: מדובר פה בקבוצה של ברסלבים, של נ-נח-נחמן מאומן, זו ההגדרה של הקבוצה, שהתיישבו שם כבר מלפני יותר מעשרים שנה, לעסוק בעניין של הפצה.
<שי אלפי: הם נפטרו רובם.
<שי אלפי: אני בשם עמותה שהיא קיימת, של הבעלים, עמותה שנקראת 'קרן רבי ישראל' ועמותה שנקראת 'האש שלי תוקד עד ביאת המשיח.
<שי אלפי: אלו שתי עמותות שאני מייצג אותן פה.
<שי אלפי: שתי העמותות האלו, מדובר על מאתיים משפחות שחיות שם באתר - - -
דוד אמסלם: שי, אני רוצה להתקדם.
<שי אלפי: עניתי לך, עשרים שנה.
<שי אלפי: אני, שי, שבע עשרה שנה נמצא שם.
דוד אמסלם: יש לך בסטה?
<שי אלפי: יש לי בסטה.
דוד אמסלם: מה היה לפני הבסטה?
דוד אמסלם: אתה הקמת את הבסטה או שקנית אותה ממישהו?
<שי אלפי: כשאני הגעתי היו שני רישיונות של רוכלות ניידת והיינו על ארבע בסטות.
<שי אלפי: זו המציאות שהייתה כשאני הגעתי.
דוד אמסלם: כשאתה הגעת מה היה באתר?
<שי אלפי: היו שני רישיונות רוכלות ניידת ובפועל היו לנו ארבע בסטות.
דוד אמסלם: זאת אומרת שהיו שם שני רוכלים.
דוד אמסלם: רוכלות דרך אגב, היא רוכלות ניידת.
דוד אמסלם: זה אני אומר לך לפי חוק, אין רוכלות אחרת.
<שי אלפי: מלבד השטח שלו.
דוד אמסלם: יש רוכלות ויש בעל חנות.
<שי אלפי: יופי, אז נורא חשוב לי לציין פה שאני נמצא בשלושה פסקי דין שונים.
<שי אלפי: יש לי פסק דין שיש לי רשות לעבוד מהמתחם המוסדר שם, הוותיק, שהוא שטח של כעשרים מטר חזית.
<שי אלפי: אחריו, עוד עשרה מטר, יש לי פסק דין חלוט מול המינהל ומול המושב, שיש לי רשות מהמינהל להעמיד שם את העגלות שלי.
<שי אלפי: אחרי שהמדינה התנגדה ואמרה, 'יופי שהמועצה נתנה לכם עגלות בשטח של המדינה', בדיוק מה שאתה מעלה, הזמינו אותי לבית משפט מול המינהל, על פי פסק הדין המינהל כתב, 'תבוא עם רישיונות - - -
דוד אמסלם: רק שנייה, מי תבע אותך?
דוד אמסלם: אני לא ידעתי.
<שי אלפי: גם המינהל תבע אותי והראשונים שתבעו אותי היו האגודה של מירון.
<שי אלפי: לכל אורך הדרך ההתנהלות שלי הייתה מול האגודה של מירון.
דוד אמסלם: איזה מעמד יש לאגודה של מירון?
יצחק וקנין: שטח מוכרז.
<שי אלפי: אני אסביר לך את הבעיה.
<שי אלפי: לכאורה, האגודה, וזה מה שנגעת בגבולות השטחים, יש את שתי החלקות, זה טאבו וזה שלב א', שלב ב' יש קו כחול של מושב מירון.
<שי אלפי: אנחנו נמצאים בין הקו הכחול לטאבו.
<שי אלפי: על השטח הזה רק עכשיו לפני שבועיים, נדמה לי, הפקידו תב"ע.
דוד אמסלם: בין הקו הכחול לטאבו זה שטח גלילי?
דוד אמסלם: לא מתוכנן?
דוד אמסלם: מהו?
<שי אלפי: שטח לא מתוכנן שעוד אין לו תב"ע.
דוד אמסלם: מי הבעלים של השטח?
<שי אלפי: רובו מינהל.
דוד אמסלם: אז איך הר מירון בא אליך בכלל?
<שי אלפי: יפה.
<שי אלפי: כמו שעכשיו שמעת את הדיון, כל אחד מתיימר להגיד שהוא שולט על שטחים נוספים ובגלל זה גם בית המשפט נתן לי סעד - - -
דוד אמסלם: בוא תענה לי עכשיו, שי, עזוב עכשיו את הניואנסים המשפטיים, אני לא שם, אני לא בית משפט.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין, אני לא הייתי שם, תאר לי את המצב שם.
דוד אמסלם: אני מבקש ממך, תן תיאור מה היה.
<שי אלפי: אני אתאר.
<שי אלפי: יש שם במשך עשרים שנה כמויות של אוטובוסים ומבקרים שמגיעים לאתר - - -
דוד אמסלם: לא, מבחינת הבסטות מה היה.
<שי אלפי: מבחינת הבסטות, אנחנו תמיד עמדנו באזור הפריקה של האוטובוסים, איפה שהציבור מגיע.
<שי אלפי: הציבור הזה כולו - - -
דוד אמסלם: זה היה בסטה?
דוד אמסלם: זה היה אוטו?
<שי אלפי: רכבים וסככות לחילופין, או בסטות קבועות או רכבים.
<שי אלפי: במשך השנים כל פעם באו, לא נתנו לנו רישיונות קיפלנו את הבסטות, לא נתנו לנו רישיון פתחנו בסטות.
דוד אמסלם: זאת אומרת, רוּח' אנג'איי כזה.
<שי אלפי: בדיוק, כשאנחנו מבקשים הסדר כל השנים ומתעלמים, אומרים לנו שאין תב"ע, אי אפשר לעשות שם הסדר, אז עכשיו הגיע - - -
דוד אמסלם: בקיצור, בחניות שם הקימו כמה בסטות.
<שי אלפי: מאד חשוב לי להגיד שאני - - -
דוד אמסלם: באילו שנים התחילו הבסטות?
<שי אלפי: הרישיונות הראשונים יש לי מ-2005.
דוד אמסלם: מ-2005 התחיל סיפור הבסטות.
דוד אמסלם: לפני כן מה היה?
<שי אלפי: מבחינת רישיונות.
<שי אלפי: יש לי תצ"אות של עשרים שנה שאני שם.
<שי אלפי: בית משפט ראה אותן.
<שי אלפי: רישיונות מ-2005.
דוד אמסלם: הרי יש לך גם ידע אישי לפני שבאת.
<שי אלפי: הבסטה הראשונה שם, לפני עשרים שנה בדיוק עמד שם - - -
דוד אמסלם: לפני עשרים ואחת שנה לא היה כלום?
<שי אלפי: לפני עשרים ואחת שנה רק שולחנות עם ספרים, לא היה רכב או מבנה.
דוד אמסלם: זאת אומרת היה שם שולחנות וספרים.
דוד אמסלם: זאת אומרת אנשים עסקו ברוכלות - - -
<שי אלפי: עסקו, יש לי אפילו דוח, יותר מעשרים שנה.
דוד אמסלם: תגיד לי מתי, תספר לי.
<שי אלפי: נראה אם אני יכול להסתכל.
דוד אמסלם: לא דוח, תגיד לי מה - - -
<שי אלפי: עשרים ואחת שנה, אני חושב, אל תתפוס אותי - - -
דוד אמסלם: לקחת רק שנה אחורה.
<שי אלפי: כן, משהו כזה.
דוד אמסלם: זאת אומרת שבעצם, כל סוגיית ההתנהלות של הדוכנים, אתה מדבר על בסביבות עשרים- עשרים וחמש שנים.
<שי אלפי: שלנו.
<שי אלפי: לפנינו עסקו שם רוכלים.
<שי אלפי: לא יודע מי היה שם, באו והלכו.
דוד אמסלם: אתה אומר שהיו שם רוכלים, הלכו ובאו, זאת אומרת תופעת הרוכלות סביב קבר רשב"י היא תופעה שאני מניח שמתנהלת שם כבר עשרות שנים.
<שי אלפי: עשרות שנים.
<שלמה שלוש: בעוד הרבה קברים, לא רק שם.
דוד אמסלם: הדיון הוא על זה.
דוד אמסלם: אני מסכים, אבל הדיון הוא על זה.
דוד אמסלם: אתה אומר שאתה לפני כעשרים שנה היית בין הראשונים.
דוד אמסלם: מתאר לי כאן שלמה שיש איזה מבנה אחד שהוא קבוע שהתפתח.
דוד אמסלם: אתה יודע, היה פעם עשרים מטר, נהיה מאה מטר.
<שי אלפי: המבנה הקבוע הוא סוגיה יש תביעה משפטית מאד מורכבת, במבנה הקבוע הזה בעצם - - -
דוד אמסלם: של מי המבנה הקבוע?
<שי אלפי: של מנוחה שנפטרה, שהיה לה חוזה עם המינהל שבעקבות שריפה במקום ביקשו לבנות חזרה ולחדש את הרישיון.
<שי אלפי: הגורמים שלא רצו שהדבר הזה יתקיים, בגלל שאין תב"ע למקום שהיא יושבת עליו, המינהל נתן לה מתוקף זה שהיא ישבה שם עוד לפני שהיה איזשהו משהו.
דוד אמסלם: אבל היות וזה מבנה שהיה קיים אז לא צריך תב"ע כדי לשפץ אותו אם הוא נשרף.
<שי אלפי: על זה התחילו להתווכח.
דוד אמסלם: לא צריך להתווכח, זה החוק.
<שי אלפי: התווכחו בבית משפט והצליחו לעצור אותם ועשו להם הפסקת הליכי בנייה.
<שי אלפי: הם לא יכולים לפתוח את העסק - - -
דוד אמסלם: אז איך זה הגיע מעשרים מטר למאה מטר?
דוד אמסלם: אתה אומר, על השוונג כבר נהיה יותר?
<שי אלפי: לא, ממש לא, המבנה שלה עומד וקיים בפנים, הוא לא יכול לשמש למכירה, גם מבחינת בית המשפט הוא מחסן.
דוד אמסלם: למה הוא משמש כיום?
<שי אלפי: מחסן.
<שי אלפי: מסביב למבנה שלה יש מתחם, מתחם שנקרא מתחם טלר, בבית משפט הגדירו אותו כמתחם טלר ושם יש לי פסיקה שלי שמותר לי לעבוד מכל המתחם, שזה סדר גודל של מאתיים ומשהו מטר.
דוד אמסלם: מאתיים מטר מרובע?
<שי אלפי: כן.
<שי אלפי: סָמוך אליו, אחרי שהגעתי לפסיקה והפשרה עם הישוב, מיד רצו, הביאו את המינהל - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, מה אתה עושה במאתיים מטר?
דוד אמסלם: הקמת סככה, בסטה, מה?
<שי אלפי: שם יש לי סככות.
דוד אמסלם: סככות?
<שי אלפי: במאה מטר האלה סככות ויש לי שם רישיון קבע.
דוד אמסלם: מדובר על חמש הבסטות או שזו בסטה אחת?
<שי אלפי: זו אחת.
<שי אלפי: זה המקום שהתיישבנו אנחנו, העמותות, יחד עם הזקנה המנוחה.
<שי אלפי: בצמוד אליו, במתחם של עוד מאה מטר, יום אחרי זה, היה רשום שם עגלות, חוץ מהמתחם הזה.
<שי אלפי: יש לנו עגלות ניידות והצורך של העגלות והריבוי, אם תשאל, הוא כי כל הזמן משנים את תוואי הפריקה של האנשים, יכול להיות שאתה יושב ואין לך בן אדם והכל תלוי בהלך הרוח של מי שיושב שם, עוצרים את הכביש, פותחים את הכביש, אנחנו צריכים לעבוד אז אנחנו עולים עם עגלות למקום של האוטובוסים כדי לעבוד.
<שי אלפי: אני הגעתי למצב שיש לנו שלושה רישיונות פעילים חתומים של רוכלות ניידת, שהם מוגדרים אך ורק למתחם הרשב"י.
<שי אלפי: אין בכל אזור הגליל רישיונות למתחם הרשב"י.
<שי אלפי: בן אדם מקבל רישיון רוכלות במרום גליל הוא מקבל חותמת 'לא כולל מתחם הרשב"י'.
דוד אמסלם: שי, כשאתה מדבר אתי על ניידת, זה באמת משהו נייד?
<שי אלפי: נייד, עגלות.
דוד אמסלם: זאת אומרת זה שלוש עגלות?
<שי אלפי: שלוש עגלות.
דוד אמסלם: לא ארבע, שלוש.
<שי אלפי: שלוש עגלות ואחת קבע, איפה שהזקנה.
<שי אלפי: זה מה שיש לנו.
דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם מה שאתה אומר - - - זה העגלות?
<שי אלפי: זה העגלות.
<שי אלפי: חוץ מאתנו יש עוד רוכל אחד, אולי יש לו רישיון, אני לא בטוח.
דוד אמסלם: אז אתה אומר ככה, כדי לסכם, אתה אומר שיש שם מבנה של מאתיים מטר של הזקנה בזמנו שהוא מחסן.
דוד אמסלם: אתה אומר שיש לידו צמוד אליו - - -
<שי אלפי: צמוד אליו, לא מותר לי לבנייה אבל חתום על ידי המינהל שמותר לי לעמוד שם - - -
דוד אמסלם: המאתיים מטר קודם, זה מאה מטר נהיה עכשיו?
<שי אלפי: לא, השטח השני, אמרתי לך, פסק דין אחד מאתיים מטר, פסק דין שני מול המינהל מאה מטר, שם אסור לי לבנות אבל מותר לי לעמוד עם עגלות.
דוד אמסלם: יש לך עוד מאתיים מטר ששם עשית את הסככות.
<שי אלפי: מאה מטר של העגלות ומאתיים מטר סככות.
דוד אמסלם: יש לך מאתיים מטר מחסן, מאתיים מטר סככות ומאה מטר עגלות.
<שי אלפי: יופי, ועומדות מאחורינו מאתיים משפחות.
דוד אמסלם: שנייה, דקה, עזוב את המאתיים משפחות, אנחנו עוד לא שם.
דוד אמסלם: זה מה שיש במתחם?
<שי אלפי: לא, חוץ מזה יש עוד שלושה רוכלים, אחד נכנס לפני חצי שנה, עוד שניים שנמצאים במתחם, שהם על תקן של רוכלות ניידת.
דוד אמסלם: דרך אגב, כל המתחם הזה שדיברנו עליו, כמה זמן הוא היה?
דוד אמסלם: בין כמה לכמה זמן הוא היה, לפני אלה החדשים?
<שי אלפי: המתחם הזה, אנחנו בעצם עברנו מהמתחם של החניות למעלה למתחם למטה, בשנת 2000 בערך.
דוד אמסלם: זאת אומרת שאתה בגרוסו מודו נמצא במקום כעשרים שנה, זה בעצם המתווה?
דוד אמסלם: זה המקום?
דוד אמסלם: אתה מאשר את זה, שלמה?
<שלמה שלוש: לא בדיוק.
דוד אמסלם: אם הוא מגזים בשנתיים לפה או לשם זה פחות חשוב.
<שלמה שלוש: זה לא שנתיים.
<שלמה שלוש: הם נמצאים באתר הרבה שנים.
<שלמה שלוש: אני לא יודע אם שבע עשרה כמו שהוא אומר, אבל הם לא היו למטה, למטה היה מישהו אחר, לפניהם.
<שי אלפי: זה היה נוח, קנינו את זה ממנו.
<שי אלפי: זה היינו הך.
<שלמה שלוש: קניתם ממנו, אוקיי.
<שלמה שלוש: זה לא היינו הך.
<שלמה שלוש: זה משהו אחר, היה שם מישהו אחר ש - - -
<שי אלפי: היינו למעלה לפני זה.
<שלמה שלוש: היה כמה פעמים פינויים, כל פעם היו פינויים של המועצה ושוב חזרו.
<שי אלפי: מעולם לא חזרתי בלי העתק של בית משפט, אחרי ערעורים בבית משפט חזרתי.
<שלמה שלוש: אני כן חושב שצריך להסדיר את ה - - -
<שלמה שלוש: אנחנו חברים טובים, אני אוהב אותו, זה לחוד.
<שלמה שלוש: זה לחוד וזה לחוד.
<שלמה שלוש: מה שצריך לעשות זה להסדיר את זה.
<שלמה שלוש: על כל פנים, היו שם והמועצה כן עשתה מבצעים מדי פעם וניקתה את האתר.
דוד אמסלם: זאת אומרת שבגדול, בגרוסו מודו אנחנו מדברים על אירוע, ואני בכוונה רוצה לרכז את הדיון, כי יש הבדל אם יש שם ארבעת אלפים בסטות לבין אירוע שמסתכם במבנה של מאתיים מטר שטח עם סככות.
דוד אמסלם: כמה סככות יש לך שם?
<שי אלפי: זה מחובר הכול ביחד.
דוד אמסלם: אבל אתה יודע, אתה מעמיד מוכרים.
<שי אלפי: לא, המתחם של המאתיים מטר משורטט במפה של המינהל, שם במתחם הזה סגור הכול, זו סככה אחת.
דוד אמסלם: סככה, הכוונה שלך זה רק תקרה או גם קירות?
<שי אלפי: קירות ותקרה.
דוד אמסלם: זאת אומרת שזו לא סככה.
<שי אלפי: אבל זה לא סגור עם גג מובנה - - -
דוד אמסלם: לא בטון.
<שי אלפי: כן, כי אין לי אישורים למבנה.
דוד אמסלם: מה שנקרא בנייה קלה.
<שי אלפי: בדיוק.
<קריאה: בנייה קלה, ברזנטים ודיקטים, שלא ייפול גשם על הספרים.
דוד אמסלם: ירטיב את הסידורים, איך תמכור?
דוד אמסלם: ועוד שלוש ארבע עגלות, זה מה שאתה אומר.
דוד אמסלם: שלמה, תגיד, חשובה לי העמדה שלך בעניין הזה.
דוד אמסלם: תראה, אני תמיד אומר שהדברים מתפתחים לא מאליהם.
דוד אמסלם: אני מניח שאם הציבור לא היה קונה אז הוא לא היה עומד שם עם הבסטה.
דוד אמסלם: זאת אומרת שאתה מרגיש צורך ציבורי, בלי קשר אליהם עכשיו, לתת שירות לאנשים.
דוד אמסלם: אני מדבר אתך מבחינת המבקרים.
דוד אמסלם: שירות, לקבל שירות.
דוד אמסלם: אחד רוצה נר, אחד רוצה מסגרת, אחד רוצה סידור, אישה רוצה אולי כיסוי ראש שלא הביאה, כן?
דוד אמסלם: כמו שאני הייתי למשל, בקבר ר' שמעון בעל הנס, יש שם גם את אותה תופעה - - -
<קריאה: בטבריה.
<קריאה: רבי מאיר בעל הנס.
דוד אמסלם: רבי מאיר בעל הנס, סליחה.
דוד אמסלם: זה דומה, דרך אגב, בהיקפים?
<שי אלפי: לא.
דוד אמסלם: זה יותר גדול שם?
דוד אמסלם: אתם לא חושבים שצריכים ליזום מהלך להסדרת הנושא באופן מסודר?
<שי אלפי: היקף המכירות שם הוא כפול.
<שי אלפי: זו נקודה מעניינת.
<שי אלפי: כמות המבקרים בטבריה היא חצי והיקף המכירות הוא כפול.
דוד אמסלם: איך אתה יודע כמה מוכרים שם?
<שי אלפי: חברים שלנו.
<שי אלפי: הסוחרים שם חברים שלי.
דוד אמסלם: מתקשרים?
<שי אלפי: יש קשר, עובדים ביחד.
<שי אלפי: אני אגיד לך מאיפה - - -
דוד אמסלם: סתם מעניין, תן לנו תובנה, למה לדעתך?
<שי אלפי: למה לדעתי?
<שי אלפי: כי עודדו את זה, סידרו את זה, פתחו - - -
דוד אמסלם: אתה אומר ששם - - -
<שי אלפי: הקהל רוצה את זה.
<יוסף שוינגר: שם מסודר.
<יוסף שוינגר: בטבריה האתר מסודר, תאורה.
<שלמה שלוש: בגדול, יש צורך ציבורי בוודאי למה שהם עושים, בחלקו לפחות.
<שלמה שלוש: אבל מה שהיה צריך לעשות, לדעתי, רחבת הכניסה של הקבר הייתה צריכה להיות פנויה כולה.
<שלמה שלוש: באזור החניות, באזור הירידה מן האוטובוסים, באזור הזה, שם לעשות את הבסטה.
<שלמה שלוש: זה היה צריך להיות כניסה יפה כמו בכותל, מקום שאתה בא, כאן אתה בא למקום קדוש.
<שלמה שלוש: המקום שכל הציבור יורד, בין כך הוא מגיע משם, לתת להם שם.
<שלמה שלוש: לסדר להם מסודר, יפה.
דוד אמסלם: יוסף שווינגר, הרב.
<יוסף שוינגר: אני לא רב, אני התפטרתי לפני כמה דקות.
דוד אמסלם: התפטרת מתפקיד הרב?
דוד אמסלם: אני לא יודע, העוזר שלך אמר שאתה רב, אולי החזיר אותך בלי לדעת.
דוד אמסלם: תגיד, יוסף, למה אתם לא עושים משהו שם?
<יוסף שוינגר: תראה, גם אם נשב עכשיו יומיים, כולל הלילה, עם הפסקות, עם סיר הדגים, ולא נפסיק לא נגיע ל-50%, לכן אנחנו צריכים להיות מאד מתומצתים.
<יוסף שוינגר: השטח שם, הספציפי, לא נמצא בבעלות של המרכז.
<יוסף שוינגר: אני מייצג את המרכז הארצי, זו חברה ממשלתית שאחראית על המים, החשמל ואספקת העובדים לאתר.
<יוסף שוינגר: האזור הזה מבחינתנו, מעולם לא התעסקנו איתו, אין לנו מנדט להתעסק איתו ואנחנו גם לא יכולים להתעסק איתו מבחינה משפטית סטטוטורית.
<יוסף שוינגר: אני מהמדינה קיבלתי את האישור לטפל בהילולת הרשב"י ובאתר ספציפי.
<יוסף שוינגר: אם אתה רוצה לחדד את הנושא מה הבעיה עם ה - - -
דוד אמסלם: בוודאי, אני פה כדי לחדד.
<יוסף שוינגר: כן, אבל לא במסגרת התפקיד.
<יוסף שוינגר: אני יכול להגיד לך כמתפלל, מה יכול להיות שמפריע פה.
דוד אמסלם: לא, אני לא רוצה כמתפלל, אני רוצה כיושב ראש, מנכ"ל המרכז.
<יוסף שוינגר: אין לי מנדט לטפל באזור הזה כי זה לא בתחום הסמכות שלי.
דוד אמסלם: מי נותן לך את הסמכויות שם?
<יוסף שוינגר: מי שמקנה לי את הסמכויות הוא מדינת ישראל.
<יוסף שוינגר: המשרד לשירותי דת.
דוד אמסלם: ספציפי, המנכ"ל, השר?
<יוסף שוינגר: מנכ"ל, שר.
דוד אמסלם: אני מצפה ממך, כמנכ"ל המרכז הארצי למקומות הקדושים, שאתה תוביל.
דוד אמסלם: תראה, במדינה זה עובד כך, זה מתקשר גם לדיון הקודם, עשיתי דיון עם המשטרה ועם שב"ס קודם.
דוד אמסלם: אני מצפה ממישהו שיש לו אחריות על הנושא בכללותו, על האתר, כשאתה עושה הילולות אתה אחראי, מבחינתנו, לפחות להבנתי, כי זה לא רק הילולות, זה גם האתר, הקבר.
דוד אמסלם: כדי שיבואו מבקרים לקבר אתה צריך גם לייצר להם את התנאים, אחרת הם לא יבואו.
דוד אמסלם: אולי נביא אותם במסוקים, מה אתה אומר?
דוד אמסלם: אני מניח שאם הכביש לא היה קיים שם היית נזעק לעניין איך להביא אותם.
דוד אמסלם: אני מניח שאם צינור המים לא היה מגיע היית צריך לבוא ולהגיד, 'תשמעו, חבר'ה, משהו פה לא בסדר'.
דוד אמסלם: אתה, דרך אגב, אחראי רק על האתר הזה או על עוד אתרים?
<יוסף שוינגר: כל מדינת ישראל.
דוד אמסלם: כמה אתרים כאלה יש?
<יוסף שוינגר: בערך 136.
דוד אמסלם: תראה, זה אחד המרכזיים, ללא ספק.
<יוסף שוינגר: לגמרי.
דוד אמסלם: תשמע, יוסף, אני מוכן לסייע לך בעניין ואני אגיד לך איך בסיכום אני אעשה.
<יוסף שוינגר: אני אומר לך, אני חייב להיות איתך כן.
דוד אמסלם: אין לך זמן?
דוד אמסלם: תהיה איתי כן.
<יוסף שוינגר: אני אהיה איתך כן.
<יוסף שוינגר: אני לא יכול לטפל משפטית בדבר שהוא לא בתחום האחריות שלי.
דוד אמסלם: רב יוסף, אני אגיד לך.
<יוסף שוינגר: רגע, תן לי.
<יוסף שוינגר: אתה שואל אותי, תן לי לענות מדי פעם.
<יוסף שוינגר: תודה.
<יוסף שוינגר: יש שם, אנחנו, למול הוועד של מירון, לא משדרים תמיד על אותו גל, האינטרסים של המועצה האזורית והאינטרסים שלנו לא תמיד זהים וגם יש לנו ויכוח עם הרבה הרבה גופים שם.
<יוסף שוינגר: לצפות מאיתנו, כשאני לא בעל על השטח ואני לא יכול, אם אתה שואל אותי, מי שיכול לעשות סדר, אתן לך עצה, ידע אישי חינם, צריך לקרוא לפה לממונה על המחוז מטעם מינהל מקרקעי ישראל, הם הבעלים על השטח.
<יוסף שוינגר: עכשיו ואני שואל, לפני שהגיעו לישיבה, תרשה לי לסיום, ביררתי את הנושא, עשיתי שיעורי בית ואמרו לי שהקצו להם, במסגרת תב"ע, יש מתחם שיזפון, ששם הקצו לבסטות כדי שהם יוכלו להיות שם.
<יוסף שוינגר: כשאמרתי אם ישאלו אותנו, בטח היושב ראש ירצה לדעת מה הפתרון אז אמרו לי שיש מתחם שהוקצה לפרויקט מסחרי.
דוד אמסלם: אני לא שם, יוסף.
<יוסף שוינגר: עוד נקודה אחת, אם אתה שואל אותי מה מפריע, למה באמת יש את הבעיות, יכול להיות שאם לא הייתה מוזיקה רועשת, יכול להיות שאם לא היו הרבה אלמנטים שלא מפארים או אולי לא הכי מכבדים את הכניסה לאתר, יכול להיות שכל הדיון הזה לא היה מתקיים.
דוד אמסלם: יכול להיות, אבל אני לא שם.
דוד אמסלם: אני אגיד לך מה אני חושב לפני שאעביר את רשות הדיבור.
דוד אמסלם: תראה, רשום לי כאן שאתה מנכ"ל המרכז למקומות קדושים, אתה המנכ"ל, אתה לא איש פשוט.
דוד אמסלם: מדינת ישראל לא מייצרת מנכ"לים בתפקידים האלה לכל איזו שטות.
דוד אמסלם: יש לך אחריות, התפקיד זה אחריות.
דוד אמסלם: אני רואה אותך אחראי על האירוע.
דוד אמסלם: בוודאי ובוודאי שכדי לחולל שם מהלך אני אעזור לך ואני אקרא להם ואני אראה לך איך עובדים בעניין הזה.
דוד אמסלם: אז בוודאי שיש בעלים לקרקע, שזה המדינה, זה רמ"י, בוודאי, יש שם גם מועצה, זה תחום השיפוט שלה, אבל אני לא אגלה לך סוד, כמעט כל אתר בירושלים כולל אותו הדבר, הקרקע היא לא של העירייה, העירייה היא בתחום השיפוט שלה, התקציבים לפעמים באים ממשרדים, בדיוק במבנה הזה.
דוד אמסלם: 'יד אבשלום' הוא כזה.
דוד אמסלם: אתה רוצה שאני אמנה לך עוד אתרים כאלה?
דוד אמסלם: הכותל הוא כזה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, אני מוכן להתניע מהלך, אני אגיד לך עוד מעט איך נעשה את זה, בסוף, בסיכום שלי, כדי שהקבר של הרשב"י יהיה מכובד.
דוד אמסלם: מכובד.
דוד אמסלם: לפי התיאור שמתנהל כאן זו בושה וחרפה.
דוד אמסלם: אני לא מאמין שהיה איזה עם בעולם שהיה מרשה לעצמו להתנהל כך עם אחד הקדושים שלו.
דוד אמסלם: 'יאללה, תביאו בסטה', 'יאללה, עזוב אותך', זה לא שלי, המועצה לא מסכימה', ההוא שלח את ההוא לשם, בינתיים סגרו את הכביש למטה.
דוד אמסלם: זו לא התנהלות ככה, תיאטרון ירושלים לא מתנהל כך.
<יוסף שוינגר: אבל יש מועצה אזורית שהיא הסטטוטורית - - - יש מינהל ואתה מפיל את זה על גוף שלא קשור למתחם.
דוד אמסלם: אני אגיד לך איך התפיסה שלי ואני אעזור לך לקדם את זה, אל תפחד.
דוד אמסלם: אני בא, למזלך, מהתחום האורבני.
<יוסף שוינגר: גם אני, הייתי ראש מועצה שנים.
דוד אמסלם: אז אם היית ראש מועצה אז אתה לא צריך לשאול את השאלות האלו.
<יוסף שוינגר: אני לא שואל, אני לא מתעסק במתחם שאני לא יכול לגעת בו משפטית.
דוד אמסלם: אנחנו נביא את זה למשפטית, שתיגע בו, אל תדאג.
<יוסף שוינגר: זה דבר אחר.
<יוסף שוינגר: אני אומר לך מבחינה משפטית.
<יוסף שוינגר: כל דבר עושים עם היועצים המשפטיים, הם אמרו לי, 'זה לא התחום שלך'.
<יוסף שוינגר: לא רק זה, גם אסור לי להתערב.
<יוסף שוינגר: אני נמצא שם בעימותים עם ועד המושב על ימין ועל שמאל, אני אומר לך אמיתי, שנדע את התמונה.
דוד אמסלם: איזו מועצה אזורית זו?
<יוסף שוינגר: מרום הגליל.
דוד אמסלם: זה מושב?
דוד אמסלם: ועד המושב?
יצחק וקנין: המושב הוא מושב מירון.
דוד אמסלם: זה לסיכום.
דוד אמסלם: כבוד הרב, אתה רוצה להתייחס לזה?
דוד אמסלם: בבקשה, יצחק.
יצחק וקנין: כן, אני קצת מכיר את החיים במקום, מכיר את כל ההתפתחויות שיש במקום הזה, כי אני גר באזור.
יצחק וקנין: אני חושב שדווקא היום ישנו איזה מהלך, למה התעורר כל העסק פתאום?
יצחק וקנין: מה פתאום התעורר העסק של הבסטות?
יצחק וקנין: בוא נשים את הדברים על השולחן.
יצחק וקנין: יש עניין היום באמת להסדיר את כל המקום הזה, מבחינת פיתוח, מבחינת השקעה כספית שהמדינה מוכנה לתת לטובת העניין הזה.
דוד אמסלם: שנייה, אתה שומע מה אומר יצחק?
<יוסף שוינגר: סליחה, לא הייתי מרוכז.
יצחק וקנין: אני אחזור.
דוד אמסלם: אתה אמרת את משפט המפתח.
יצחק וקנין: אמרתי, המדינה היום מוכנה לשים הרבה כסף לכל הנושא של הפיתוח של האתר.
יצחק וקנין: כולנו מכירים את צוואר הבקבוק של העלייה סביב ל"ג בעומר, גם העניינים של התחבורה הציבורית, כמה כוחות משטרה צריך כדי להסדיר את כל הבאים, זה מגיע לפעמים לחצי מיליון איש, מאתיים אלף, שלש מאות אלף איש, לא פשוט להסדיר את כל הדבר הזה.
יצחק וקנין: אני חושב שבתוך כל ההסדר הזה, שהיום מחפשים לעשות לאתר עצמו ולגישה לאתר, המדינה החליטה סוף סוף לשים כסף.
דוד אמסלם: מי, יצחק?
יצחק וקנין: נגב גליל, דתות, משרד התיירות.
דוד אמסלם: מישהו מאגם את המשאבים?
יצחק וקנין: כן, מאגמים.
יצחק וקנין: יש מִנהלת היום.
דוד אמסלם: אני לא יודע, אולי גם המנכ"ל לא יודע, בואו נספר לו.
יצחק וקנין: יש מִנהלת של האתר שעובדת היום, לדעתי, מול המועצה האזורית, אני חושב שגם מול המינהל, כי יש חלק מן התכניות שכן אושר, לפחות על דרכי הגישה.
דוד אמסלם: מנהלת האתר זה נקרא?
<דני סיידא: יש את המרכז הארצי לפיתוח מקומות קדושים.
דוד אמסלם: זה אתה, שווינגר?
דוד אמסלם: הוא המִנהלת.
<יוסף שוינגר: לא, לא, לא.
דוד אמסלם: אתה יודע על מה יצחק מדבר?
<יוסף שוינגר: אין מִנהלת.
יצחק וקנין: זה בסמכות שלה.
דוד אמסלם: חבר הכנסת וקנין אומר שיש איגום משאבים, קצת דתות, קצת נגב גליל - - -
יואב בן צור: לא קצת, הרבה.
יצחק וקנין: הרבה, הרבה כסף.
יצחק וקנין: מה שלא היה בעבר.
יצחק וקנין: כל שנה, אני יכול להגיד לך, היו ויכוחים כמה כסף נותנים רק לתקופה של ל"ג בעומר וכל פעם שקענו בתוך העסק.
יצחק וקנין: אני אומר לך, אנחנו מדברים על סכומים, אני ישבתי בתוך ועדת הכספים, לאשר את התקציבים, לא לאשר אותם, כמה אנחנו נותנים.
יצחק וקנין: ישבתי עם מנכ"ל משרד הדתות, כל פעם זה עלה וירד, לפי הדרישות של המשטרה, כי בכל זאת המשטרה לוקחת אחריות כבדה מאד בתאריכים האלה בתקופה של ל"ג בעומר.
יצחק וקנין: צריך למצוא פתרון לל"ג בעומר, שהוא המסה הכבדה, אבל צריך למצוא פתרון לכל האתר הזה, כמו שאתה ציינת, שיכבד את האתר, שלא יהיה הכול פרוביזורי, זה מקים בסטה, זה לוקח.
יצחק וקנין: יש שם, בואו נשים על השולחן, איש הישר בעיניו יעשה.
יצחק וקנין: אתה יכול לעגן את זה עם הבסטה להוא, ההוא יבוא יפתח, זה על גלגלים, תפנצ'ר את הגלגלים, מה שאתה רוצה, שמים את הכול על השולחן.
יצחק וקנין: כדי לפתור את כל הבעיה הזו, החליטו סוף סוף לשים סכום גדול מאד של כסף.
יצחק וקנין: הסכום הזה יפתור את הבעיות, לדעתי, גם של הרוכלות.
יצחק וקנין: כיוון שזה יסדיר גם את כל הנושא של התחבורה.
דוד אמסלם: יוסף, אתה מכיר את זה?
<יוסף שוינגר: זה מה שאמרתי לך מקודם, שבתכנית העתידית אני יודע שרוצים להקים מתחם מסחרי באזור שהוא קצת יותר - - -
דוד אמסלם: לא שואל את זה.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה, אתה ישבת עם השר לנגב ולגליל?
<יוסף שוינגר: כן, הייתי עוזר שלו שנים.
דוד אמסלם: לאחרונה, אני מדבר.