GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורן אסף חזן: בבית הסוהר לא יושבים אנשים שהלכו וחילקו ורדים בעיר העתיקה, אנשים שהלכו והושיטו יד לזקנה לחצות את הכביש.
אורן אסף חזן: יושבים שם חלאות אדם צמאי דם שאתם, לבושת כולנו מייצגים אותם פה בכנסת.
אורן אסף חזן: כל מה שהם מנסים לעשות זה לסיים את קיומה של המדינה היהודית בארץ-ישראל.
אורן אסף חזן: אתם מדברים על זכויות של אנשי הפח האלה?
אורן אסף חזן: מלאים במוסר כפול?
אורן אסף חזן: בעזה היום, בידי החמאס שאתם מייצגים אותו פה מוחזקים אזרחים ישראלים גם מהעדה שלך.
אורן אסף חזן: מישהו ביקר אותם?
אורן אסף חזן: מישהו יודע מה עלה בגורלו של אוורה מנגיסטו?
אורן אסף חזן: שני חיילים שלנו גיבורים נמצאים בעזה.
אורן אסף חזן: קיבלנו איזושהי בשורה?
אורן אסף חזן: אבל אני אגלה לכם סוד, אני אין לי טענה כלפיכם.
אורן אסף חזן: הכעס שלי כלפיכם ידוע וברור.
אורן אסף חזן: הבושה שאתם מקבלים כסף מהמדינה, תקציב מהמדינה, אוטו מהמדינה.
ג'מעה אזברגה: אנחנו מקבלים למדינה יותר מאשר אנחנו מקבלים.
ג'מעה אזברגה: שב בשקט.
אוסאמה סעדי: אתה משלם כסף למדינה?
אוסאמה סעדי: אתה שילמת כסף למדינה?
ג'מעה אזברגה: תפסיק לשקר.
אוסאמה סעדי: אתה היית בקזינו - - -
ג'מעה אזברגה: אני שילמתי מסים - - -
אוסאמה סעדי: אתה אומר לי שאני מקבל כסף מהמדינה?
אוסאמה סעדי: אתה עושה לי טובה?
ג'מעה אזברגה: - - -
אמיר אוחנה: אני משלם בשביל המדינה הזאת - - -
ג'מעה אזברגה: כל אחד מטיף מוסר פה כאילו הוא הבוס של כל העולם.
דוד אמסלם: רבותי, אני אאפשר לאורן חזן לדבר עוד שתיים-שלוש דקות.
דוד אמסלם: אחרי זה בקצרה ברקו.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את השב"ס.
דוד אמסלם: הרי אנחנו עשינו את הדיון כדי לשמוע את השב"ס.
ג'מעה אזברגה: הלוואי שזה היה ככה.
ג'מעה אזברגה: הלוואי.
דוד אמסלם: אבל זה מה שאני רוצה.
ג'מעה אזברגה: ענייני.
ג'מעה אזברגה: לא דיון עם סיסמאות.
ג'מעה אזברגה: אני רוצה להגיד עוד פעם שזה שאנחנו מתביישים בהם שהם מקבלים הכול מהמדינה - - -
ג'מעה אזברגה: גם אנחנו מתביישים בך.
אורן אסף חזן: אבל עושים הכול כדי לפגוע בה, זה דבר אחד.
אורן אסף חזן: אבל אני כועס עלינו.
אורן אסף חזן: אתה יודע למה, אדוני היושב-ראש?
אורן אסף חזן: כי לו הייתה לנו פה מנהיגות אמיצה אז בלי חשש ובלי פחד, ביד חזקה הייתה מתקבלת החלטה גורפת למנוע מהמחבלים שיושבים בבתי הכלא כל זכויות, עד שלא נקבל לפחות את המינימום של מה שאנחנו מבקשים כלפי האזרחים והחיילים הגיבורים שלנו שנמצאים בעזה.
אורן אסף חזן: הם מדברים רבות על כך שהם לוחמי צדק, רק מה הם מסתירים?
אורן אסף חזן: שזאת הפכה להיות תעשייה.
אורן אסף חזן: בן אדם, רגע לפני שהוא יוצא לדקור מישהו, פותח את התעריף של אבו עכבר ומסתכל כמה כסף הוא יקבל אם הוא יהרוג אדם אחד, ירצח שתי נשים, יתפוצץ באוטובוס.
אורן אסף חזן: אמרתם 72 בתולות, גם לפי המספרים שלכם - - - אני לא יודע איך אתם - - -
דוד אמסלם: בוא תסיים.
אורן אסף חזן: אני מסיים ואומר דבר אחד, אדוני היושב-ראש, הם רוצים לשבות?
אורן אסף חזן: הם רוצים להפסיק לאכול?
אורן אסף חזן: אני בעד לעזור להם.
אורן אסף חזן: אני תומך בשביתת הרעב.
אורן אסף חזן: כואב לי כאב של ממש שהיא נפסקה טרם עת.
אורן אסף חזן: ואני אומר לך עוד פעם שאין לנו שום רצון לתת יד – אני מצדיע לך על זה שאתה עושה את הדיון וגם על העמידה האיתנה שלך על הזכויות שלנו, על הכבוד של החיילים שלנו.
אורן אסף חזן: אבל אין לנו שום רצון לתת לא לכם, לא למשפחות שלכם ולא לחברים שלכם ולא לחברים של החברים שלכם – איך הוא אמר?
אורן אסף חזן: קרבה שנייה ושלישית.
אורן אסף חזן: הפסקתי כבר לספור.
אורן אסף חזן: אין לנו שום רצון לעשות לכם את החיים קלים.
אורן אסף חזן: אתם יודעים למה?
אורן אסף חזן: כי רק אם אנחנו נטפל בכם ביד חזקה, בכוח, בענישה ובהחרמה, רק אז אולי תפנימו.
אורן אסף חזן: אגב, כמו השכנים שלי שמחכים להגדרה, הפלסטינים ליד העיר אריאל אומרים לי: אתה מייצג אותנו בכנסת.
אורן אסף חזן: כי הם לא מייצגים אותם.
אורן אסף חזן: גם הם הבינו שיותר נכון וטוב להם להיות תחת מדינת ישראל ולא תחת שלטון חולני כמו השלטון שאתם מייצגים.
אורן אסף חזן: אני קורא מפה לשב"ס – שמחתי לשמוע שהשר ארדן עמד ולא ניהל משא ומתן ולא נענה לשום דרישה.
אורן אסף חזן: אני קורא לכם גם לפקוח את העיניים ולהבין שאין מקום.
אורן אסף חזן: בתי הסוהר בישראל הם לא דיסני-לנד.
אורן אסף חזן: לא צריך טלפונים ולא צריך לימודים וזאת לא מתנה לשבת בכלא כי שפכת דם של יהודי.
דוד אמסלם: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.
ענת ברקו: תודה, אדוני יושב-הראש, אני חושבת שלא שמעתי את חבריי מציינים כאן שום דבר על ההוצאות להורג שראינו בעזה.
ענת ברקו: הם כל כך מודאגים לזכויות אדם.
ענת ברקו: ראינו איך הוציאו אנשים להורג, תלו אותם.
ענת ברקו: ראינו עריפות של ראשים וזה לא מטריד אותם בכלל.
ענת ברקו: באשר לאסירים הביטחוניים, יש ילדים שהגיעו לכלא, אוסמה סעדי, בלי "חברי", ומה שנאמר שם היה – אני אעביר לך את כתב האישום – הגעתי לכלא בגלל התאוג'יה.
ענת ברקו: אני נכשלתי בלימודים וחשבתי שבכלא אני אקבל ציונים יותר טובים.
ענת ברקו: יסדרו לי, יעגלו לי את הפינה הזאת.
ענת ברקו: לא מקרה אחד ולא שניים של צעירים שהגיעו לכלא.
ענת ברקו: אתה בוודאי יודע את זה, אבל מה זה משנה?
ענת ברקו: במקום לחשוב איך מונעים מהם להגיע לסיטואציות הללו, איך מונעים מאנשים להשתמש בהם בצורה כל כך צינית כבשר תותחים של הרשות הפלסטינית והחמאס.
ענת ברקו: הגישה היא שבעצם צריך להרתיע את הכלל, לא ברמת הפרט.
ענת ברקו: הרתעת הפרט לא עובדת.
ענת ברקו: יש כאן ציבור שלם שיונק שנאה מהיום הראשון לחייו.
ענת ברקו: חבל שעל זה אתם לא מדברים.
ענת ברקו: חבל שאתם לא מדברים על הקורבנות של החברה הפלסטינית, הילדים הרכים הללו שמרעילים להם את המוחות.
ענת ברקו: ואלה שעושים את זה יושבים בכלא הישראלי.
אמיר אוחנה: עזבי, הם יושבים בכנסת.
אמיר אוחנה: הם יושבים פה.
ענת ברקו: אני לא רוצה להתייחס לחבריי חברי הכנסת בצורה הזאת.
אורן אסף חזן: הם לא חברים שלנו.
ענת ברקו: תרשו לי להגיד את דעתי.
ענת ברקו: אני אומרת את דעתי.
ענת ברקו: אבל יש כאלה ששיגרו צעירים לפיגועים, אדוני יושב-הראש והם הבטיחו להם שבגלל שהם קטינים הם לא יישארו בכלא הרבה זמן.
ענת ברקו: והיום הם יושבים וטוחנים עשרים שנה בכלא יחד עם המבוגרים.
ענת ברקו: עברו מאגף הקטינים לאגף של המבוגרים.
ענת ברקו: ואלה ששובתים רעב הם אלה שדחפו אותם לשם.
ענת ברקו: אלה שהשתמשו בהם.
ענת ברקו: אלה שאת הילדים שלהם הם לא שולחים לעשות פיגועים.
ענת ברקו: הילדים שלהם לומדים באוניברסיטאות בחו"ל והרשות הפלסטינית והחברה הפלסטינית מממנת אותם.
ענת ברקו: על הגב שלהם כל המושחתים האלה.
ענת ברקו: אני רוצה לברך את השר ארדן ואת שירות בתי הסוהר על הגישה המקצועית והרצינית בניהול המשא ומתן, שלא היה, עם אותם אסירים ביטחוניים שבנו על זה שאנחנו נישבר והם יגיעו לעוד כמה הישגים בעוד כמה ערוצי טלוויזיה והטבות מהטבות שונות.
ענת ברקו: אתה יודע, אדוני יושב-הראש, באירופה או בארצות הברית, כשמקריאים את הדרישות של האסירים הביטחוניים, טרוריסטים שיושבים בכלא הישראלי פשוט מתים מצחוק.
ענת ברקו: ואני מדברת על מדינות מערביות.
אמיר אוחנה: גם בעזה מתים מצחוק.
ענת ברקו: אני לא מדברת על עזה, אני מדברת על אירופה.
ענת ברקו: אני מדברת על בריטניה, אני מדברת על צרפת, אני מדברת על האמריקנים, שלא לדבר על הבידודים שיש להם בגואנטנמו.
ענת ברקו: מדברים על ערוצי טלוויזיה, על אוכל, על קלאב האסיר, על זה שאפשר ללכת לשקם.
ענת ברקו: יש להם קנטינות יותר מפותחות מאשר לחיילי צה"ל.
ענת ברקו: הלוואי שלחיילי צה"ל היה כזה מגוון בקנטינות שלהם.
ענת ברקו: טיפולים רפואיים על חשבון משלם המסים הישראלי באלפי שקלים.
אורן אסף חזן: שיסבלו וימותו.
ענת ברקו: כל יום, כל יום וכל היום.
ענת ברקו: אני אומרת ששלילת החופש היא עונש מאוד חמור, אין מה לדבר, אבל דחילקום, חלאס, מה זה הדבר הזה?
ענת ברקו: זה גם ניצול של צעירים, גם לימוד של צעירים בתוך הכלא איך להיות מחבלים מדופלמים וגם להביא את הנושא הזה מכיוון כל כך רע כאזרחי מדינת ישראל.
ענת ברקו: זה לא נכון ואני מבקשת שחבריי, חברי הכנסת מהרשימה המשותפת – לא כולם חבריי אבל חלקם כן – ייקחו את הדברים הללו ברצינות ובאמת לא יצטיירו באופן כה שלילי בקרב הציבור הישראלי.
ג'מאל זחאלקה: התפיסה המודרנית של כליאת בני אדם מבוססת על כך שכליאה היא העונש ולא למען ענישה.
ג'מאל זחאלקה: זה punishment not for punishment, כלומר אסיר לא נכנס לכלא כדי שיטילו עליו עונשים מעונשים שונים.
ג'מאל זחאלקה: הכליאה עצמה היא העונש.
ג'מאל זחאלקה: שלילת החופש.
ג'מאל זחאלקה: הדברים שהאסירים ביקשו הם דברים פשוטים.
ג'מאל זחאלקה: כמעט כולם היו להם בעבר, למעט, אולי, טלפונים.
ג'מאל זחאלקה: הבקשות הגיוניות.
ג'מאל זחאלקה: הנציבות הסכימה להן בעבר ועכשיו נשללו מהן בגלל השינויים הפוליטיים בארץ.
ג'מאל זחאלקה: מסיבות פוליטיות ולא מסיבות של דברים שהתרחשו בבתי הכלא עצמם.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא היו אירועים מיוחדים בבתי הכלא שהצריכו את הענישה הזאת ושלילת הזכויות שהיו לאסירים.
ג'מאל זחאלקה: הדבר היחידי שעלה בתחילת שנות האלפיים הוא עניין הפלאפונים בבתי הסוהר.
ג'מאל זחאלקה: בגלל זה הכניסו את העניין של ההפרדה בביקורים וכל מיני דברים כאלה.
ג'מאל זחאלקה: אני הצעתי בזמנו, ואני חושב שזה הגיוני, שיתאפשר להם טלפון מצותת למטרה מסוימת.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה משרת את כל המטרות וימנע את העניין של הכנסת פלאפונים לבתי הסוהר.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה טיפשי לא לאפשר זאת כי זה מאפשר לרשויות פיקוח ביטחוני צמוד.
ג'מאל זחאלקה: לעומת זאת, לא לכל הטלפונים הם יכולים להאזין, כפי שאני מבין.
ג'מאל זחאלקה: הרי הפרדוקס של הפלאפונים, ועל זה לא מדברים בשב"ס, שכל פלאפון שתופסים לא תופסים.
ג'מאל זחאלקה: כל טלפון שעולים עליו, מצותתים לו.
ג'מאל זחאלקה: לא הולכים לתפוס אותו כי הם רוצים לדעת מה קורה.
ג'מאל זחאלקה: והבעיה של שירות בתי הסוהר ושל גורמי ביטחון אחרים היא שיש טלפונים שהם לא יודעים עליהם.
ג'מאל זחאלקה: שם הם חוששים שקורים כל מיני דברים ולכן עושים כל מיני דברים נגד אסירים.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאת העניין הזה אפשר לסיים.
ג'מאל זחאלקה: אני קורא לדיון הגיוני, לא אמוציונלי, בעניין הזה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהעניין הספציפי הזה הוא לטובת כל הצדדים.
ג'מאל זחאלקה: זה גם ירגיע את הרוחות.
ג'מאל זחאלקה: השקט בבתי הסוהר במשך שנים רבות היה גם בגלל זה שהאסירים קיבלו את הזכויות שלהם בצורה מסודרת.
ג'מאל זחאלקה: זה לא הפריע לביטחון, זה לא הפריע לשום דבר.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לקחת בחשבון שאסירים קשורים לעם הפלסטיני, הם בני העם הפלסטיני, הם חלק מהסכסוך.
ג'מאל זחאלקה: ומי שפניו לשלום, פניו להסדר צריך לתת זכויות אנוש לאנשים בבתי הסוהר על פי מה שמקובל היום בעולם.
ג'מאל זחאלקה: החוק הבין-לאומי הוא קצת בעייתי בעניין הזה.
אורן אסף חזן: פה הוא בעייתי.
אמיר אוחנה: החוק הבין-לאומי בעייתי.
ג'מאל זחאלקה: גם בכנסת דיברנו כאן בישיבת ועדת הפנים בכנסות הקודמות על זכויות האסירים, על סל זכויות בסיסיות לאסיר, על מרחב מחייה לאסיר ועל כמה מטר צריך להיות פר אסיר – 2 מטר, 4 מטר, 6 מטר.
ג'מאל זחאלקה: יש סטנדרטים אירופיים.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה ששוללים ומענישים, יש כאן יצר של נקמנות ולא משהו שמשרת מטרה כלשהי חוץ מנקם.
ג'מאל זחאלקה: היא לא מטרה ראויה.
ג'מאל זחאלקה: נקם זה לא מטרה ראויה.
<מאיר אינדור: בראשית דבריי אני מבקש לומר לך, אדוני היושב-ראש, שכל דבריך להבין את השורש איך קורה שיש פה אדווקטים לטרוריסטים, נכונים ומדאיגים אותי כזקן החבורה פה.
<מאיר אינדור: בראשית החתימה של הסכמי אוסלו אמרו מומחים ליחסי ערב וישראל שהחשש שלהם הוא שתהיה זליגה של הטרור או של הלאומנות הפלסטינית לתוככי ישראל וזה מתרקם פה בקצה הזה של השולחן.
<מאיר אינדור: מאוד מדאיגה אותי ההקצנה הזאת כבן לגליל, כמי שגדל בין החברה הערבית.
<מאיר אינדור: אני לא אומר שהם לא מייצגים את החברה הערבית.
<מאיר אינדור: מדאיג אותי שהם נבחרים מחדש על המסלול הזה של תמיכה באנשי טרור.
<מאיר אינדור: מאוד מדאיג.
<מאיר אינדור: לכן דבריי אינם מכוונים אליהם.
<מאיר אינדור: אני רואה אותם כחלק משרשרת המזון של הארגונים תומכי הטרור, כשהם נמצאים בקצה והם בנו פה איזושהי חממה לתמיכה במחבלים.
דוד אמסלם: מאיר, ברשותך, אני מבקש ממך להתייחס לגופו של עניין.
<מאיר אינדור: אני מגיע לגופו של עניין.
<מאיר אינדור: אדוני, נאמרו פה דברים על צה"ל.
<מאיר אינדור: כסגן אלוף בצבא וכמי שנפצע בפעולה מול אנשי טרור אני רוצה לומר לצעירים שאני נפצעתי כתוצאה מהוראות פתיחה באש המגבילות.
<מאיר אינדור: נפצעתי מרימון אחרי שקראתי להם לצאת.
<מאיר אינדור: את המחיר ששילמתי אני רוצה להזכיר פה לכל הנוכחים ולאלה שצופים בנו.
<מאיר אינדור: אין כמו צה"ל צבא מוסרי ומי שקורא לטייסים רוצחים וכאלה דברים, בוז לו.
<מאיר אינדור: עכשיו נגיע לעצם העניין.
<מאיר אינדור: אני פונה אל שירות בתי הסוהר ולוועדה, אנחנו לא מסכימים עם הסיום של השביתה.
<מאיר אינדור: קודם כל, לא הצלחנו להגיע לשום שיח וסיג עם שירות בתי הסוהר כנפגעי עבירה למרות שמגיע לנו לדעת על תנאי האסירים שפגעו בנפגעים.
<מאיר אינדור: על פניו, אנחנו חושבים שצריך להעמיד לדיון את הסיפור של הליכוד החברתי הזה במסת הטרוריסטים.
<מאיר אינדור: במדינה שנלחמת בטרור לא יעלה על הדעת שיינתן מעמד של סמי שבויי מלחמה.
<מאיר אינדור: במה זה מתבטא, רבותי קציני השב"ס וכל הנוכחים פה?
<מאיר אינדור: בעובדה שהם לא יוצאים לעבודה, למשל, בעובדה שהם קולקטיב, בעובדה שיש להם תנאים שונים מאסירים פליליים.
<מאיר אינדור: זה הדבר שאנחנו מתקוממים עליו.
<מאיר אינדור: אנחנו חושבים שמחבלים חייבים להיות במעמד של קרימינלים לכל דבר.
<מאיר אינדור: אשר על כן, גם הביקורים של חברי הכנסת, שחלקם שימשו בעבר להברחה של אמצעי טרור או תומכי טרור, גם הם לא ראויים בחברה מתוקנת.
<מאיר אינדור: ולכן, הסיום של השביתה בעינינו – אני מביא גם את בקשתה של משפחת גולדין – הסגנון של הכפלת מספר הפגישות כאשר משפחת גולדין אינה מקבלת את הגופה, גם משפחת שאול וגם שני האזרחים הישראלים, מבחינתנו זה הסתיים בפיאסקו.
<מאיר אינדור: אתם יכולים להגיד שטוב שלא נכנענו יותר, אבל צריך לקיים דיון מחודש האם מעמד האסירים-המחבלים יש להם בכלל הגנה של חוקת ז'נבה, והתשובה היא לא, למיטב הייעוץ המשפטי שקיבלנו.
<מאיר אינדור: האם יש להם אפשרות של חסות תחת הצלב האדום?
<מאיר אינדור: הדוגמה שצריכה להיות מולנו היא כלא גואנטנמו שיחסית מתקרב במדינה מאוד דמוקרטית לסטנדרט שהיה צריך להיות על המחבלים.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה לעבור למשרד לביטחון הפנים, לשב"ס.
דוד אמסלם: אשר, ברשותך הייתי רוצה לשמוע שלושה דברים.
דוד אמסלם: האחד, מה היו הדרישות של האסירים והשני, מה היה בעבר בלי קשר.
דוד אמסלם: השלישי, מה המצב היום, כלומר תנו לנו דוח מצב מה קורה עכשיו.
וקנין: קודם כל, באנו לדיון על שביתת הרעב.
דוד אמסלם: בהיבט של שביתת הרעב.
וקנין: אני אצמד רק לשביתת הרעב ואתייחס לנתונים.
דוד אמסלם: התכוונתי לשאול מה הדרישות שלהם כתוצאה מהשביתה.
וקנין: אני מדבר על כל הדיון.
וקנין: אנחנו באנו לדיון על שביתת הרעב.
דוד אמסלם: כל זה היה סמי-דיון כדי שאתה תבוא ותגיד לנו: רבותי, אני עד היום לא הבנתי על מה הם שבתו ואין לי גם מושג למה הם רוצים להפסיק.
וקנין: לכן אני אעזור לך להיצמד לנתונים העובדתיים כדי שיהיה ברור.
וקנין: קודם כל, כמה משפטים.
וקנין: ראשית, יש 6,200 אסירים ביטחוניים במדינת ישראל.
וקנין: שביתת הרעב הסתיימה אחרי היום ה-41.
וקנין: בשיא שלה היא כללה 1,350 אסירים ויותר מ-750 אסירים במהלך הדרך הפסיקו מרצונם הם את שביתת הרעב.
וקנין: סיימנו אותה עם 830 אסירים.
וקנין: אלה הנתונים.
דוד אמסלם: בדרך כלל יש פילוח של חמאס, פתח וכו'?
וקנין: אני אסביר כי זה באמת חשוב.
וקנין: שביתת הרעב הובלה באופן ברור על ידי מרואן ברגותי.
וקנין: השביתה הזאת היא של ארגון הפתח.
וקנין: רק כדי לסבר את האוזן, כמעט 14 שנה הפתח לא שבת רעב.
אוסאמה סעדי: הם לא השתתפו בשביתה הגדולה ב-2014?
אוסאמה סעדי: חלקם שבתו.
וקנין: למיטב זכרוני, מי שהוביל אז את השביתה היה החזית העממית.
דוד אמסלם: חברים, בואו נשמע אותו.
אוסאמה סעדי: רק לדייק.
וקנין: יש כ-2,800 אסירים מהפתח וקרוב ל-4,000 אסירים שחיים בתוך האגפים של הפתח.
וקנין: הם נקראים "לא משויכים" או "לא מצהירים על השתייכות ארגונית".
וקנין: בסופו של דבר, בין רבע לשליש מכלל אסירי הפתח, תלוי איך אתה סופר אותם, הצטרפו לשביתה.
וקנין: מה המדיניות ואיך ניגשנו לשביתת הרעב?
אוסאמה סעדי: לפני זה, מה הדרישות?
אוסאמה סעדי: היושב-ראש שאל.
וקנין: תאמין לי, יש לי את הדרישות המדויקות.
אוסאמה סעדי: לפני המדיניות, איך ניגשו, מה הדרישות.
וקנין: אבל אני מדבר.
דוד אמסלם: תן לו, תכבד אותו.
וקנין: אבל בגלל שחשוב לך אני אציג.
דוד אמסלם: לא, אתה תתקדם בקצב שלך.
דוד אמסלם: אמרתי קודם, אתה תגיד לנו גם מה היו הדרישות שלהם.
דוד אמסלם: אני מניח שבהמשך הדרך אתה תגיד.
וקנין: אין שום בעיה.
וקנין: אנחנו ניגשנו לשביתת הרעב כשהמדיניות הייתה מדיניות הכלה של השביתה.
וקנין: במדיניות הזאת נוידו לא מעט אסירים, חסמנו סלולריים.
דוד אמסלם: הציבור בארץ יודע שהייתה שביתה ולא מבין למה.
דוד אמסלם: מה היו הדרישות?
דוד אמסלם: מרואן ברגותי קם בבוקר והחליט לעשות שביתת רעב.
דוד אמסלם: קודם כל תן לי את תפיסת העולם שלך או את ההערכות שלכם מדוע מרואן ברגותי, הוא עצמו החליט לעשות שביתת רעב.
דוד אמסלם: אחרי זה תגיד לנו מה הסיבות שהוא מכר לציבור.
וקנין: ההערכה שלנו, והיא לא רק שלנו אלא גם של גופים נוספים, שמדובר במניעים פוליטיים של אדם שהוביל אסירים.
וקנין: רק כדי להגיד לכולם, יש לא מעט אסירים שלא מכירים או לא הכירו את הסיבות לשביתת הרעב.
וקנין: הם אמרו את זה, לא אני אומר את זה.
וקנין: בתוך הדרישות, וחשוב לומר את זה, בגדול לא הייתה הרעה של תנאים.
דוד אמסלם: שום דבר.
וקנין: כלום.
וקנין: לא הייתה הרעה של תנאים.
וקנין: חלק מהתנאים שמדברים עליהם הם מלפני חמש-שש שנים, אבל בגדול לא היה פה איזשהו אקט.
וקנין: יותר מכך ועל מנת לסבר את האוזן, התנאים של אסירי הפתח טובים מהתנאים של אסירי החמאס בעקבות החלטה של הקבינט הביטחוני.
וקנין: זאת אומרת שלא היה פה משהו ספציפי אל מול אסירי הפתח.
וקנין: אגב, יש 18 סעיפים של דרישות.
וקנין: הם ביקשו ביקור שני, ותכף נרחיב על זה בכמה מילים.
וקנין: הם רצו להפסיק החזרה של משפחות במחסומים, טיפול במנועים, טלפונים ציבוריים, הגדלה של כמות ערוצי הטלוויזיה, לימודים אקדמיים, התאוג'יה שמדובר עליה.
אוסאמה סעדי: טיפול רפואי.
וקנין: לא הייתה החלטה להחמיר את הטיפול הרפואי או משהו כזה.
דוד אמסלם: רצו אקסטרה.
וקנין: אני לא יודע מה רצו.
דוד אמסלם: אולי טיפול במסאז'ים.
אוסאמה סעדי: אם מישהו צריך פרוטזה הוא מחכה חודשים על גבי חודשים.
דוד אמסלם: ובארץ לא מחכים חודשים על גבי חודשים, בלי קשר לבית הסוהר?
דוד אמסלם: אבל למה מחבל צריך לחכות?
דוד אמסלם: אזרח ישראלי בחוץ יכול לחכות, אבל מחבל לא.
וקנין: לא היה פה אקט של החמרה או מעשה בפועל של שינוי.
אוסאמה סעדי: אבל אתה אומר שחלק מהזכויות האלה היו לאסירים האלה לפני חמש-שש שנים.
<יוכי גנסין: אלה פריבילגיות ולא זכויות.
<יוכי גנסין: אתה יודע שאין זכאות ללימודים באוניברסיטה.
אוסאמה סעדי: היה להם, עזבו עכשיו את המינוחים.
דוד אמסלם: המינוחים חשובים.
<יוכי גנסין: בית המשפט העליון קבע שזה לגיטימי.
דוד אמסלם: הרי אתם באתם לכאן וטענתם, גם החברים שלך - - -
אוסאמה סעדי: אשר מאשר, אדוני היושב-ראש.
דוד אמסלם: אשר מאשר משהו אחר.
דוד אמסלם: קודם כל אתם טענתם לפגיעה בזכויות אדם.
דוד אמסלם: אומרת היועצת המשפטית של השב"ס, ואני מתחבר למה שהיא אומרת, שאלה לא זכויות.
דוד אמסלם: נתנו להם אקסטרות.
דוד אמסלם: יש זכויות בסיס לכל אסיר וגם למחבל יש זכויות בסיס.
דוד אמסלם: לימודים באוניברסיטה – אזרח ישראלי מן המניין לא מקבל.
דוד אמסלם: עוד מעט הם יבקשו גם מלגות, אני מניח.
אוסאמה סעדי: זה לא על חשבון השב"ס.
דוד אמסלם: נראה לך סביר – באמת, אני מחזיק באינטגריטי שלך – נשמע לך הוגן שרוצח נתעב שהרג אנשים, ניתן לו גם ללמוד?
אוסאמה סעדי: רוצחים אחרים לא מקבלים?
אוסאמה סעדי: אני שואל, רוצחים אחרים לא מקבלים?
אוסאמה סעדי: משפחות פשע לא מקבלות?
דוד אמסלם: יש הבחנה בעולם בכלל בין רוצח שרצח על רקע פלילי לבין מישהו שרוצח על רקע לאומני.
דוד אמסלם: לבין מחבל, אלה שני דברים שונים.
דוד אמסלם: זה מקובל בכל מקום וגם ההיגיון שלי מכתיב את זה.
דוד אמסלם: אוסמה, אני מתפלא על השאלה שלך.
דוד אמסלם: אתה מצפה שמחבל יקבל לימודים בבית הסוהר?
דוד אמסלם: על זה אתה מקיים פה דיון?
אוסאמה סעדי: אסיר בתוך בית הכלא, שנשפט למאסר עולם, אנחנו לא רוצים לתת לו זכויות?
דוד אמסלם: אלה לא זכויות.
דוד אמסלם: זה לא מגיע לו.
אוסאמה סעדי: אני חושב שאם מישהו רוצה ללמוד ולהשתקם אחרי זה כשהוא ישתחרר - - -
אוסאמה סעדי: יש תקנות ששב"ס לא התקין עד היום שנוגעות לשיקום האסירים האלה.
אוסאמה סעדי: דיברת על כרים יונס, שרצח מישהו לפני 35 שנה.
<יוכי גנסין: מישהו?
<יוכי גנסין: הוא חטף ורצח חייל.
אוסאמה סעדי: אמרתי שהוא רצח מישהו, רצח חייל לפני 35 שנה.
דוד אמסלם: הוא רצח חייל שהוא לא מכיר ולא יודע רק בגלל שהוא יהודי והוא חייל צבא ההגנה לישראל.
דוד אמסלם: נראה לך שזה דומה למישהו שרצח בגלל שהוא רצה לשדוד את בנק לאומי?
אוסאמה סעדי: אחרי זה הוא שינה את העמדות שלו, תמך בתהליך השלום והיום הוא תומך בשתי מדינות לשני עמים.
דוד אמסלם: אולי ניתן לו להדליק משואה?
אוסאמה סעדי: אם אדם כזה, שרוצה ללמוד כדי שייצא מהכלא – מה אתה רוצה, שהוא ייצא מהכלא - - -
דוד אמסלם: אני לא רוצה שהוא ייצא מהכלא.
אוסאמה סעדי: בסוף הוא ייצא.
דוד אמסלם: לא, אדוני, אני לא חושב שאדם שרוצח על רקע לאומני, מחבל, אם הוא רצח הוא לא צריך לצאת מהכלא.
דוד אמסלם: למות בכלא.
אוסאמה סעדי: למה רוצחי ערבים - - -
דוד אמסלם: גם יהודי.
דוד אמסלם: אני לא עושה את ההבחנה.
דוד אמסלם: מחבל זה מחבל.
דוד אמסלם: זה מה שמפריע לי לאורך כל הדרך, בסימטריה כאן, וזה לא הדיון הראשון.
אוסאמה סעדי: אבל אין סימטריה.
אוסאמה סעדי: במצב היום אין סימטריה.
דוד אמסלם: עוד מעט אני אשאל אותו כמה רוצחים יהודים, מחבלים יש בכלא שרצחו ערבים בגלל שהם ערבים?
וקנין: להערכתי כעשרה.
<יוכי גנסין: פחות מעשרה.
דוד אמסלם: פחות.
דוד אמסלם: כמה רוצחים-מחבלים ערבים יש?
<יוכי גנסין: קרוב ל-6,200.
דוד אמסלם: אתה מבין את הפרופורציות?
אוסאמה סעדי: את היועצת המשפטית?
אוסאמה סעדי: 6,200 רוצחים?
אוסאמה סעדי: הוא מדבר על רוצחים.
דוד אמסלם: לא, מחבלים, מחבלים.
<יוכי גנסין: הוא התכוון לכל הקשת.
דוד אמסלם: אני טוען שגם יהודי שמסייע למחבל יהודי להרוג, גם הוא דינו אותו דבר.
דוד אמסלם: הבעיה שמפריעה לי אצלכם היא שכל פעם שאני עושה דיון על החוק במדינת ישראל, גם אם זה בבנייה, אתם כולכם באים ומגינים כל היום על הרוצחים ועל מפרי החוק הערבים.
אוסאמה סעדי: כשמביאים חוקים מיוחדים לערבים, מה אתה רוצה שנעשה?
דוד אמסלם: לא, זה לא חוק מיוחד.
דוד אמסלם: אומר אשר שיש מדיניות של השב"ס.
דוד אמסלם: הוא אמר שלא קרה משהו אתמול.
דוד אמסלם: הייתה איזושהי השתלשלות, עולים, יורדים לפי העניין.
אוסאמה סעדי: לא, לא, לא, זאת לא מדיניות.
אוסאמה סעדי: זה בעקבות החטיפה של גלעד שליט.
אוסאמה סעדי: אחרי זה הם ביטלו את זה.
דוד אמסלם: בבקשה, תן לאשר להגיד.
וקנין: אני אתייחס רק לנתונים.
וקנין: בעקבות חטיפת החייל לא הושת דבר על הפתח, הכול על החמאס והחמאס בכלל לא בשביתה.
וקנין: גם, לדוגמה, הבקשה להגדלת כמות ערוצי הטלוויזיה, לא הייתה הפחתת כמות ערוצי טלוויזיה לפתח.
וקנין: אלה העובדות ולא דבר אחר חוץ מאשר עובדה.
וקנין: מילה לגבי הקשרים של דתות וכל היוצא בזה, נבהיר דבר אחד ברור עם סימני קריאה.
דוד אמסלם: לפני זה אני רוצה להבין – הם רוצים חבילות טלוויזיה?
וקנין: כן.
דוד אמסלם: זאת הדרישה של מר ברגותי?
דוד אמסלם: על זה הוא יוצא לשביתה ומשכנע את כולם לא לאכול 40 יום?
וקנין: הוא נתן 18 סעיפים ואחד מהם היה הערוצים.
וקנין: אפרופו הקשרים של דתות עם סימני קריאה – בשירות בתי הסוהר כלל האסירים הפליליים זוכים אחת לאחת לאותן הזכויות, הפקודות, הנהלים – ערבי, יהודי, נוצרי, צ'רקסי או דרוזי באשר הוא.
וקנין: אין שום הבדל מבחינתנו בהקשר הזה ואגב, חיים כ-16,000 אסירים פליליים.
וקנין: ככה זה מתנהל וחשוב לומר את זה.
וקנין: שב"ס הוא הריבון בבתי הסוהר.
וקנין: אנחנו הצהרנו מלכתחילה שלא נקבל שביתה כאמצעי, לא לחץ ולא אחר באשר הוא.
וקנין: אנחנו לא רואים את זה.
וקנין: לכן גם לא ניהלנו משא ומתן ולא ננהל משא ומתן.
וקנין: מה שניתן שם זה הביקור השני.
דוד אמסלם: כלומר, השינוי היחיד שקרה בתקופה האחרונה זה הביקור השני.
דוד אמסלם: עכשיו תספר למה.
וקנין: לפני כמעט שנה החליט הצלב האדום, ממניעיו הוא, לא לממן את הביקור השני.
דוד אמסלם: ועד עכשיו הוא מימן את הביקורים.
דוד אמסלם: שנים.
וקנין: שנים, גם כשבתי הכלא היו בצבא.
וקנין: שנים.
וקנין: הוא החליט ממניעיו הוא, ואני לא אפרש אותו, להוריד את כמות הביקורים משניים לאחד.
וקנין: בגדול זה המימון של האוטובוסים.
וקנין: לנו לא הייתה עמדה בהקשר הזה.
דוד אמסלם: זאת אומרת שאם האישה של המחבל תגיע פעמיים בחודש בכוחות עצמה, אתם לא שיניתם שום דבר.
<יוכי גנסין: לא, היא לא יכולה להגיע בכוחות עצמה.
דוד אמסלם: הבנתי, רק דרך הצלב האדום.
דוד אמסלם: אבל אם מחר הצלב האדום מביא אותם, אתם לא שיניתם כלום.
וקנין: החליטה הרשות הפלסטינית ממניעיה היא – וגם פה אני לא רוצה לייצג אותה – אני מדבר על עובדות, שהיא מוכנה לממן את ההסעות האלה.
וקנין: הבאנו את זה לידיעת האסירים בלי לנהל משא ומתן והם החליטו מטעמים שלהם שזה מספק אותם.
וקנין: זאת הייתה אחת מ-18 הדרישות.
וקנין: זאת הייתה דרישה שאנחנו לא לקחנו ולכן לא החזרנו.
וקנין: זאת הדינמיקה של הסיפור.
דוד אמסלם: זאת דרישה אחת.
דוד אמסלם: איפה הדברים עומדים היום מבחינת הדרישות?
דוד אמסלם: הם דרשו 18 דרישות.
דוד אמסלם: הם ביקשו גם נופש, לצאת קצת להתאוורר?
וקנין: לא, לא ביקשו.
וקנין: בכל הדרישות האחרות לא התקיים דיון.
וקנין: הם הסתפקו בביקור השני.
דוד אמסלם: מה שאמרתם הוא שהרשות בעצם החליפה את הצלב האדום ומבחינתנו לא משנה לנו מי מממן.
דוד אמסלם: בוודאי מדינת ישראל לא אמורה לממן את ההסעות של משפחות המחבלים והרשות נכנסה לנעליים של הצלב האדום.
דוד אמסלם: בזה נגמר העניין מבחינתנו.
וקנין: אלה העובדות.
דוד אמסלם: ומה קורה בבית הסוהר?
וקנין: האסירים חזרו לבתי הסוהר שלהם וחזרו לאכול.
דוד אמסלם: חזרו לאכול?
וקנין: נכון לאתמול בלילה הוא עוד ספיחים של 23.
דוד אמסלם: שעוד לא שמעו על זה.
וקנין: אני לא יודע, אנחנו מטפלים בזה.
וקנין: בגדול האסירים חזרו לאכול וחזרו לשגרת הפעילות שלהם.
וקנין: אגב, יש להם את הרמדאן והם מתנהלים כפי שהם התנהלו כל השנים, ומקבלים את חופש הדת שלהם בהקשר של הרמדאן.
אוסאמה סעדי: מה עם מרואן ברגותי עצמו?
וקנין: גם הוא אוכל.
דוד אמסלם: הוא אכל כל הזמן, מה זאת אומרת?
דוד אמסלם: ממה שראיתי הוא אכל לפני כן.
דוד אמסלם: אני רוצה לספר לך שכאשר הייתה השביתה בפעם הקודמת, הוא אכל וכתוצאה מזה הופסקה השביתה.
וקנין: ב-2004.
דוד אמסלם: כשהם יצאו לשביתה צייצתי: אל תדאגו, מרואן ברגותי עוד יאכל באמצע ואז היא תתבטל עוד פעם.
דוד אמסלם: אל תיכנסו ללחץ.
דוד אמסלם: זה מה שקרה.
אוסאמה סעדי: זה לא התבטל.
אוסאמה סעדי: זה נמשך 41 יום.
דוד אמסלם: ולזה אתם קוראים מנהיג?
אוסאמה סעדי: אמרת שניידו אותם.
וקנין: הם חזרו לבתי הסוהר שלהם.
וקנין: בפועל.
אוסאמה סעדי: כל אחד חזר לבית הסוהר שלו?
דוד אמסלם: מה זאת אומרת שהם חזרו?
דוד אמסלם: איפה הם היו קודם?
וקנין: במהלך השביתה אני לא משאיר אותם בבית הסוהר שלהם.
וקנין: אני מפריד שובתים מלא שובתים, את חלקם אני מכניס לבידודים ואת חלקם, ממניעים הומניים, קירבנו לאזורי בתי חולים.
וקנין: היה פה מאמץ רפואי יוצא מגדר הרגיל שבו הקמנו בתוך בתי הסוהר מתחמים רפואיים.
וקנין: הבאנו פרמדיקים ממד"א, הבאנו רופאים מהצבא, הבאנו ניידות אט"ן והכנו אותם בפנים.
וקנין: הם החזיקו מעמד כי אנחנו נותנים להם תוספים של ויטמינים ומלחים כדי שלא יהיה להם נזק בלתי הפיך.
וקנין: בגדול, בכל השביתה אושפזו 35-30 אסירים בבתי חולים, כשרוב האסירים לקחנו אותם אחד-אחד למיון.
וקנין: הם עברו סדרת בדיקות מלאות ומי שהיה ניתן, חזר חזרה.
וקנין: אגב, ביום האחרון של השביתה היו 18 אסירים.
וקנין: זאת כמות מזערית ביחס לאיום.
וקנין: שביתה היא פגיעה ישירה בביטחון של בית הסוהר, במשמעת של בית הסוהר וגם בבריאות ובסכנת החיים.
וקנין: יש פה החלטה שיכלה לגבות חיים של אנשים ואני לא יכול להיות אחראי על זה.