GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חיים ביבס: אני משלם ארנונה בדיוק כמוך.
<חיים ביבס: אני רוצה שהבן שלי ילמד בחוג טיסנאות ואני מוכן לשלם 3,000 שקל.
<חיים ביבס: אתה אומר שהוא לא ישתמש במתקן ציבורי.
דוד אמסלם: אני אמרתי משהו אחר.
<חיים ביבס: בנוסח פה כתוב הפוך.
דוד אמסלם: אמרתי שהוא ישתמש במתקן הציבורי.
דוד אמסלם: המתקן הציבורי ייתן לו קייטנה בסיסית, ותהיה דיפרנציאציה בקייטנה.
דוד אמסלם: אם הבן שלך ירצה אחרי הבסיס ללכת לעוד שעה לטיסנאות – תשלם עבור החוג הזה.
יפעת שאשא ביטון: אז לא עשינו כלום.
<חיים ביבס: לא, הוא רוצה ללכת לקייטנה בנושא.
<חיים ביבס: זה כמו מקרה שאני מעוניין שהילד שלי ילמד בקולג' פרטי.
<חיים ביבס: אם אתה מוכן לשלם – תשלם.
דוד אמסלם: בעניין הזה יבואו לשר הפנים ויבקשו ממנו קייטנות על-אזוריות.
דוד אמסלם: נותנים לו סמכות.
<חיים ביבס: סיבכתם את העסק.
<חיים ביבס: אתה נכנס לפינה שלא צריך.
יפעת שאשא ביטון: זה לא מה שדיברנו פה.
<חיים ביבס: התחלת בדרך טובה, להגביל מחיר.
<חיים ביבס: אל תיצרו מצב שתהרגו את כל הקייטנות בארץ.
<חיים ביבס: מה אתם עושים?
<חיים ביבס: נהפוך הוא, במה שאתה עושה אתה מחזק את העשירים.
<חיים ביבס: אם יש לי כסף אשלח את הבן שלי לקייטנה בסיסית, הוא יסיים אותה ואחר הצהרים הבן שלי יהיה בקייטנה של עשירים, ואילו ילד אחר מסכן לא יהיה בכלום.
<חיים ביבס: לא, נהפוך הוא.
<חיים ביבס: קודם תייצר את הבסיס.
יוליה מלינובסקי: הוא כבר קיים.
דוד אמסלם: הנה, יש כבר בסיס.
<חיים ביבס: אני רוצה קייטנה פרטית.
<חיים ביבס: זה אומר שאני רוצה שהבן שלי ילמד טיסנאות משעות הבוקר ועד 7 בערב.
<חיים ביבס: אני מוכן לשלם עבור זה 10,000 שקלים.
<חיים ביבס: אבל אתה מגביל את זה, אתה אומר שאם משתמשים במבנה ציבור אי אפשר לעשות את זה.
<חיים ביבס: סליחה, מבנה ציבור שייך לי בדיוק כפי שהוא שייך לכל אחד.
דוד אמסלם: הסברתי, בתנאי שיש שם קייטנה בסיסית שיעשה מה שהוא רוצה.
<חיים ביבס: לא שם.
<חיים ביבס: צריכה להיות קייטנה בסיסית בעיר.
דוד אמסלם: הסברתי כבר, רוב הקייטנות הן קייטנות בסיסיות.
דוד אמסלם: תהיה גם קייטנה כמו בבית-ספר על-אזורי.
דוד אמסלם: בבקשה, על זה דיברנו.
<חיים ביבס: אבל לא על זה מדובר.
<חיים ביבס: אבל זה לא זה.
<חיים ביבס: אתה בורח מן הדבר הנכון.
<חיים ביבס: אתה צודק במה שאתה אומר לגבי קייטנה על-אזורית.
<תומר רוזנר: הוא לא מנגיש.
דוד אמסלם: לא מנגיש, הכוונה שהוא קובע להם סל.
דוד אמסלם: אבל בכל אופן יש לי כמה קייטנות מיוחדות שאני רוצה לעשות.
דוד אמסלם: אני רוצה לעשות קייטנת טיסנאות, אני רוצה לעשות קייטנת חלל, אני רוצה לעשות קייטנת אנגלית.
יפעת שאשא ביטון: בחסות קייטנה ציבורית?
דוד אמסלם: אני רוצה לבקש את האישור שלך לעניין הזה.
<חיים ביבס: למה אני צריך אישור?
<חיים ביבס: אתם מסבכים את העסק יותר.
<מרדכי כהן: מארגנים פה עוד בירוקרטיה.
<מרדכי כהן: יגיעו מאות בקשות.
דוד אמסלם: לא מתנהלים אצלי דיונים כך.
דוד אמסלם: יפעת שאשא ביטון, את לא יכולה כל הזמן לנהל דו-שיח, זה לא הולך כך כי אנחנו לא נתקדם.
דוד אמסלם: את עמדתך שמעתי.
דוד אמסלם: את לא יכולה לדבר תמיד כשאת רוצה, זה לא עובד כך.
דוד אמסלם: אתן לך זכות דיבור.
דוד אמסלם: אני לא יודע לנהל דיונים כך, מעולם לא ניהלתי דיונים כך.
דוד אמסלם: אם לא מסכימים אתך זה בסדר, מתקדמים.
דוד אמסלם: הרי את מחזירה אותי לדיון הקודם, על זה דיברנו שעתיים.
יפעת שאשא ביטון: לדיון הראשון.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להמשיך מהמקום שאתה התחלת בו.
דוד אמסלם: הנה את ממשיכה.
יפעת שאשא ביטון: מה לעשות, זה בוער בי.
דוד אמסלם: כי יש ערים שאת חלק גדול מאוד מן הקייטנות משכירים.
דוד אמסלם: דרך אגב, מנהל בית-הספר יש לו ניהול עצמי.
<חיים ביבס: אתם מערבבים שני דברים, זאת הבעיה.
<חיים ביבס: אעזור לך, הבנתי את מה שאתה אומר.
דוד אמסלם: תן לי לומר עוד משפט ואחרי כן אתן לך את זכות הדיבור.
דוד אמסלם: אני רוצה לקבוע מצב סביר רגיל, שהקייטנה הזאת בסיסית לכולם.
דוד אמסלם: אם יבוא מישהו וירצה להחריג – אהלן וסהלן, תחריג.
דוד אמסלם: אבל לא להיפך.
<חיים ביבס: אתה מערבב שני דברים.
<חיים ביבס: אני מסכים עם מה שאתה אומר.
<חיים ביבס: הכוונה הייתה טובה, לייצר פיקוח על המחיר, זה בסדר.
<חיים ביבס: קייטנה בסיסית צריך שתהיה.
<חיים ביבס: זה הקייטנה שאתה מדבר עליה.
דוד אמסלם: איפה היא תהיה?
<חיים ביבס: היא תהיה בעירייה, בגנים ובבתי-הספר.
דוד אמסלם: בכל גן?
דוד אמסלם: בכל שכונה?
<חיים ביבס: איפה שצריך, על-פי מספר הנרשמים.
<חיים ביבס: בעיר מודיעין למשל יש 28,000 תלמידים ולקייטנות נרשמים בקושי 3,000.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין, בכל שכונה?
<איתי חוטר: לפי ביקוש.
דוד אמסלם: נניח שאתה גר בשכונת גילה בירושלים והעיריה לא רוצה לעשות שם סל בסיסי.
<חיים ביבס: אין דבר כזה.
<חיים ביבס: היא חייבת.
יוליה מלינובסקי: יש לי פתרון.
דוד אמסלם: אז עכשיו כבר נכנסנו לפי שכונות.
<חיים ביבס: בואו נחלק את זה.
<חיים ביבס: עירייה שלא רוצה לעשות קייטנות ומוציאה את זה החוצה מחויבת שהמפעיל עצמו יעשה קייטנה בסיסית.
דוד אמסלם: זה מה שאנחנו אומרים.
<חיים ביבס: לא, אתם מערבבים עם עוד דבר.
<חיים ביבס: אני מחר רוצה לא זה ולא זה.
<חיים ביבס: יש לי קייטנה בסיסית, יש לי מפעיל ואני רוצה להפעיל קייטנה פרטית.
<חיים ביבס: אני לא צריך לשאול אף אחד.
<תומר רוזנר: אתה יכול.
<חיים ביבס: זה לא קיים פה, רבותי.
דוד אמסלם: אתה רוצה לתת לו סל בסיסי?
<חיים ביבס: אסביר למה.
<חיים ביבס: יש לי קייטנה בסיסית.
<חיים ביבס: אני רוצה לשלוח את הבן שלי מחר בבוקר לגן לקייטנה בסיסית.
<חיים ביבס: השכן שלי לא רוצה, הוא רוצה קייטנה פרטית, הוא מוכן לשלם כמה שצריך.
דוד אמסלם: איפה תהיה הקייטנה?
<חיים ביבס: בגן, שני מטרים מהגן שבו יש קייטנה לבן שלי.
דוד אמסלם: במתקן ציבורי.
<חיים ביבס: ברור.
<חיים ביבס: סליחה, הוא משלם ארנונה בדיוק כמוך וכמוני.
<חיים ביבס: אתה אומר לו: לך למתקן פרטי, ודרך אגב אתה תשלם יותר.
<חיים ביבס: מה פתאום?
<חיים ביבס: עם כל הכבוד, גני ילדים נבנו לא רק מכספי המדינה.
<חיים ביבס: 20% הוא מן הכסף של התושבים.
<חיים ביבס: המדינה לא הביאה את זה, מה לעשות.
<חיים ביבס: אתם מציגים כאילו רק המדינה השקיעה.
<חיים ביבס: המדינה לא הביאה כסף, את רוב הכסף אנחנו מביאים.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על הציבור.
<חיים ביבס: נכון, זה הציבור.
דוד אמסלם: לא כל מדינת ישראל זה ירושלים.
דוד אמסלם: ירושלים היא עיר שלמה.
דוד אמסלם: זה לא אותו דבר.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה לפתור הכול.
<חיים ביבס: אתה לא יכול לפתור מלמעלה.
<חיים ביבס: אתה לוקח את הדוגמה של ירושלים ואומר: נחיל את זה על כולם.
דוד אמסלם: אני הולך להיפך.
דוד אמסלם: קודם כול, אם ליד ביתי יש בית-ספר שבו לומד הבן שלי ושם מתנהלת קייטנה – שילך לשם.
יוליה מלינובסקי: אבל אם לא יירשמו?
דוד אמסלם: אם לא נרשמים – לא נרשמים.
<חיים ביבס: יש בשכונה שני בתי-ספר.
<חיים ביבס: באחד מהם אפשר לעשות קייטנה בסיסית ובשני אפשר לעשות קייטנה פרטית?
<חיים ביבס: תרשמו את זה.
יואב בן צור: זה לא מה שכתוב.
דוד אמסלם: אם תהיה שכונה שבה כולם מיליונרים ורוצים קייטנות ב-5,000 דולר ולא רוצים קייטנה בסיסית אז אין בעיה.
יוליה מלינובסקי: אתה מחייב אותם לפי הצעת החוק הזאת.
יוליה מלינובסקי: אז אל תחייב אותם.
<חיים ביבס: אבל זה לא מה שכתוב.
<תומר רוזנר: זה כן מה שכתוב.
<תומר רוזנר: כתוב בצורה מפורשת בסעיף קטן 5(ג): משעה שהרשות המקומית הציעה לכל דורש וסיפקה לכל דורש את הקייטנה הבסיסית היא יכולה להציע כל קייטנה אחרת.
<יהודה זמרת: אבל המפעיל הפרטי לא.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שהיה ברמת-גן וכולנו תקפנו אותם.
דוד אמסלם: תביני על מה אנחנו מדברים.
יפעת שאשא ביטון: אגיד לך מה אני רוצה, את הדבר הפשוט שאתו יצאנו לדרך.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לפקח על הקייטנות הציבוריות, כלומר מה שמפעילה הרשות המקומית ומה שמפעילים המתנ"סים.
דוד אמסלם: אז לא יהיו קייטנות ציבוריות.
יפעת שאשא ביטון: בטח יהיו, תמיד יהיו.
יפעת שאשא ביטון: אני משתמשת בדוגמה שלך, מי שרוצה קייטנה פרטית "מפוצצת"- - -
דוד אמסלם: זה בדיוק מה שאנחנו אומרים.
<חיים ביבס: מה לעשות, תבוא למודיעין ותראה.
<חיים ביבס: זה לא רק אצלנו, כך זה ברוב הרשויות המקומיות.
דוד אמסלם: היום חלק גדול מאוד מן הקייטנות, איפה שיש ניהול עצמי של בתי-ספר אין בכלל קייטנות ציבוריות.
דוד אמסלם: הם משכירים את מבנה בית-הספר לקייטנה פרטית.
יפעת שאשא ביטון: הם לא יכולים, יש להם בית-ספר של קיץ.
דוד אמסלם: עזבי את בית-ספר של קיץ, הוא מיועד רק לילדים בכיתות א'-ב'.
דוד אמסלם: אני מדבר על שאר הקייטנות.
דוד אמסלם: בגדול, אני לא בא להסדיר את כל המצב במדינת ישראל לשוויוניות.
דוד אמסלם: זה לא קיים באף תחום.
דוד אמסלם: מה שמפריע לי, שיש אדם חסר אמצעים שרוצה קייטנה בסיסית ועל-יד הבית שלו אין כזאת.
דוד אמסלם: אומרים לו: אדוני, אנחנו מצטערים, פה אנחנו לא יכולים לתת לך.
דוד אמסלם: אנחנו באמת חייבים לתת לך פתרון אז תיסע לקצה השני של העיר, יש שם קייטנה שאליה תיקח את הילד שלך.
יפעת שאשא ביטון: אני לא בטוחה שזה המצב.
יפעת שאשא ביטון: היום המציאות היא שברוב המקומות יש קייטנות ציבוריות.
דוד אמסלם: אני מסביר לך מה אני חושב.
דוד אמסלם: לזה אני מחפש פתרון.
דוד אמסלם: אם אתה רוצה לעשות קייטנה משודרגת אז תיתן את הבסיסית ואחרי זה תעשה מה שאתה רוצה עם מי שאתה רוצה.
דוד אמסלם: זו הכוונה שלנו, שלא יהיה מצב שילד לא הולך לקייטנה בגלל שאמרו להורים שלו: תשלמו 1,500 שקל.
דוד אמסלם: הם שאלו: אבל למה?
דוד אמסלם: כתבו שתהייה קייטנת בסיס.
דוד אמסלם: אומרים להם: אצלנו אין קייטנת בסיס, תלכו לשם, שם תקבלו קייטנת בסיס.
יפעת שאשא ביטון: אבל הרשות המקומית מפעילה את זה בפיקוח.
דוד אמסלם: לא כל הרשויות המקומיות צדיקות.
יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אנחנו פה, אנחנו רוצים לפקח.
דוד אמסלם: מה תעשה הרשות המקומית?
<חיים ביבס: אבל יש את התהליך הבסיסי, שזה הרישום.
<חיים ביבס: ברישום אתה יכול להירשם למה שאתה רוצה, גם לפרטי.
דוד אמסלם: מה יקרה ברשות?
דוד אמסלם: אם הרשות המקומית לא תרצה להיכנס לעניין ותרצה להמשיך את זה כך, היא לא תעשה שום קייטנה.
דוד אמסלם: היא תעשה קייטנה אחת בסיסית ותגיד למנהל בית-הספר: תשכיר אותו למי שאתה רוצה, כמו שקיים היום.
דוד אמסלם: דרך אגב, איך הגענו לאן שהגענו היום?
דוד אמסלם: זה התחיל מזה.
דוד אמסלם: לכן אנחנו אומרים, בגדול, קודם כול בית-הספר הוא בית-הספר, הוא של כלל הציבור.
דוד אמסלם: תאפשר לכל ילד להגיע לקייטנה הכי קרובה לביתו.
יוליה מלינובסקי: מתנ"סים זה גם מבנה ציבור.
<תומר רוזנר: הוא לא צריך לפנות לשר הפנים.
יפעת שאשא ביטון: מה שמפריע לי בבטן, שבחסות הציבורית אנחנו עושים- - - .
דוד אמסלם: אם הוא לא נתן קייטנת בסיס אז הוא הולך לשר הפנים ואומר: אני רוצה לעשות בעיר שלי 7-8 קייטנות על-אזוריות, קייטנות לוקסוס.
דוד אמסלם: מבנה האוכלוסייה שלי כזה, יש לי 10% שאין להם אמצעים, 80% שרוצים את הבסיסי ויש להם, ועוד 10%.
יפעת שאשא ביטון: עוד פעם, זה קייטנות לעשירים וקייטנות לעניים בחסות הציבורית, מה שלא רצינו שיהיה.
יפעת שאשא ביטון: אבל אם היינו משאירים את זה במקום שאנחנו באים לפקח רק על הפעילות הציבורית- - -
דוד אמסלם: ומה יהיה בבית-הספר?
יפעת שאשא ביטון: יש בתי-ספר שעומדים ריקים.
דוד אמסלם: נעשה בחלק מבתי-הספר פעילות פרטית עבור עשירים ובחלק מבתי-הספר פעילות ציבורית עבור עניים?
יפעת שאשא ביטון: יותר גרוע שבחסות הציבורית עושים כך.
דוד אמסלם: בחסות הציבורית אני מפקח על זה, אני לא מאפשר את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני מפקחת ומאפשרת שאלו יהיו כך ואלה יהיו כך.
יוליה מלינובסקי: לא תהיה שם שום פעילות והעירייה לא תרוויח כסף כי לא יהיה שווה לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: אני לוקחת את המודל של הצהרונים.
<חיים ביבס: הרי חלק ממוסדות הציבור בכלל עומדים ריקים.
<חיים ביבס: יש לי 200 גני ילדים, במקרה הטוב יש קייטנות ב-80 ומשהו גני ילדים.
<חיים ביבס: זאת אומרת, יש יותר מ-100 מוסדות שעומדים ריקים.
<חיים ביבס: מה אתה אומר?
<חיים ביבס: אם לא תשכיר לאף אחד לא תקבל כסף.
<תומר רוזנר: תגיד לי איפה אני טועה.
<חיים ביבס: דבר שני, יש 2-3 בתי ספר בכל אזור, מתוכם לפחות אחד עומד ריק.
<חיים ביבס: אתה אומר: אל תשכיר אותו לשום דבר.
<חיים ביבס: אם אני רוצה להשכיר אותו אוטומטית צריכה להיות בו קייטנה בסיסית.
<מרדכי כהן: יש תנאים אם אתה מפעיל אותו.
יוליה מלינובסקי: מתי אוכל לקבל זכות דיבור?
יוליה מלינובסקי: ישבתי פה בשקט.
יוליה מלינובסקי: אפשר, בבקשה?
יוליה מלינובסקי: אני מסכימה עם יושב-ראש מרכז השלטון המקומי.
יוליה מלינובסקי: אקצר בדבריי, לא אגזול זמן רב.
יוליה מלינובסקי: כמובן שהמצב אבסורדי.
יוליה מלינובסקי: הבאתי לפה נתונים על קייטנות בחולון: 2,000 שקל מ-7:30 עד 16:30.
דוד אמסלם: במתקנים ציבוריים?
יוליה מלינובסקי: בגן ילדים ציבורי.
יוליה מלינובסקי: בחשבון פשוט, זה אפילו יותר מיום לימודים רגיל.
יוליה מלינובסקי: היום בגן זה 700 שקל עד שעה 14:00, אחר-כך אני משלמת על צהרון עוד 1,000 שקל, ביחד זה 1,700 שקל, כולל ימי שישי.
יוליה מלינובסקי: פה נותנים לי פעילות בפחות שעות ופחות ימים וזה עולה 2,000 שקל.
יוליה מלינובסקי: כבד היושב-ראש, ברור שהמצב הזה לא נורמלי.
יוליה מלינובסקי: ברור שאנחנו רוצים לעשות פיקוח על מחירים בקייטנות ציבוריות.
יוליה מלינובסקי: אבל צריך ללכת על החבל הדק בין הציבורי והפרטי.
יוליה מלינובסקי: אנחנו לא רוצים לפגוע בזה.
יוליה מלינובסקי: דבר שני, אני מחזיקה בדעה ברורה וחד-משמעית ששר הפנים הוא לא הכתובת.
יוליה מלינובסקי: אני מברכת את השר דרעי שהסכים לקחת על עצמו את האחריות הזו.
יוליה מלינובסקי: יחד עם זה, אני סבורה ובטוחה שהוא לא מסוגל לעשות את זה בצורה טובה כי אין לו שום מנגנון.
<חיים ביבס: משרד החינוך ברח ואתם נותנים לו יד לברוח.
יפעת שאשא ביטון: הוא לא יעשה את זה.
יוליה מלינובסקי: אני מנסה להיות במסגרת הדיון שכבוד היושב-ראש הכתיב פה.
יוליה מלינובסקי: שר הפנים הוא לא כתובת.
יוליה מלינובסקי: הוא לא מסוגל, הוא לא יעשה.
יוליה מלינובסקי: מה שהם יעשו, אפילו אם הם ירצו בכך, הם ירצו מאוד, אבל פשוט אין להם מנגנון שיכול לעשות את זה כי אי אפשר לקבוע מחירים בלי לקבוע תוכן.
יוליה מלינובסקי: יש לנו כבר דוגמאות.
יוליה מלינובסקי: בבית-ספר של קיץ קבעו תוכן, יש תוכן, יש מחיר, יודעים בדיוק מה יש שם.
יוליה מלינובסקי: אז בשביל מה להמציא את הגלגל?
יוליה מלינובסקי: פשוט צריך להרחיב את בית-ספר של קיץ גם לגילאים אחרים.
<מרדכי כהן: וליישם אותו תוך שבועיים.
יוליה מלינובסקי: צריך להרחיב את בית-ספר של קיץ גם לגילאי 3-4.
יוליה מלינובסקי: זה הפתרון והוא ידוע ומוכר.
יוליה מלינובסקי: צריך להתאים את התוכנית לזה.
<חיים ביבס: אבל נותנים למשרד החינוך לברוח.
יוליה מלינובסקי: שמחתי מאוד לשמוע ביום רביעי שעבר שבאה חברת הכנסת שולי מועלם רפאלי ואמרה ששר החינוך שוקל.
דוד אמסלם: הוא שקל והחליט שלא.
יוליה מלינובסקי: זה בריחה מאחריות.
<חיים ביבס: הוא הבין שהוא צריך לתת תקציב.
יוליה מלינובסקי: אתמול ניסיתי לדבר עם שר החינוך ולבקש ממנו.
יוליה מלינובסקי: איכשהו זה לא צלח כי טראמפ חשוב יותר מהקייטנות.
יוליה מלינובסקי: ניסיתי לגרור אותו לעניין הזה.
יוליה מלינובסקי: אני מגישה בזה הסתייגות, אני מבקשת לרשום הסתייגות, שהסמכות להפעלת הפיקוח על הקייטנות תהיה של שר החינוך כי זה המקום הטבעי והבריא לכל העניין הזה.
יוליה מלינובסקי: קייטנה זה לא בייביסיטר, צהרון זה לא בייביסיטר.
יוליה מלינובסקי: לא שאנחנו רוצים שהילדים שם ילמדו פיזיקה בגיל 3, למרות שאולי כדאי, אבל אנחנו מתכוונים שזה יהיה גם על-ידי אנשי צוות מתאימים, שיהיה בזה איזשהו תוכן, שהם לא סתם יבלו שם זמן.
יוליה מלינובסקי: יתרה מכך, במשרד החינוך יש גם מפקח על קייטנות, הוא כבר קיים.
יוליה מלינובסקי: אז בשביל מה אנחנו יושבים פה היום וממציאים גלגל?
יוליה מלינובסקי: גם אני שמעתי ואשמח אם זה יהיה מ-1 ביולי כי כבר רשמתי את הילדים שלי לפי המחירים האלה.
דוד אמסלם: אם את רוצה שזה יהיה ביולי אז בואו נתקדם.
יוליה מלינובסקי: אני לא חושבת שהם מסוגלים היום באופן טכני להפעיל את זה בתקופה כל-כך קצרה.
יוליה מלינובסקי: אז ההסתייגות שלי היא לגבי הסמכות של שר החינוך במקום שר הפנים.
יואב בן צור: אשתדל לקצר בדבריי.
יואב בן צור: אין ספק ששר הפנים מברך על נושא הפיקוח על מחירי הקייטנות.
יואב בן צור: נכון שמה שכתוב בהצעת החוק שונה כמעט לחלוטין ממה שנקבע בהחלטת הממשלה.
יואב בן צור: אף-על-פי-כן אנחנו צריכים להיות הגיוניים.
יואב בן צור: במשך השבועיים עד 1 ביולי לא משנה מי יהיה פה, איזה "טרקטור" ואיזה דוחף ואיזה מישהו שיכול לעשות נסי-נסים, זה לא יקרה.
יואב בן צור: מה גם שאני מצטרף לדברי חברתי, שהסמכות פה צריכה להיות של משרד החינוך ולא של משרד הפנים.
יואב בן צור: אי אפשר לקחת את החוק לפיקוח על מחירים ולהכניס בתוכו את כל האחריות שפה נדרשת.
דוד אמסלם: אתה מצטרף להסתייגות שלה?
יואב בן צור: אני מצטרף גם להסתייגות.
יואב בן צור: אולי תלמדו מבתי-הספר החרדיים, שמלמדים חודש לימודים נוסף.
יואב בן צור: שם זה בפיקוח משרד החינוך.
יואב בן צור: צריכים לקבל את אישור משרד החינוך.
דוד אמסלם: אתה רוצה שנעביר את זה לשר החינוך במקום לשר הפנים?
יואב בן צור: אני רוצה שנעביר לשר החינוך.
יואב בן צור: גם אם לא מעבירים לשר החינוך, בשנה הנוכחית בטח שר הפנים לא יוכל לפקח.
יואב בן צור: זה יירשם כהסתייגויות.
<תומר רוזנר: אני רוצה להבין את ההסתייגויות של חבר הכנסת בן צור.
<תומר רוזנר: ההסתייגות הראשונה היא להעביר את האחריות לשר החינוך, וההסתייגות השנייה היא שהחוק יחול רק משנה הבאה.
<תומר רוזנר: זה לחילופין?
יואב בן צור: אם זה יעבור לשר החינוך אז אין הצעה לגבי העברה לשנה הבאה.
דוד אמסלם: רשמנו בפנינו את העניין.
דוד אמסלם: אני חושב שזה אפשרי גם השנה.
דוד אמסלם: התפקיד שלכם לעזור לאזרחי מדינת ישראל ולא לספר לנו כמה זה קשה.
דוד אמסלם: ברגע שנחוקק את החוק תראה שהכול יהיה בסדר.
דוד אמסלם: אתה דואג למי, לפקידים או לאזרחים?
יואב בן צור: אני דואג לכולם אבל צריך להיות הגיוני.
דוד אמסלם: אז אני לא הגיוני.
יואב בן צור: זה ההיגיון שלי.
יואב בן צור: מותר לי לומר את דעתי.
<מירה סלומון: בהמשך לדברים שאמר יושב-ראש מרכז השלטון המקומי, רציתי להבהיר, כי בסעיף קטן (ג) הדרישה לקבוע קייטנה בסיסית ורק אז אפשרות לספק קייטנה אחרת היא על המפעיל ולא על הרשות המקומית.
<מירה סלומון: הסיבה שזו בעיה, כי לא תמיד אותו אדם מפעיל את הקייטנות הציבוריות וגם את הקייטנות הפרטיות.
<מירה סלומון: הקביעה, שצריך לספק באותו אתר או באתר סמוך גם קייטנה ציבורית וגם קייטנה פרטית, מספקת לצורך הווידוא שקייטנה ציבורית אכן תתקיים.
<מירה סלומון: לכן החובה הזאת צריכה לחול על הרשות המקומית ולא על המפעיל.
<מירה סלומון: זו הייתה הכוונה כאשר אמרנו שהנוסח של הסעיף לא מספק.
<תומר רוזנר: הם דואגים לרשויות המקומיות או לגופים הפרטיים?
<מירה סלומון: בתשובה לשאלת היועץ המשפטי של הוועדה, אנחנו דואגים לתושבים.
<מירה סלומון: הבהרנו את זה כבר בדיון הקודם.
<מירה סלומון: יש תושבים שרוצים לקבל תכנים אחרים, תכנים נוספים וצריך לאפשר לספק להם את זה.
<מירה סלומון: אם אנחנו כגוף שלטוני בוחרים להעביר את הניהול של הקייטנות הציבוריות לגורם אחד ואת הניהול של הקייטנות המעשירות, המועשרות, לגורם אחר זה אמור להיות הזכות הפררוגטיבית הניהולית שלנו.
<מירה סלומון: זה לא דבר שאמור להיות בכלל מונח לדיון.
<מירה סלומון: אנחנו כן צריכים לספק שירות של קייטנה בסיסית.
דוד אמסלם: אנחנו מבחינתנו הסברנו, הרעיון הכללי, אם באותה קייטנה אתם נותנים את הסל הבסיסי אין לנו בעיה עם שום דבר.
<מירה סלומון: כלומר החובה היא עלינו ולא על המפעיל.
<חיים ביבס: תרשום את זה.
<חיים ביבס: זה לא רשום.
<מירה סלומון: לא באותה קייטנה.
דוד אמסלם: אני לא יודע מה זה אתר קרוב ואתר רחוק.
דוד אמסלם: יש מי שחושב שאתר קרוב זה במרחק של 30 קילומטרים.
דוד אמסלם: אם באותה קייטנה יש את הסל הבסיסי – אהלן וסהלן, תעשו מה שאתם רוצים.
דוד אמסלם: במידה ולא, אמרנו שיש שלוש אופציות:
דוד אמסלם: אופציה ראשונה היא שיש רק את הסל הבסיסי בקייטנה; אופציה שנייה היא שהקייטנה הזאת מתנהלת עם סל בסיסי ומי שרוצה "אקסטרות" רוכש אותן לעצמו; ויש אופציה שלישית, קייטנה שיכולה להיות רק "אקסטרות" כל עוד היא מקבלת את האישור, והיא מה שנקרא קייטנת-על.
<יהודה זמרת: אין שום פטור.
<מירה סלומון: זה לא הנוסח שמופיע וזה גם לא מה שהסביר יושב-ראש מרכז השלטון המקומי.
<מירה סלומון: הסברנו ונסביר שוב.
<מירה סלומון: אגב, הנוסח של הצעת החוק מתייחס לאתר או אתר סמוך אליו.
<מירה סלומון: אנחנו רוצים לאפשר את השימוש במתקנים הציבוריים שלנו, גם את אלה שעומדים ריקים, לשימושים לקייטנות שהן לאו דווקא קייטנות בסיסיות.
דוד אמסלם: ברגע שהם יאפשרו לתת שירות עד מרחק למשל של 300-400 מטר זה נשמע לי הגיוני.
<תומר רוזנר: באתר סמוך שמרחקו אינו עולה על 500 מטר.
<חיים ביבס: "אזורי רישום" זה עדיף.
<תומר רוזנר: אזור רישום הוא דבר שמוגדר בחקיקה?
<תומר רוזנר: תוכלו לעזור לנו בהפניה?
<לירן שפיגל: בתקנות לימוד חובה.
<תומר רוזנר: לא בתקנות.
<תומר רוזנר: אנחנו צריכים חוק.
יפעת שאשא ביטון: אבל האזור הוא דבר דינמי.
<תומר רוזנר: תעזרו לנו בהפניה כי אנחנו לא מבינים בנושא הזה.
<מרדכי כהן: אז עכשיו משרד הפנים יהיה מומחה לא רק לתחומי שיפוט אלא גם לאזורי רישום.
<מרדכי כהן: אתם משוכנעים שאתם משרד החינוך?
<מרדכי כהן: אזור רישום ייקבע על-ידי הרשות המקומית.
דוד אמסלם: אני מקבל את ההערה של מירה סלומון.
דוד אמסלם: זה פותר את הבעיה.
דוד אמסלם: מעניין אותי דבר אחד לאורך כל הדרך, ואולי כאן הפתרון, שאזרח רגיל שרוצה לקבל שירות של קייטנה בסיסית מקבל אותו.
דוד אמסלם: אני מכיר את הטריקים, תסמכו עליי, אני באתי מהעירייה.
דוד אמסלם: אני יודע, אומרים לו: אין בעיה, יש לך קייטנה אחת בקצה העיר, קח 4 אוטובוסים ותגיע, אולי תגיע בסביבות 12 בצהרים.
דוד אמסלם: אם זה באזור רישום זה נותן מענה.
דוד אמסלם: לא מפריע לי אם יש בית-ספר ריק שיעשו שם קייטנת טיסנים, אבל החשש שלי היה שכולם יהיו ריקים וישלחו את הילד לקצה העיר.
דוד אמסלם: אם באותו אזור רישום תהיה חובה- - -
<חיים ביבס: הבנת את הפואנטה, אבל זה לא מנוסח כך.
דוד אמסלם: עזוב עכשיו את הניסוח.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים.
יואב בן צור: כמה מושגים אתה רוצה שתוך שבועיים ילמד משרד הפנים ממשרד החינוך?
יואב בן צור: תוך שבועיים.
<אסנת חיטרון: רצינו הסבר.
<אסנת חיטרון: לא הבנו את פסקה (ג)(1), מה זה אומר "סל השירותים בו שעות הפעילות הן בהיקף הקרוב ביותר".
<אסנת חיטרון: אם הייעוץ המשפטי יוכל להסביר לנו.
<אסנת חיטרון: רצינו גם לשאול בהקשר הזה, מה קורה אם יש קייטנה, למשל מחנה קיץ של הצופים, שם נותנים שירות הרבה יותר מצומצם מהסל ובמחיר מופחת לכאורה?
<חיים ביבס: מחנה קיץ של הצופים זה לא קייטנה.
<אסנת חיטרון: לפי ההגדרות זה קייטנה.
<יהודה זמרת: לפי החוק הזה כן כי הם נתמכים על-ידי הרשות המקומית.
<חיים ביבס: זה לא רלוונטי בכלל.
<אסנת חיטרון: זה עונה על ההגדרות.
<אסנת חיטרון: או במקום מחנה קיץ של הצופים קייטנה אחרת שנותנת היקף צר יותר במחיר נמוך יותר.
<יהודה זמרת: למשל קייטנה לשבועיים במקום ל-3 שבועות.
<אסנת חיטרון: לכאורה לפי הנוסח היא לא יכולה לעשות את זה.
<תומר רוזנר: למה היא לא יכולה?
<יהודה זמרת: כי אחד התנאים הוא שהיא תציע את אחת הקייטנות שלפי הסל.
<תומר רוזנר: ואם היא לא רוצה להציע את זה, אז תבקש פטור.
<יהודה זמרת: אבל לא פטור.
<יהודה זמרת: פטור זה לא הדרך.
<תומר רוזנר: כפי שאמר יושב-ראש הוועדה, המפעיל צריך לתת את הקייטנה הבסיסית והוא יכול להציע "אקסטרות" בתנאי שהוא מציע את הבסיס.
<תומר רוזנר: אם הוא רוצה להציע רק "אקסטרות" אז הוא צריך לבקש פטור.
<יהודה זמרת: אני לא יכול כי אמרת שרק בנסיבות חריגות אני יכול לתת פטור.
<תומר רוזנר: זה מה שביקשנו והם לא הסכימו.
דוד אמסלם: אתם לא הסכמתם לזה.
<יהודה זמרת: נסביר למה.
<יהודה זמרת: הפטורים ידרשו מאתנו לעמוד מול מאות בקשות.
דוד אמסלם: אולי זה הבעיה שלכם בחוק הזה, שאתם לא רוצים לעבוד.
<יהודה זמרת: זה לא עניין של לא רוצים לעבוד.
<יהודה זמרת: לקחנו את הקייטנות, שלא נמצאות אצלנו, לא הידע אצלנו ולא המידע.
דוד אמסלם: אבל בשביל זה לא מענים את כל עם ישראל.
<יהודה זמרת: "לענות את עם ישראל" זה אומר שמאות קייטנות יעלו לרגל.
דוד אמסלם: לא יעלו לרגל.
דוד אמסלם: יש לי בעיה, שמרדכי כהן לא רוצה את הקייטנות ואתה לא רוצה את הקייטנות.
דוד אמסלם: הפקידים לא רוצים לעבוד, לא רוצים את הקייטנות האלה.
<מרדכי כהן: יש שר שקבע עמדה, אבל השר הביע הסתייגות- - -
<חיים ביבס: גם השלטון המקומי לא רצה את הקייטנות.
<חיים ביבס: מי שהיה צריך להפעיל את הקייטנות הוא משרד החינוך.
<חיים ביבס: במקום זה אנחנו נכנסנו לנעלי המדינה.
<חיים ביבס: היום המדינה באה ומטילה עלינו בירוקרטיה.
<חיים ביבס: בשביל להפעיל גן ילדים אני צריך תקנים וכן הלאה.
<מרדכי כהן: בבקשות חריגות יצרתם מפלצת, מנגנונים.
דוד אמסלם: ראש רשות מקומית יעלה אליך לרגל.
<חיים ביבס: ראשי רשויות מקומיות.
<חיים ביבס: למה אני צריך בכלל לעלות אליו?
<יהודה זמרת: המפעילים הפרטיים יבואו.
דוד אמסלם: לא, הריכוז יהיה באמצעות השלטון המקומי בכל עיר ועיר.
דוד אמסלם: אולי אתה רוצה להגיד לי גם שתקבל כל הורה והורה, אני יודע, אבל אנחנו נסייג את זה, שזה יהיה באמצעות הרשות המקומית.
דוד אמסלם: אתה לא תיפגש עם כל מפעיל קייטנה.
<חיים ביבס: אתה עשוי להרוג את זה.
<חיים ביבס: תקבע את הקריטריון הבסיסי.
<חיים ביבס: לא צריך לבוא למשרד הפנים ולא צריך לבוא לאף אחד.
<חיים ביבס: תראו מה אתם עושים.
דוד אמסלם: חיים ביבס, אתה מפריע לי עכשיו.
דוד אמסלם: קיבלתי את ההערה של מירה סלומון.
<הילה דוידוביץ: לא ענו לנו על פסקה (ג)(1).
<הילה דוידוביץ: תומר רוזנר, אם תוכלו בבקשה להסביר לנו כי אנחנו לא כל-כך מצליחים להבין.
<הילה דוידוביץ: מה הכוונה במילים "בו שעות הפעילות הן בהיקף הקרוב ביותר"?
<מרדכי כהן: זה חכם?
<מרדכי כהן: מעשי להתערב בשוק הפרטי?
<תומר רוזנר: פיקוח על מחירים זה התערבות בשוק, מה לעשות.
דוד אמסלם: אנחנו הולכים לפקח על המחירים.
<מרדכי כהן: דוד אמסלם הציע בשלב הראשון דבר אחר.
<חיים ביבס: מה שעשית פה, הפכת להיות הרגולטור.
<מרדכי כהן: הצעת מהלך ציבורי.
<מרדכי כהן: הנוסח כאן לא דומה לזה.
<חיים ביבס: הטעו אותך פה.
<מרדכי כהן: איך יצאת עם מהלך כל-כך נכון והגעת לתוצאה הזאת?
<חיים ביבס: בדיוק, אני לא מצליח להבין.
דוד אמסלם: אני רוצה לתרגם אותה הלכה למעשה.
דוד אמסלם: בכל העניין הזה הפריעו לי שני דברים.
דוד אמסלם: ראשית, שהרשויות עושות מה שהן רוצות בקביעת מחיר הקייטנות ולכן הגענו לאן שהגענו.
<מרדכי כהן: פיקוח על המחיר.
דוד אמסלם: כאשר אתה מפקח על המחיר אתה צריך לקבוע על מה אתה מפקח, כלומר על איזה סוג נעליים אתה רוצה לפקח, מה המוצר.
דוד אמסלם: אתה קובע סל למוצר ועליו אתה מפקח.
דוד אמסלם: באו אנשים, בצדק, ואמרו: רק רגע, אז כולנו נלבש עכשיו רק "אתא"?
דוד אמסלם: אני לא רוצה סל בסיסי, יש לי כסף, אני רוצה קצת יותר.
דוד אמסלם: פה נדרשנו לכל מה שעשינו.
דוד אמסלם: היות ואני מתחבר להצעה של מירה סלומון, אם אנחנו קובעים בחוק ששר הפנים יקבע את הסל ויקבע את המחיר ואז הרשות תהיה חייבת בכל אזור רישום של כל שכבת גיל לתת לו סל בסיסי- - -
<תומר רוזנר: דרך אגב, זה מהפכה.
<תומר רוזנר: היום הרשות המקומית לא חייבת.
דוד אמסלם: היא תהיה חייבת לתת לו סל בסיסי של קייטנה, כמובן כל עוד נרשמים, אם לא נרשמים אז לא נרשמים.
דוד אמסלם: אז אני משוחרר משאר המקומות, אז לא אכפת לי.
דוד אמסלם: אם יש שם עוד 4 בתי-ספר שיעשו בהם מה שירצו.
<מרדכי כהן: המהלך נכון, אבל יצר בעיה.
<מרדכי כהן: איך נפתור אותה?
<מרדכי כהן: בזה שנחייב כל רשות מקומית לספק שירות בסיסי בכל אזור רישום.
<מרדכי כהן: יצרת בעיה אחרת.
<חיים ביבס: יצרת חוק חינוך חובה ולא הקצבת כסף להפעיל אותו.
<חיים ביבס: אעזור לך.
<חיים ביבס: עשית דבר טוב, אבל בסוף הכשילו אותך בניסוח.
<מרדכי כהן: היות וזו יוזמה ברוכה שלך והיות והגעת להסכמה עם השר, רק מהסיבה שנאמרה קודם, שיש משרד שהוא המשרד הטבעי לזה והוא בורח מאחריות- - -
דוד אמסלם: אני מסכים אתך, אני לא מתכחש לזה.
דוד אמסלם: אמרנו את זה גם בדיון הקודם.
דוד אמסלם: למה עשינו הפסקה בדיון הקודם?
דוד אמסלם: בגלל זה.
<מרדכי כהן: היות ויש משרד שבורח מאחריותו אז בא שר הפנים ואמר: "דודי אמסלם האיר את הנקודה הנכונה, שיש פה משרד שלא מאפשר לציבור ליהנות ממוצר ציבורי" והסכים להיכנס לעולם שאינו שלו.
<מרדכי כהן: זאת הייתה ההסכמה העקרונית.
<מרדכי כהן: הצעת את ההצעה הזאת והיא התגלגלה במתכונת אחרת.