GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: הם אומרים: אנחנו כאילו מענישים את העובד, הרי הוא נשאר.
דוד אמסלם: אני אומר שהוא נשאר בגלל סיבות אחרות.
דוד אמסלם: אבל בואו נגיד שהוא צודק, אז אנחנו נאפשר לעובד סל תמריצים אחר כדי שהוא יעבוד.
דוד אמסלם: חיובי, לא שלילי.
דוד אמסלם: אם ניתן לו, למשל, יותר שנים להישאר בארץ, אם ניתן לו שכר יותר גבוה – על זה בדיוק אני מדבר אתם כדי לתת לו דווקא תמריץ יותר חיובי.
דוד אמסלם: אני גם מאמין יותר בתמריצים החיוביים.
<אברהם יוסף סלומה: רשימת היישובים בפריפריה לא - - - אם עובד זר קיבל אזור אחד, הוא יכול לבוא לכפר סבא - - - יהיה כפר שמריהו או הרצליה.
<אברהם יוסף סלומה: הוא לא יכול לבוא לפתח תקווה, הוא לא יכול לבוא לקריית אונו.
<אברהם יוסף סלומה: זה קצת מוזר כל הסיפור הזה.
<אברהם יוסף סלומה: הרבה נכים - - - עובד זר, נמצא בפתח תקווה, 5 דקות מתל אביב.
דוד אמסלם: אבל אבי, איפה שתמתח את הקו, תמיד יש 20 מטר אחרי הקו.
דוד אמסלם: אז אם נגיד שפתח תקווה כן, מה יהיה עם ראש העין?
דוד אמסלם: נקבע שראש העין כן, מה יהיה עם נתניה?
<אברהם יוסף סלומה: - - - כפר שמריהו כן, פתח תקווה לא.
דוד אמסלם: אם אתה רוצה שאני אעשה פגישה אתם בנושא של החלוקה הגיאוגרפית, איפה עובר הקו – אין בעיה.
דוד אמסלם: אני מבין מה שאתה אומר, אבל אין לי פתרון בגלל שכל קו שתציב, תמיד יש את הבית 100 מטר מהקו – אז מה נעשה?
<אברהם יוסף סלומה: הבעיה שכשבאים לרשות ההגירה להגיש ערעור הומניטרי, משם זה עובר לבית הדין ונמשך חודשים.
דוד אמסלם: אבי, אני רוצה להזכיר לך את מה שאמר חבר הכנסת אורי מקלב: כל זה התחיל כתוצאה מהפניות של הנכים.
דוד אמסלם: הם אמרו: רבותי, אף אחד לא קוצה לבוא לפריפריה.
דוד אמסלם: בהתחלה הכול היה - - -
<אברהם יוסף סלומה: - - -
דוד אמסלם: לכן, אי אפשר לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה.
דוד אמסלם: אני מקבל את החלוקה בגלל שאחרת, אני מניח, שאנשים לא היו הולכים כל כך לפריפריה.
דוד אמסלם: למה שיעבוד בפריפריה אם יכול לעבוד במרכז הארץ?
דוד אמסלם: אחרי שיש את החלוקה ההגיונית, אנחנו מנסים לטייב אותה כתוצאה מבעיות שאנחנו מזהים.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אנחנו אומרים כל הזמן דימונה ואנחנו לא אומרים מטולה זה בגלל שהמקרה שהגיע לפנינו לוועדה הגיע מאדם מדימונה.
דוד אמסלם: מטולה.
דוד אמסלם: אתם יודעים מה, עזבו את דימונה.
דוד אמסלם: איפה שאמרתי דימונה תמחקו, רבקה, תרשמי מטולה.
דוד אמסלם: בסדר, אנחנו יכולים להביא את זה להצבעה?
יעל גרמן: אבנר, לא הייתה לך הערה?
<אבנר עורקבי: אני מחכה לנושא השני.
אורי מקלב: קודם כל צריך להודות לך היושב-ראש, הרבה טרחת.
אורי מקלב: חוץ מהוועדות הרשמיות, היו לך הרבה - - -
דוד אמסלם: אורי הקדיש לזה המן שעות אתי ביחד וגם בלעדי.
דוד אמסלם: אני גם ביקשתי ממנו.
אורי מקלב: בעקבות זה שחברי הוועדה מינו אותנו לטפל בזה באופן - - -
דוד אמסלם: כשהוא היה חבר בוועדת הפנים, היום הוא כבר לא לצערי, אז כבר ביקשתי ממנו להיכנס לנושא.
אורי מקלב: זה כבר התחיל בקדנציה הקודמת בוועדת הפנים.
אורי מקלב: אתה באמת ניסחת את זה והבאת את זה לידי סיום.
אורי מקלב: עדיין מהדהדים באזני הדברים שאתה אמרת והזכרת את זה ככה בהבל פה עכשיו, על תמריצים שצריכים להיות לעובדים שנמצאים כיום בפריפריה באזור 3.
אורי מקלב: בסופו של דבר, אנחנו יודעים שצריך לתת משהו לעובד שהגיע לארץ והוא יודע שיש 3 אזורים בארץ, גורלו המר במירכאות שהוא נמצא באזור פריפריה, אחרים נמצאים באזורים אחרים, הוא נפגש אתם בימי החופשה שלו ומטבע הדברים, אם אין משהו שימריץ, שמאזן בין זה שהוא נמצא בפריפריה לאחרים, יש לו כל הזמן רצון להיות בתנועה כלפי מעלה.
אורי מקלב: הוא יודע: נכון, אני נמצא בפריפריה, אני נמצא באזור אחר, אבל אני אקבל יותר שהות ויותר זמן, אני אקבל תמריץ, אולי בשלב מסוים כשאהיה ברצף ולא אחליף אף אחד, אחרי 4 שנים אני אוכל להתקדם הלאה.
אורי מקלב: שיטת התמריצים באמת חשובה.
אורי מקלב: יכול להיות שלא מצאתם את המנגנון איך לעשות את זה בצורה מאוזנת, בצורה שוויונית - - -
דוד אמסלם: אנחנו נמצא.
אורי מקלב: אסור לנו בעניין הזה - - -
<משה נקש: עד לא הרמנו ידיים.
דוד אמסלם: ישבתי גם על זה 4-3 פגישות, שעות.
דוד אמסלם: הם עדיין עושים עבודת מטה פנימית.
דוד אמסלם: הם לא פוסלים את האירוע.
דוד אמסלם: אנחנו מאמינים שהתמריצים החיובים הם התמריצים האמתיים יותר להשאיר את האנשים.
דוד אמסלם: אותו עובד גם צריך להיות מרוצה, שהוא יבוא עם שמחה לעבודה.
דוד אמסלם: הרי לא כופים עליו בגלל שגם ככה תראה העבודה שלו.
דוד אמסלם: לכן אנחנו מתכוונים לתת לו תמריץ חיובי שהוא ירגיש טוב אתו והוא ירגיש שנתנו לו תמריץ שעושה אותו שמח ומביא אותו לעבודה ולא כופה עליו את העניין.
אורי מקלב: אני חושב שגם חשוב לציין שאנחנו מדברים עכשיו על הנושא הגיאוגרפי.
אורי מקלב: יש לנו עוד נושא שהוא הומניטרי - - -
דוד אמסלם: נגמור עם זה ונעבור לנושא הבא.
דוד אמסלם: רבותי, אני מביא את התקנות להצבעה.
דוד אמסלם: מי בעד אישור התקנות כפי שהקראנו אותן, כולל התיקונים, שירים את ידו.
שולי מועלם-רפאלי: אני במקום בצלאל.
דוד אמסלם: אני קובע שהתקנות אושרו.
דוד אמסלם: 7 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.
דוד אמסלם: נעבור לנושא הבא, הצעת החוק.
דוד אמסלם: אני מציע ששולי מועלם, יוזמת החוק, תציג.
דוד אמסלם: בבקשה, שולי.
שולי מועלם-רפאלי: תודה אדוני, גם הצעת החוק הזאת שבעצם מדברת על ועדת החריגים ההומניטריים של העסקת עובדים זרים מעבר לתקופה המותרת, המטרה שלה הייתה להתמודד עם מציאות קשה שאנחנו חווים – חווים בעיקר המטופלים.
שולי מועלם-רפאלי: כמו שאדוני אמר, אנחנו עוד לא, ברוך השם, נזקקנו לזה בעצמנו, אבל יקירינו הקרובים נזקקים לזה.
שולי מועלם-רפאלי: גם הסיפור של נטישת מטופלים וגם העניין שעובדים זרים שוהים בישראל תקופות ארוכות מעבר למותר, ובעיקר המציאות שנוצרה שבה למשך זמן ארוך לא אושרו ואז נהיה איזה בלוק אדיר שבסוף היה מקבל אישור אוטומטי של הבקשות האלה.
שולי מועלם-רפאלי: המטרה שלנו היא גם למגר את התועות הקשות האלה, אבל מצד שני לתת מענה למקרים החריגים שזקוקים לעובד הזר שיישאר אתם ולא יצטרכו, חלילה, לעבור תהליך שאין טעם שהם יעברו אותו: יש להם עובד, הם מרוצים ממנו, העובד הזה נותן להם מענה.
שולי מועלם-רפאלי: אני צריכה להגיד שלארך תקופה ארוכה התקיימו פגישות רבות בין הייעוץ המשפטי של הוועדה למשרד הפנים כדי לדייק את הנושא הזה.
שולי מועלם-רפאלי: יהיו כמה נקודות שנצטרך עוד לתת עליהן את המענה, אני אציע מה שהצעתי גם כשנפגשנו מחוץ לוועדה, שנצביע היום על הנוסח שמובא.
שולי מועלם-רפאלי: יש נושא אחד שאותי אני מבקשת גם להגיד לפרוטוקול עכשיו וגם בדיון נגיד אותו, לגבי שאלת הגיל, המעבר.
שולי מועלם-רפאלי: מה קורה אחרי גיל 67 ואיך אנחנו נותנים לזה מענה.
דוד אמסלם: אנחנו יכולים לעבור להקראה?
דוד אמסלם: אני אחרי זה אתן התייחסות, קודם כל באופן פורמלי אנחנו מקריאים ואחרי זה פותחים לדיון.
<גלעד קרן: אני מקריא מתוך הנוסח שהכותרת שלו נוסח מוצע – 22.6.2017.
<גלעד קרן: כפי שאמרה חברת הכנסת מועלם, זה נוסח שרובו בהסכמה עם נציגי משרד הפנים אחרי ישיבות ארוכות שעשינו במהלך השנה האחרונה.
<גלעד קרן: "הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון - ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ז–2017 תיקון סעיף 3א 1.
<גלעד קרן: בחוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 3א – (1) בסעיף קטן (ב)(2), המילים "שאינו מועסק ואינו בעל ענין בחברה העוסקת בתיווך עובדים זרים או בהעסקתם" – יימחקו.
<תומר רוזנר: זה תיקון שנועד לאפשר שחוות הדעת הסוציאלית שתינתן, יכולה להינתן גם על ידי מי שדווקא –המחוקק קבע בהצעת החוק המקורית שחוות דעת סוציאלית לצורך הארכת השירות חייבת להינתן על ידי עובד סוציאלי שלא קשור ללשכת הפרטית שממנה הוא הגיע.
<תומר רוזנר: לפי דברי משרד הפנים, יש אפילו יתרון שזה יהיה אותו עובד סוציאלי שמכיר אותו ומועסק בלשכה, ולכן מסירים את המגבלה הזאת.
<גלעד קרן: "(2) בסעיף קטן (ב1), במקום פסקה (1) יבוא: "(1) על אף האמור בסעיפים קטנים (א) ו-(ב), שר הפנים רשאי להאריך רישיון לישיבת ביקור לשם העסקתו של עובד זר אשר חלפו 63 חודשים מיום כניסתו לראשונה לישראל באשרת עובד זמני, לשם העסקתו במתן טיפול סיעודי למטופל בעל היתר להעסקת עובד זר לפי סעיף 1יג לחוק עובדים זרים (להלן – מטופל סיעודי), מטעמים הומניטריים מיוחדים וחריגים המתקיימים במטופל הסיעודי והקשורים למורכבות או ייחודיות הטיפול הסיעודי הנדרש, או נסיבות אישיות אחרות של המטופל, ובלבד שהעובד הזר שהארכת רישיונו נדרשת לפי סעיף זה (להלן – העובד הזר הנדרש) שוהה כדין בישראל במועד הגשת הבקשה והתקיימו לגביו התנאים המצטברים להלן: (א) במשך תקופת שהותו בישראל, העובד הזר הנדרש הועסק כדין אצל מטופל סיעודי מסוים במשך תקופה של עשרים וארבעה חודשים לפחות; לעניין רציפות התקופה יראו מעבר בין מטופלים בעקבות פטירת מטופל או מעבר המטופל למוסד סיעודי כאילו המשיך העובד הזר לטפל באותו מטופל.
<גלעד קרן: (ב) העובד הזר הנדרש סיים את תקופת העסקתו האחרונה בישראל, לפני מועד הגשת הבקשה לפי סעיף זה, בעקבות פטירת המטופל הסיעודי אותו סעד, או בעקבות מעבר המטופל הסיעודי אותו סעד למוסד סיעודי בלבד; (ג) בעת הגשת הבקשה לפי סעיף זה, לא עברו מעל 8 שנים מיום כניסתו לראשונה של העובד הזר הנדרש לישראל לעבודה בענף הסיעוד.
<גלעד קרן: (ד) לא התקבלה החלטה קודמת של שר הפנים להארכת רישיונו של העובד הזר הנדרש לפי סעיף קטן זה, למעט החלטה להאריך רישיון לישיבת ביקור לשם טיפול בבן זוג של המטופל הסיעודי אשר התגורר יחד עם המטופל הסיעודי בעת העסקת העובד הזר הנדרש.
<גלעד קרן: (ה) הוועדה שמונתה לפי הוראות פסקה (2) המליצה לשר הפנים על הארכת הרישיון של העובד הזר הנדרש; המליצה הוועדה שלא להאריך את הרישיון, תדחה הבקשה והעובד הזר ייצא מישראל בתוך 30 ימים ממועד ההודעה על דחיית בקשתו כאמור.
<תומר רוזנר: הכלל הוא שעובד זר בענף הסיעוד יכול לשהות בישראל 63 חודשים.
<תומר רוזנר: 3 חודשים ראשונים ועוד 5 שנים.
<תומר רוזנר: הכלל הזה נוצר כדי להגן על מדיניות ההגירה של ישראל ולגרום לכך שעובדים זרים ישהו כאן
<תומר רוזנר: תקופות יחסית לא ארוכות ולא ישתקעו בישראל.
<תומר רוזנר: זה הכלל.
<תומר רוזנר: כמובן שלכלל הזה יש חריג אחד שהוא חריג ברור והוא לא דורש אישור של ועדה הומניטרית או שום דבר אחר.
<תומר רוזנר: אם המטפל נשאר עם אותו מטופל, הוא יכול להישאר אתו למעשה כל חייו של אותו מטופל אועד שהמטופל הזה עובר למוסד סיעודי, ללא הגבלת זמן.
<תומר רוזנר: אם יש חוות דעת רפואית או סוציאלית שהוא באמת זקוק לו.
<תומר רוזנר: זאת אומרת, אם לאדם, נגיד, ילד, יש מטפל שיכול להיות אתו שנים רבות.
<תומר רוזנר: כיו לאותו מטפל להמשיך לטפל באותו מטופל ללא הגבלת זמן.
<תומר רוזנר: אישור הארכת ההעסקה נעשה מדי תקופה, אבל למעשה אין הגבלת זמן על אותו עובד.
<תומר רוזנר: נשאלת השאלה מה קורה במצבים שבהם יש לנו מטפל שנשאר בארץ יותר מ-63 חודשים ושהוא התפטר או שהוא פוטר או שהטופל שלו עבר למוסד סיעודי או נפטר, חס וחלילה, וי שאפשרות למעבר למטופל אחר.
<תומר רוזנר: צריך לזכור שהרעיון הבסיסי הוא שאין מעברים.
<תומר רוזנר: סיימת את תקופת העסקתך בארץ – אתה צריך לשוב למולדתך כעובד זה.
<תומר רוזנר: זאת המדיניות הכללית אבל כמובן אנחנו מביים שיש מצבים חריגים ולכן נוצרה בחוק הקיים ועדה הומניטרית שמאפשרת הארכת שירות של עובד זה כזה בתנאים מסוימים.
<תומר רוזנר: קודם כל, התנאים שקיימים היום, תנאי סף, שיכולים לאשר את הארכת השירות פעם אחת בלבד; ודבר שני, שהוא היה מועסק קודם שנה אצל מטופל מסוים.
<תומר רוזנר: כמובן שיש טעמים הומניטריים חריגים - - -
דוד אמסלם: מה זאת אומרת שהוא היה מועסק - - - הוא כבר נמצא אתו כבר שנה?
<תומר רוזנר: לפחות שנה.
<שושנה שטראוס: בוועדה הומניטרית אין תנאי כזה.
<משה נקש: להיפך.
<משה נקש: זה שנמצאים לפחות שנה זה לא הוועדה הומניטרית.
<משה נקש: זה אישור, כמו שהסברת בהתחלה, שממשיך אוטומטית.
<משה נקש: כשזה פחות משנה, זה מגיע לוועדה הומניטרית.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אם הוא עבר ללא אישור והוא נמצא אצלו שנה - - -
<משה נקש: פחות משנה.
דוד אמסלם: קודם שנה – אז באוטומט הוא ממשיך אתו - - -
<תומר רוזנר: הוא יכול להמשיך אתו.
<משה נקש: אם הוא עובר עם אישור והוא נמצא אצלו לפחות שנה עד שהוא הגיע לשנתו החמישית בישראל, הוא ממשיך אתו עד 120.
דוד אמסלם: כן, אבל לא זאת הסיטואציה - - -
<משה נקש: זו דרך המלך.
דוד אמסלם: תומר מתאר מצב שעברו 63 חודשים ומסיבה כלשהי – או שפיטרו אותו או שהמטופל נפטר - -
<משה נקש: ועכשיו הוא מצא מעסיק חדש.
דוד אמסלם: - - והוא מצא מעסיק חדש.
דוד אמסלם: זאת הסיטואציה שעומדת בפנינו כרגע.
דוד אמסלם: אומר תומר שאם הוא כבר נמצא עם אותו מטופל כבר למעלה משנה – זה מה שאתה אומר?
<תומר רוזנר: אני אומר שבמצב שאתה מתאר, אם הוא רוצה לעבור למטופל אחר, הוא זקוק לאישור, הוא לא יכול לעבור באופן אוטומטי - - -
דוד אמסלם: הוא זקוק לאישור.
<תומר רוזנר: אז יש ועדה הומניטרית שבודקת אם יש טעם הומניטרי - - -
דוד אמסלם: זה המצב לנכון להיום.
<תומר רוזנר: מה שקרה בפועל זה שהוגשו אלפי בקשות.
<תומר רוזנר: הוועדה ההומניטרית שקמה לא הייתה מסוגלת לטפל בהם, הם עוכבו זמן רב מאוד ובסופו של דבר חלקן הגדול אושר באופן גורף.
דוד אמסלם: וגם רטרואקטיבית.
דוד אמסלם: אז מה ההצעה של החוק?
<תומר רוזנר: ההצעה נועדה לגדור גדרים מצד אחר, ולתת הבהרות לכולם, מצד שני, איפה הגבולות של הוועדה ההומניטרית וליצור שני מדרגים.
<תומר רוזנר: המדרג הראשון שאותו הקריא כבר גלעד, מתייחס ככלל לכל המטופלים הסיעודיים והוא מגדיר מספר תנאים שבהם אפשר יהיה לתת אישור הומניטרי למעבר אחד של מטפל למטופל חדש, למרות שהוא שוהה בארץ יותר מ-63 חודשים.
<תומר רוזנר: התנאים מפורטים בסעיפים קטנים (א) עד (ה) שהוקראו קודם.
דוד אמסלם: בוא נעבור עליהם.
<תומר רוזנר: קודם כל הוא צריך להראות שהוא עבר לפחות 24 חודשים אצל מטופל מסוים.
<תומר רוזנר: הוא צריך להראות התמדה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, במסגרת ה-5 שנים שהוא בארץ, 63 חודשים, הוא לא עבר כל חודשיים למישהו אחר.
<תומר רוזנר: זה תנאי ראשון.
<תומר רוזנר: תנאי שני זה שהוא לא נמצא בארץ יותר מ-8 שנים.
<תומר רוזנר: זו בקשה של משרד הפנים.
דוד אמסלם: זאת אומרת שהוא לא נמצא בפועל יותר מ-8 שנים.
זאב בנימין בגין: לפני שהוא עובר.
דוד אמסלם: עד הבקשה.
<תומר רוזנר: דבר שלישי, במובן שהוא יכול לבקש לעבור לפי התקנות הגיאוגרפיות שאישרנו קודם.
<תומר רוזנר: הוא יוכל לבקש את המעבר הזה, כדי לא לעודד נטישה כמובן, רק אם המטופל שלו נפטר או עבר למוסד סיעודי.
<תומר רוזנר: המטופל האחרון.
<תומר רוזנר: אפשר לעשות את זה רק פעם אחת.
<תומר רוזנר: אי אפשר לעבור עשרים פעם בין מטופלים.
<אבנר עורקבי: פה זו הבעיה שלנו.
דוד אמסלם: הבנתי שעם זה הבעיה.
<תומר רוזנר: הדבר האחרון, הוועדה ההומניטרית השתכנעה שיש טעמים מיוחדים שמתייחסים לאותו מטופל שמצדיקים את זה.
<תומר רוזנר: לא כל מטופל באופן שגרתי יכול לבקש את זה.
<תומר רוזנר: שינוי נוסף וחשוב, להבדיל מהמצב הנוכחי, הוא שאם הוועדה המייעצת, הוועדה הומניטרית - - -
דוד אמסלם: לפני כן, להערה הקודמת שלך שרשות ההגירה צריכה להיות משוכנעת - - -
<תומר רוזנר: יש ועדה הומניטרית.
דוד אמסלם: הוועדה ההומניטרית, היא צריכה להיות משוכנעת בעניין הזה.
דוד אמסלם: אבל גם היום אתה צריך לשכנע אותה.
<תומר רוזנר: נשים את המצב היום על השולחן: המצב שקרה הוא שהוועדה הומניטרית, גם במקרים שהיא דחתה וחשבה שלא צריך לאשר, השר לא הצליח לעמוד בדרישה ובסופו של דבר אישר את הבקשות באופן גורף.
זאב בנימין בגין: כלומר אותן 5,000.
זאב בנימין בגין: זה לא עניין שבשגרה.
זאב בנימין בגין: זה פעם אחת - - -
שולי מועלם-רפאלי: אז הוא אישר את הכול כבאלק בלי שום התייחסות גם - - - גם כשהוועדה המליצה שלא, כיוון - - -
דוד אמסלם: הבנתי, הבנתי - - -
זאב בנימין בגין: אבל יש להניח שמהיום והלאה לא יצטברו 5,000.
דוד אמסלם: למה השר כן יעמוד עכשיו בלחץ של המקרים החריגים?
שולי מועלם-רפאלי: זה השינוי שאנחנו - - -
<תומר רוזנר: זה מה שאני בא להציע.
<תומר רוזנר: ההצעה, כפי שגובשה, היא שיש מצב שבו הוועדה דוחה את הבקשה, מסתיים הדיון.
<תומר רוזנר: הנושא לא מגיע יותר לשר.
<תומר רוזנר: אם הבקשה מאושרת על ידי הוועדה, היא מומלצת לאישור.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אנחנו מוציאים באופן מעשי את השר מהלופ.
<תומר רוזנר: במקרה של דחייה.
<תומר רוזנר: במקרה של אישור - - -
דוד אמסלם: אם הם אישרו, למה שהשר יתנגד?
דוד אמסלם: כמה לדעתכם, במסגרת כל הבקשות באחוזים, אנחנו פוטרים בעניין?
דוד אמסלם: כלומר, במסגרת ההקלות האלה, איזה אחוז אנחנו מאשרים במסגרת הוועדה ההומניטרית לדעתכם?
<משה נקש: לא הבנתי את השאלה.
דוד אמסלם: נגיד שיש שהצטברו היום 5,000 בקשות לוועדה ההומניטרית.
דוד אמסלם: אנחנו מביאים את ההקלות כדי לשחרר את החסמים.
דוד אמסלם: איזה אחוז לדעתך משתחרר?
דוד אמסלם: מצד אחד אנחנו רוצים לשחרר, אבל מצד שני אנחנו נותנים החמרה, אנחנו לא נותנים לשר שיקול דעת בעניין.
דוד אמסלם: אני רוצה לדעת על איזה אחוזים אנחנו מדברים.
<משה נקש: אני מעריך שהיום יש לנו בשנה בסביבות 4,000 בקשות.
<משה נקש: אני מעריך שאחרי התיקון הזה כמות הבקשות שתגיע בפני הוועדה תהיה נמוכה יותר.
<משה נקש: אני לא יכול להיגד באחוזים.
אורי מקלב: מי יירד?
אורי מקלב: מי ייפול?
<משה נקש: יש פה מקרים נוספים שיידחו על הסף שעד היום לא היו נדחים על הסף, ולכן יגיעו - -
<משה נקש: - - פחות מקרים בפני הוועדה.
דוד אמסלם: חבר'ה, משרד המשפטים שם, אתם לא חייבים להישאר כאן.
דוד אמסלם: אני מבקש לא להפריע לו.
דוד אמסלם: אני שואל והוא עונה לי, אף אחד פה לא מתחיל לתקן אותו.
<משה נקש: המקרים שלא יגיעו בפני הוועדה הם מקרים שלא עמדו בתנאים האלה שמטרתם, כמו שאמר יושב-ראש הוועדה וכמו שאמרה גם חברת הכנסת מועלם, לשמור ולהגן על מטופלים סיעודיים שהעובדים לא יינטשו אותם.
<משה נקש: אז אם עובד זה נטש מטופל או אם עובד זר עזב מטופל ולא מחמת פטירה, אם עובד זר לא התמיד 24 חודשים אצל מטופל סיעודי.
<משה נקש: אז הוא ליגיע בפני הוועדה.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת שמעניינת אותי יותר.
דוד אמסלם: אנחנו משחררים חסמים ומצד שני לא נותנים לשר שיקול דעת שעד היום היה לו.
דוד אמסלם: זאת אומרת, מצד אחד אנחנו משחררים, מצד שני עוצרים.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין, אתה אומר שיש בסביבות 4,000 בקשות בשנה – אם אנחנו נותנים את ההקלות האלה שהקראנו, כמה לדעתך– לוועדה ההומניטרית יש כלים וגבולות גזרה, היא תאשר אותן – אנחנו מורידים מה-4,000?
דוד אמסלם: האם אנחנו מורידים 500 ומשאירים 3,500 ואז הבעיה יותר קשה בגלל שאז השר יכול היה לפרמל אותן, אבל היום אין אף אחד.
דוד אמסלם: או שאנחנו מוציאים מהסיפור 3,500 ומשאירים 500?
דוד אמסלם: זאת השאלה פה.
<משה נקש: יש פה שני דברים.
<משה נקש: קודם כל, מתוך מי שעברו את תנאי הסף ויגיעו לוועדה, אני אגיד מהניסיון היום, רוב הבקשות הוועד ממליצה לאישור.
<משה נקש: אני לא יודע להגיד לך עכשיו בדיוק את האחוז, אבל את רוב הבקשות הוועדה ממליצה לאשר.
דוד אמסלם: כמה בקשות יש, נניח, שהעובד לא מעבר ל-8 שנים בארץ?
דוד אמסלם: הרי אתם יודעים.
דוד אמסלם: לא זרקתם קוביות ויצא 8 שנים.
דוד אמסלם: עשיתם עבודה, בדקתם, אמרתם: רוב הבקשות שמגיעות אלינו, כנראה, הן בין השנה השישית לשנה השמינית.
דוד אמסלם: אחרת מה עשינו בזה?
דוד אמסלם: אני מניח שהקריטריונים שקבעתם אותם פה הם לא שרירותיים, הם נעשו כתוצאה מעבודה מסוימת ורציתם בעצם לפרמל את רובן.
<משה נקש: ה-8 שנים נועדו למצב שאנחנו נגביל איפשהו את האפשרות של עובדים להגיע לוועדה על מנת למנוע את ההשתקעות של אותם עובדים - - -
דוד אמסלם: אבל למה לא אמרת 10 שנים, ולמה לא 7 שנים?
<משה נקש: 10 שנים זה הבג"ץ שאולי חברותי המשפטניות יוכלו להרחיב עליו, שעובדים זרים אמורים לקבל בישראל יותר זכויות והשוואת תנאים - - -
דוד אמסלם: לא מכיר את זה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני גם אומר את זה באופן מעשי והצעתי לכם:
דוד אמסלם: אני לא מקבל את זה בשום פנים ואופן, ואם צריך לחוקק חוק בנושא הזה, תביאו לי אותו ואנחנו נעביר חקיקה.
דוד אמסלם: לא יכול להיות שמי שנשאר בארץ לא חוקי 10 שנים - - -
<תומר רוזנר: לא בלתי חוקי.
<תומר רוזנר: חוקי.
דוד אמסלם: גם חוקי.
דוד אמסלם: והוא אמור לעזוב אחרי 11 שנים ועושים אותו אזרח ישראלי בגלל שמישהו מחליט.
דוד אמסלם: זה לא הגיוני, באף מקום בעולם זה לא ככה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, שימו את זה בצד.
דוד אמסלם: אני שאלתי שאלה אחרת: הרי אתם קבעתם 8 שנים.
דוד אמסלם: למה 8?
<משה נקש: לקחנו את התפלגות העובדים החוקיים והלא חוקיים במדינת ישראל וראינו את המספרים וניסינו איפשהו לאזן בין הצורך לתת לעובדים שסיימו את החמש שנים להגיע לוועדה לבין זה שלא יישארו יותר מדי.
דוד אמסלם: מה שאתה אומר לי זה: עשינו בדיקה, בדקנו את הבקשות של ה-4,000 בשנה והגענו למסקנה שרובם באים בין 6 שנים ל-8 שנים?
<משה נקש: בין 5 ל-8 שנים.
דוד אמסלם: מה הרוב?
דוד אמסלם: 80%?
דוד אמסלם: 90%?
<משה נקש: אני לא יכול להגיד לך בדיוק כמה מתוך ה-4,000 בקשות - - -
דוד אמסלם: משה, בסוף כולנו מבינים את הרעיון.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לחזק את הוועדה ההומניטרית כדי שתסייע לחולים.
דוד אמסלם: הרי בסוף מדובר על אנשים חולים שחלקם זה דיני נפשות אמתי.
דוד אמסלם: בתחושת הבטן שלי פחות מעניין אותי שיסתובבו פה בארץ עוד 1,000 עובדים, יותר חשוב לי שלא יהיו 10 מטופלים שאין להם מטפל.
דוד אמסלם: זה יותר מדאיג אותי, זה יותר מפריע לי.
דוד אמסלם: מצד שני, אנחנו לא פותחים את הכול חופשי.
דוד אמסלם: אנחנו מנסים לאזן את העניין.
דוד אמסלם: לכן חשובים לנו המספרים.
דוד אמסלם: הסיפור בסוף זה המספרים.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לחזק ועדה הומניטרית שתיתן לרובם להישאר כאן באופן חוקי, שהוא לא יגיד שהוא לא חוקי.
<משה נקש: - - - להיקבע ויש - - - מכסה.
דוד אמסלם: מצד שני, אנחנו רוצים לבדוק שאתם מטפלים ברוב המקרים.
דוד אמסלם: בגלל שברור לך שאם בסופו של דבר הוועדה ההומניטרית, אחרי כל מה שאנחנו אומרים, לא תפתור 30% מהמקרים, הם יבואו אלי לחדר ולחברים ויגידו: מה עושים אתנו?
זאב בנימין בגין: יבואו לשר בכל מקרה.
דוד אמסלם: ואנחנו נצטרך לתת פתרונות.
דוד אמסלם: הרי אלה אנשים חולים.
<שושנה שטראוס: יש מצב שיכולנו להביא עובדים זרים ולתת להם להישאר פה עד שהם בעצמם צריכים עובדים זרים.
דוד אמסלם: אהבתי, אהבתי.
<שושנה שטראוס: מדיניות ההגירה היא שבאים לפה עובדים, עוזרים לאנשים הסיעודיים שלנו לטובתם ולטובת מדינת ישראל, ואחר כך הם עוזבים את המדינה וחוזרים למשפחותיהם.
<שושנה שטראוס: אנחנו לא נותנים להם להביא בני משפחה.
<שושנה שטראוס: אם נולד ילד, אנחנו מבקשים שאחרי 4 שנים מקסימום הילד יצא מישראל.
<שושנה שטראוס: אלו הגבלות שאנחנו מטילים על אנשים.
<שושנה שטראוס: לכן, הכלל הבסיסי של החוק היה שעובד, אחרי 5 שנים יוצא.
<שושנה שטראוס: קמה ועדה הומניטרית שהייתה מיועדת לטפל במרים בודדים, מיוחדים, שבאמת היה צורך.
<שושנה שטראוס: וכמו שהסברת, זה תפח בצורה בלתי מבוקרת, והיום יש לנו - - -
דוד אמסלם: מה זה לדעתך "מקרים מיוחדים"?
דוד אמסלם: שושנה, למה הכוונה שלך "מקרים מיוחדים"?
<שושנה שטראוס: הכוונה המקורית הייתה באמת לצמצם למקרים המיוחדים - - -
<שריי גבאי נוריאל: שיש קושי אמתי בהשמה.
<שושנה שטראוס: לא יהיה אף מטופל סיעודי זכאי שלא יהיה לו עובד זה, כי אנחנו נותנים להביא עובדים חדשים מחו"ל באופן שוטף להחליף את אלו שיצאו וגם מעל לפי הצורך של הגידול באוכלוסייה הסיעודית.
<שושנה שטראוס: השאלה היא מתי אנחנו נותנים לאדם להישאר פה בצורה בלתי מוגבלת, ואפשר גם להעיד שמתחילות עתירות של עובדים זרים שאומרים: אני הייתי פה 15 שנה, 16 שנה, באופן חוקי, אני רוצה תושבות, אני רוצה להביא את המשפחה שלי לפה, את הילדים שלי.
<שושנה שטראוס: אני חושבת שזו לא מדיניות המדינה.
דוד אמסלם: שושנה, אנחנו מכירים את המגרש, אנחנו גם מכירים את המגבלות, לכן אמרתי שזה שעובד בא אחרי 10 שנים, הוא יכול היה לקבוע את זה גם אחרי 6 שנים.
דוד אמסלם: הרי אין פה היגיון, אין פה חוק.
דוד אמסלם: מישהו החליט, לא יודע למה, שאחרי 10 שנים יש לו זכויות.
<שושנה שטראוס: אני חושבת שאנחנו בתור מדינה לא רוצים שיישארו פה עשרות אלפי אנשים שנים במעמד - - -
דוד אמסלם: שושנה, אנחנו כמדינה, הלוואי שכל העובדים שלנו מהארץ ולא היינו צריכים עובדים זרים והכול היה מסתדר כאן, אבל זה לא המצב.
דוד אמסלם: לכן מאותו רגע אנחנו מסתכלים בפריזמת החולה, לא פריזמת העובד.
דוד אמסלם: מצד שני אנחנו לא משחררים חופשי; מי שרוצה, יאללה, בגלל שאני מניח שיבואו הרבה עובדים ולא יטפלו בכלל בחולים, יעבדו פה במסעדות ובכל מיני עבודות אחרות, לכן אנחנו מנסים לאזן.
דוד אמסלם: הוועדה ההומניטרית קמה בגלל שמדובר באנשים חולים.
דוד אמסלם: יש מקרים שהם מקרים חריגים.
דוד אמסלם: יש כלל ויש הרבה יוצאים מן הכלל.
דוד אמסלם: לא צריך לאשר לי את זה, בסדר?
דוד אמסלם: שמחה, לא צריך.
אורי מקלב: מעודדים.
דוד אמסלם: זה דיון שאנחנו מנהלים מעבר לקדנציה שלי אפילו.
דוד אמסלם: השר הוא לא האיש הרע שלכם.
דוד אמסלם: הוא פשוט רואה את המקרים ולא יכול.
דוד אמסלם: באים אליו – מה נעשה?
דוד אמסלם: אנחנו בני אדם.
דוד אמסלם: המקרים שבאים אלי, הם קורעים לי את הלב.
דוד אמסלם: משה ראה איזה סיפור היה לנו רק לפני שבועיים.
דוד אמסלם: הוא ראה מי נכנס אלי לחדר.
<משה נקש: הייתי בהלם.
<שושנה שטראוס: את המקרים - - - להשאיר פה.
<שושנה שטראוס: גופים אחרים יביאו מחו"ל, הם לא יישארו ללא עובד.
דוד אמסלם: בקצה יש חיבור, זה הסיפור.
דוד אמסלם: הרי כולם חולים ורובם חולים קשה.
דוד אמסלם: מה לעשות, אחרת הוא לא היה צריך עובד סיעודי.
דוד אמסלם: בכלל, אדם סיעודי הוא חולה קשה.
דוד אמסלם: איפה הסיפור כאן?
דוד אמסלם: כשאדם כזה נכנס אליך הביתה, הוא מתחתן אתך.
דוד אמסלם: הוא הופך להיות יותר חשוב לך מהילדים שלך: הם באים לבקר אותך: אהלן אבא, מה נשמע?
דוד אמסלם: שלום, להתראות.
דוד אמסלם: הוא ישן אתך.
דוד אמסלם: אתה תלוי בו הרבה יותר - - -
אורי מקלב: יש לוויות שהיחידים שבוכים בהן אלה עובדים זרים.
דוד אמסלם: העובד הזה הופך להיות בן המשפחה הכי קרוב שלך.
דוד אמסלם: אחרי שהתרגלת אליו והוא התרגל אליך, דבר שלא פשוט בחיים בכלל.
דוד אמסלם: שני אנשים, תכנים אותם לתוך דירה, מתחתנים, זה לא כל כך פשוט להסתדר.
דוד אמסלם: אז הם כבר מסתדרים.
דוד אמסלם: הוא אומר לך: תשמע, אני מסתדר אתו, תשאיר לי אותו.
<משה נקש: אין בעיה.
<משה נקש: הוא נשאר - - -
דוד אמסלם: הכיסאות המוזיקליים – נוציא אותו ונביא אחד חדש.
<שושנה שטראוס: - - -
דוד אמסלם: שושנה, אני לא שם בדיון בגלל שזה הסיפור של הקטע ההומניטרי.
דוד אמסלם: בגלל זה עשינו את החוק עכשיו.
דוד אמסלם: אם היינו נשארים כמו שאת אומרת, היינו מקובעים שם, אז לא היינו עושים כלום.
דוד אמסלם: אחרי 63 חודשים יילך הביתה ושלום על ישראל ואנחנו לא עושים חוק.
דוד אמסלם: מצד אחד אנחנו מחזקים את שיקול הדעת של הוועדה ההומניטרית ואנחנו נותנים לה שיקול דעת יותר רחב במובן זה שהיא לא חייבת רק להחליט על המקרים הכי קשים אלא 8 שנים – יש מה שנקרא דברים יותר טכניים.
דוד אמסלם: מצד שני, אנחנו לא נותנים לשר להתערב בעניין.
דוד אמסלם: זה כשלעצמו גם בעייתי מבחינתי.
דוד אמסלם: לכמה אנשים אנחנו פותרים בעניין?
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, יש עוד נושא אחד - - -
דוד אמסלם: אתה רוצה להעביר אותם לנושא אחר עכשיו?
אורי מקלב: בתוך מה - - - הקריא.
אורי מקלב: כשלאדם היה 65 חודשים - - -
<תומר רוזנר: 63.
אורי מקלב: 65 חודשים.
אורי מקלב: אני רוצה עכשיו להעביר אותו.
אורי מקלב: אם המטופל ניסה אותו שבועיים, ניסה אותו יום אחד – אנחנו פסלנו אותו מראש.
אורי מקלב: אין התייחסות עכשיו בתקנות לדבר הזה.
אורי מקלב: ביקשנו את פרק הזמן הזה - - -
אורי מקלב: שבועיים.
אורי מקלב: אבל אם לא תכניסו עכשיו, אז אנחנו - - -
דוד אמסלם: זה לא הנושא כרגע, אורי.
דוד אמסלם: אני שואל עוד פעם, אתה יכול להגיד לי שלא בדקת, אז אני ממשיך.
<משה נקש: השאלה שלך נכונה, אבל שוב אני אומר:
<משה נקש: אם נמשיך לחלק השני של החוק, אתה תראה שכל המקרים הקשים שעליהם דיברת, יש להם את החריגים ואת הפתח בחלק השני של החוק.
<משה נקש: שם נקבעו האוכלוסיות החריגות שכל תנאי הסף שעכשיו אמרנו שאותי הם לכאורה מקשים, עליהם הם לא חלים אם נמשיך ונראה, אני מניח שאולי זה ייתן לך מענה לשאלה.
דוד אמסלם: אסנת רצתה להעיר ואחרי זה נמשיך.
<אסנת מרק: הוועדה ההומניטרית קמה – אני רוצה להמשיך את מה שחברתי שושנה אמרה – היא בעצם קמה לפתור בעיה של מקרים מאוד קשים ספציפיים.
<אסנת מרק: בהתחלה דיברו על 100, אחר כך דיברו על 200 והתופעה הלכה והתרחבה והתפתחה.