GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: לפי תפיסת עולמי, אדם שרוצה לשבות רעב, אני חושב שזאת זכותו המלאה.
דוד אמסלם: הוא איש בוגר.
דוד אמסלם: אני מניח שגם אזרח ישראלי רגיל, שהוא לא בבית הסוהר.
דוד אמסלם: בית הסוהר צריך לספק לכל אחד מזון, בוודאי, אבל אם פלוני-אלמוני מחליט שהוא לא רוצה לאכול, זכותו המלאה.
דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין למה אתם בלחץ.
וקנין: קודם כל, אנחנו בכלל לא בלחץ.
דוד אמסלם: אדם שרוצה לשבות רעב ולהמית את עצמו על ידי רעב, בוודאי אם מדובר על מחבל, וכל זה בשביל לקבל ערוצי טלוויזיה, אני לא מצליח להבין מה בכלל הלחץ שלכם.
וקנין: קודם כל, אין לחץ.
וקנין: לא היה לחץ לכל אורך השביתה.
וקנין: שנית, ברגע שאדם שובת רעב הוא לא מקבל כלום – לא טלוויזיה, לא ביקורי משפחות.
וקנין: הוא מקבל ענישה.
וקנין: בוודאי לא אוכל.
וקנין: אני גם לא מבשל לו.
וקנין: הוא יושב בחדר והוא נמצא לבד.
וקנין: אבל זה לא נגמר רק בשביתת רעב.
וקנין: קודם כל יש פה אקט מחאתי שמבחינתנו הוא מפר את נהלי שירות בתי הסוהר ועל כך הוא גם נשפט.
דוד אמסלם: מה זאת אומרת נשפט?
דוד אמסלם: אתם מתכוונים להעמיד לדין את כל אלה ששבתו?
וקנין: שיפוט משמעתי.
דוד אמסלם: מה הסנקציות שאתם יכולים לנקוט בהן?
וקנין: לשלול ביקורי משפחות, קנסות וכולי.
דוד אמסלם: יוכי, את בעצם אומרת שאנחנו שוללים להם חלק מההטבות כעונש על זה שהם החליטו לעשות בלגאן.
וקנין: רובם ככולם לא עומדים לספירת הביטחון.
דוד אמסלם: מפרים את המשמעת.
וקנין: זה אקט של הפרת משמעת.
וקנין: זה לא שהוא לא אוכל ולא אכפת לי.
וקנין: אנחנו נמצאים בבית סוהר.
דוד אמסלם: לדעתי הם לא יודעים שהם בבית סוהר.
וקנין: זאת לא הייתה שביתה של העצורים המנהליים.
וקנין: יש ניואנסים שצריך להכיר ולהבין.
וקנין: מתוך 1,350 בשיא, היו 30 עצורים מנהליים בשביתה.
וקנין: בעבר היו שביתות של עצורים מנהליים וזאת לא זאת.
אוסאמה סעדי: היו בודדים.
דוד אמסלם: אני עושה הבחנה מאוד משמעותית בין שביתה של עצירים מנהליים לבין השביתה הזאת.
דוד אמסלם: אלה שני דברים שונים לחלוטין.
דוד אמסלם: אני גם רואה אותם בסטטוס אחר.
וקנין: זה המצב ואנחנו מסתכלים על זה בצורה יבשה ומקצועית לחלוטין, עניינית לחלוטין, לא נכנסים לשום ניואנסים.
וקנין: מבחינתנו אנחנו הגוף הריבון וכל מה שצריך להתקיים זה הריבונות שלנו בבתי הסוהר.
דוד אמסלם: יוכי, את רוצה להוסיף משהו?
<יוכי גנסין: אני אוסיף כמה מילים בהתייחס למה שנאמר פה במהלך הדיון ומה שנאמר לאחרונה על ידי חבר הכנסת אוסמה סעדי.
<יוכי גנסין: אנחנו ידענו מה רשימת הדרישות.
<יוכי גנסין: רשימת הדרישות הוכנה כמה חודשים מראש.
<יוכי גנסין: ההערכה, גם של גורמי המודיעין של שב"ס וגם של גורמי מודיעין אחרים, הייתה שהנשק של השביתה היה, היה, בין היתר, נשק פוליטי של האסיר מרואן ברגותי בתור שכזה.
<יוכי גנסין: כך זה גם הוצג.
<יוכי גנסין: השביתה הזאת תוכננה כשביתה קולקטיבית, שאמורה הייתה להקיף מבחינתו על מנת למצב את מעמדו – ואת זה אוסמה יודע לא פחות ממני – כמנהיג.
אוסאמה סעדי: הוא לא צריך את הדרישות האלה כדי למצב את עצמו.
אוסאמה סעדי: תאמיני לי.
<יוכי גנסין: כן, אבל אחרי שהפתח הדיחה אותו והוא זכה במקום השני – לא משנה, אנחנו יודעים על זה.
<יוכי גנסין: זה היה בעיתונות הפלסטינית.
אוסאמה סעדי: למה הדיחו אותו?
אוסאמה סעדי: הוא זכה במקום הראשון.
דוד אמסלם: יוכי מדברת על הערכת גורמי המודיעין.
דוד אמסלם: רוב אזרחי מדינת ישראל מסכימים עם זה.
דוד אמסלם: גם אתה מסכים עם זה.
אוסאמה סעדי: אני לא מסכים עם זה.
אוסאמה סעדי: אני יודע מה המעמד שלו.
<יוכי גנסין: לכן זה מתחבר למה שאמרת.
<יוכי גנסין: זה לא שנוהל משא ומתן אלא שהשביתה הזאת תוכננה חודשים מראש ואנחנו יודעים בדיוק שהיא תוכננה חודשים מראש.
<יוכי גנסין: היא נועדה להקיף את כלל האסירים של הפתח על מנת להשיג את אותן 18 דרישות שהוא כתב.
<יוכי גנסין: חלק מהדרישות שהועלו על הכתב, כמו שאתה יודע וכמו שנאמר פה, כדאי לחזור עליהן בקול רם.
<יוכי גנסין: קודם כל, ביקור המשפחות השני.
<יוכי גנסין: כמו שנאמר על ידי אשר, אנחנו לא ביטלנו את הביקור השני ולא מימנו אותו.
<יוכי גנסין: מדינת ישראל איננה מממנת את ההסעות ואיננה מממנת את האוטובוסים.
<יוכי גנסין: הצלב האדום, מטעמיו שלו, החליט להפסיק לממן פעמיים ולממן רק ביקור אחד.
<יוכי גנסין: בשלב מסוים הרשות הפלסטינית סירבה לשאת בזה, מדינת ישראל לא צריכה לשאת בזה.
דוד אמסלם: סירבה, סירבה.
דוד אמסלם: הרשות הפלסטינית, הצבועה הזאת – תבין טוב – הם גם סירבו.
אוסאמה סעדי: זה התפקיד של הצלב האדום.
דוד אמסלם: לא, תקשיב קצת ליוכי.
דוד אמסלם: תראה כמה כל העסק הזה צבוע.
אוסאמה סעדי: זה לא עניין כספי כי הרשות הייתה מוכנה לממן את זה, אבל אמרו שזה התפקיד של הצלב האדום.
אוסאמה סעדי: היה דיון עם הצלב האדום.
<יוכי גנסין: אה, זה עניין עקרוני.
<יוכי גנסין: הבנו.
דוד אמסלם: עקרוני, הכול עקרוני.
<יוכי גנסין: הדרישה השנייה הייתה הפסקת החזרת משפחות במחסומים.
דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, הם סירבו בגלל שזה מתחבר להערכה של יוכי.
דוד אמסלם: הם לא רצו לחזק את מרואן ברגותי בגלל שזה היה הליך פוליטי.
דוד אמסלם: בגלל זה הם סירבו.
דוד אמסלם: האסירים לא מעניינים שם אף אחד.
<יוכי גנסין: יש פה כמה דרישות שנוגעות למנועי הדרישה לישראל ודובר על זה קודם.
<יוכי גנסין: מנועי כניסה קודם זה תהליך ביטחוני של מניעת כניסה לישראל של מי שיש עליו מידע מודיעיני אודות הסיכון שנובע מכניסתו לישראל.
אוסאמה סעדי: כמה מאות מנועים היו ובהחלטה אחת של השר לביטחון פנים – 400 או 500.
<יוכי גנסין: לא הייתה החלטה של השר לביטחון פנים על מניעה גורפת.
אוסאמה סעדי: הוא אישר את זה.
אוסאמה סעדי: היו.
<יוכי גנסין: אין לדבר הזה שחר.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע מיוכי שהיא תעבור על הרשימה.
דוד אמסלם: הציבור הישראלי לא יודע על מה מדובר.
דוד אמסלם: הוא חושב, לפי מה שהם ייללו, שלא נתנו להם אוכל, למחבלים האלה.
דוד אמסלם: אז בוא נשמע באמת על מה מדובר.
דוד אמסלם: בוא נשמע את הדרישות.
דוד אמסלם: אני מצפה מברגותי שגם אם הוא משקר אותם, שיביא טיעונים הגיוניים ולא ערוצי טלוויזיה.
אוסאמה סעדי: אתם התלבשתם על ערוצי הטלוויזיה.
דוד אמסלם: ספרים, הוא רוצה לקרוא ספרים.
דוד אמסלם: שייתנו לו ספריה.
דוד אמסלם: בבקשה, בוא נשמע.
<יוכי גנסין: הכנסת ביקורי קרובי משפחה מדרגה שנייה.
<יוכי גנסין: אוסמה ידידי הוא עורך דין והוא יודע יפה מאוד שעל הדבר הזה הייתה עתירה לבג"ץ של כרים יונס ושל מאהר יונס ובית המשפט העליון דחה את העתירה.
<יוכי גנסין: בית המשפט העליון בא ואמר שקרובי משפחה מדרגה ראשונה זה המקסימום שצריך לתת בנסיבות העניין כשמדובר באסירים ביטחוניים, ונוכח העובדה שיש סיכון ביטחוני מוגבר מהגדלת מעגל המבקרים, ודאי מהגדלת מבקרים של קרובי משפחה בדרגה שנייה, הוא איננו מאשר את זה.
<יוכי גנסין: והוא קיבל את עמדת המדינה.
<יוכי גנסין: העתירה הזאת לבג"ץ, אתה מכיר אותה.
<יוכי גנסין: אני הופעתי בה, אנחנו זכינו בה ובזה נגמר העניין.
<יוכי גנסין: יש פה ניסיון, אחרי תשע שנים שהדבר הזה אושר על ידי בית המשפט העליון, להעלות את הדרישה הזאת מחדש.
דוד אמסלם: בכוח.
<יוכי גנסין: זה לגבי הדבר הזה, וזאת עתירה של מאהר יונס וכרים יונס.
אוסאמה סעדי: את יודעת שבאנו והצענו הצעות מעשיות שאם יש נכדים וזה אותו ביקור, לא ביקור נוסף.
אוסאמה סעדי: יש דרישות הגיוניות כדי שנכדים יראו את הסבא שלהם אחרי עשרים שנה.
דוד אמסלם: אוסמה, אני רוצה לשמוע את יוכי.
דוד אמסלם: היא דיברה על ביקורים מדרגה שנייה וזה היה בבג"ץ.
דוד אמסלם: אתה מכיר את הנושא.
דוד אמסלם: לא שבג"ץ מחליט לנו במדינה מה לעשות, אבל בעיקרון, באף מדינה בעולם אני לא מתאר לעצמי שמישהו היה מגיש בקשה כזאת למחבלים בארצות הברית.
דוד אמסלם: בכל מקרה, זה הגיע לבג"ץ וגם הוא דחה, אז מה אתה מעלה?
דוד אמסלם: ברגותי מנסה להעלות את זה עוד פעם ולא משנה למה.
אוסאמה סעדי: אסור לו להעלות את זה?
דוד אמסלם: מותר לו הכול.
דוד אמסלם: אני אמרתי לך שאסור לו?
אוסאמה סעדי: אסור לו להעלות עניין הומניטרי כזה?
דוד אמסלם: הכול הומניטרי אצלכם.
דוד אמסלם: בבקשה, בוא נמשיך.
<יוכי גנסין: אחרי זה יש דרישה של הארכת זמן הביקור לשעה וחצי.
<יוכי גנסין: מעולם הביקור לא היה שעה וחצי.
<יוכי גנסין: לא הורדנו את זה ולכן אין סיבה להעלות את זה.
דוד אמסלם: למה לא לעשות את הביקור יומיים רצופים ולהשאיר אותם שם במלונות?
דוד אמסלם: הרי יש להם הורים, ילדים, סבתא רחוקה, צריכה לבוא לישון.
דוד אמסלם: איך היא תחזור חזרה לעזה?
דוד אמסלם: אולי נשים לה מלונית שם שתישן?
<יוכי גנסין: אחרי זה כתוב "שיפור תנאים בביקורי משפחות".
<יוכי גנסין: למען האמת, אני לא יודעת במה דברים אמורים.
דוד אמסלם: מה זה "תוספת הכנסת ציוד"?
דוד אמסלם: איזה ציוד הם רוצים?
<יוכי גנסין: כל מיני דברים שבאמצעותם לפעמים מבריחים כל מיני דברים.
דוד אמסלם: מה הם רצו בציוד?
דוד אמסלם: מה הם רצו?
<יוכי גנסין: הם לא אמרו.
דוד אמסלם: תנו לנו חופשי, ככה, להכניס ציוד.
וקנין: לפי רשימה.
<יוכי גנסין: אחרי זה יש דרישה להגדלת ערוצי הטלוויזיה.
דוד אמסלם: כמה ערוצים יש להם היום?
<יוכי גנסין: לפתח יש עשרה לחמאס יש פחות.
דוד אמסלם: למה יש להם ערוצי טלוויזיה?
דוד אמסלם: למה לרוצח מחבל יש בכלל טלוויזיה?
<יוכי גנסין: על פי הכללים שנקובים בפקודת בתי הסוהר אנחנו לא חייבים לתת, בין היתר גם קשר אל החוץ.
<יוכי גנסין: כחלק מהיכולת שלנו למנן ולשלוט בבתי הסוהר, אנחנו מאפשרים, בין היתר, גם את זה.
<יוכי גנסין: זאת פריבילגיה שאנחנו נותנים.
דוד אמסלם: למה עשרה ערוצים?
<יוכי גנסין: זאת החלטה של הקבינט ולא החלטה של השב"ס.
דוד אמסלם: הקבינט מחליט גם איזה ערוצים?
<יוכי גנסין: לא.
דוד אמסלם: הם לא ביקשו את חבילת הספורט המשודרגת או את המונדיאל?
דוד אמסלם: עוד מעט יש גמר גביע אירופה לאלופות, אולי הם רוצים לראות גם את זה?
דוד אמסלם: מרואן ברגותי לא עושה להם שביתה על זה?
<יוכי גנסין: אנחנו דואגים שבמסגרת רשימת הערוצים לא יהיו ערוצים שיש בהם סיכון, זאת אומרת לא ערוץ של החיזבאללה וכולי.
אוסאמה סעדי: נכון, ואת זה אין.
אוסאמה סעדי: לא ביקשו את הערוצים האלה.
<יוכי גנסין: יש ערוץ 10, ערוץ 2 וערוץ 1.
אוסאמה סעדי: תספרי גם על הפוסטה.
דוד אמסלם: אני רואה גם הכנסת עיתונים.
<יוכי גנסין: לפני העיתונים יש לימודים אקדמיים.
<יוכי גנסין: גם את זה עורך הדין אוסמה סעדי יודע.
<יוכי גנסין: הייתה החלטה להפסיק את הלימודים האקדמיים באוניברסיטה הפתוחה.
<יוכי גנסין: זאת החלטה של הקבינט להפסיק.
<יוכי גנסין: הוגשה על זה עתירה לבג"ץ ובית המשפט דחה את העתירה.
<יוכי גנסין: הוגשה בקשה לדיון נוסף, שנדונה בהרכב מורחב.
<יוכי גנסין: בית המשפט דחה את הבקשה לדיון נוסף.
<יוכי גנסין: בית המשפט קובע, וזאת הנמקתו, שמכיוון שמדובר באוכלוסיית האסירים הביטחוניים שזה סוג אסירים מיוחד בפני עצמו, שמימון הלימודים הללו הוא מכספי טרור, בין היתר, אין שום הצדקה לחדש את הלימודים האקדמיים באוניברסיטה הפתוחה לאסירים הביטחוניים.
דוד אמסלם: זה הנימוק של בג"ץ?
<יוכי גנסין: בין היתר.
<יוכי גנסין: זה פסק דין.
דוד אמסלם: מחבל, רוצח.
דוד אמסלם: הוא צריך בכלל ללמוד?
דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין מאיפה בא להם לראש שמחבל ילמד?
דוד אמסלם: אתם לא רוצים שישלחו להם סלסלה לחג?
אוסאמה סעדי: למה אתה אומר ככה?
דוד אמסלם: בגלל שזה מפוצץ אותי.
דוד אמסלם: מדובר ברוצח נתעב שצריך לקבל פרוסת לחם יבשה וכוס מים רק בגלל שאני חושב שלא צריך להרוג אותו.
דוד אמסלם: שיישאר שם בשקט ושיסתום את הפה.
אוסאמה סעדי: למה רוצחים אחרים?
דוד אמסלם: עוד פעם תגיד לי את זה?
אוסאמה סעדי: בטח, בטח.
אוסאמה סעדי: למה רוצחים אחרים מקבלים?
אוסאמה סעדי: תשאל אותם למה.
דוד אמסלם: הם לא רוצים גם לבחור את המרצים שיבואו להרצות בפניהם?
<יוכי גנסין: לא, זה לימוד בכתב.
<יוכי גנסין: תוספת הכנסת ספרים.
דוד אמסלם: יש להם אפשרות להכניס ספרים?
<יוכי גנסין: אנחנו מאפשרים הכנסה של שני ספרים.
<יוכי גנסין: במשך תקופה בעניין הזה לא הייתה שום החמרה, לא הגדלנו.
<יוכי גנסין: הם רוצים יותר משניים, אינני יודעת כמה.
<יוכי גנסין: מכל מקום, אנחנו לא מאפשרים את זה משום שהדרך של הכנסת ציוד מבחוץ פנימה מייצרת סיכון מוגבר.
דוד אמסלם: ודאי, ודאי.
<יוכי גנסין: הכנסת עיתונים ללא הגבלה – אנחנו מגבילים את מספר העיתונים ואנחנו מגבילים את סוג העיתונים.
דוד אמסלם: הם מקבלים עיתונים?
<יוכי גנסין: יש עיתון אחד, אם אני לא טועה, שמודפס בישראל.
<יוכי גנסין: אנחנו לא מאפשרים הכנסת עיתונים מחוץ לישראל.
וקנין: הם לא מקבלים מאתנו עיתונים.
וקנין: הם יכולים לרכוש עיתון אחד שמודפס רק בישראל מכספם שלהם.
דוד אמסלם: הם יכולים לרכוש עיתון.
<יוכי גנסין: תנאים במעברי הכליאה – אני לא יודעת למה הכוונה, אין לי שום מושג.
<יוכי גנסין: אם הכוונה לכך שעושים חיפוש במגנומטר, אני חושבת שזה לגיטימי, אבל לא היה בעניין הזה שום שינוי.
דוד אמסלם: בכל שדה תעופה בעולם אנחנו עוברים מגנומטר, כולל בישראל.
דוד אמסלם: וגם כחבר כנסת אני עובר את זה.
<יוכי גנסין: אני לא יודעת למה הכוונה בדרישה 15 – צמצום ושיפור תנאים בליוויים של נחשון.
דוד אמסלם: הם מתכוונים לאלה שמלווים אותם או להם עצמם?
דוד אמסלם: הם דואגים לסוהרים או לעצמם?
אוסאמה סעדי: יש בעיה עם הפוסטה.
אוסאמה סעדי: בפוסטה לוקחים אותם ואז במשך שעות ארוכות אי אפשר לעשות את הצרכים.
דוד אמסלם: אנחנו מכירים את הפוסטה.
דוד אמסלם: אבל ברגותי - - -
אוסאמה סעדי: זה מה שמבקשים, במיוחד לאסירות, למשל.
אוסאמה סעדי: לאסירות יש בעיה ואתם מודעים לבעיה הזאת.
אוסאמה סעדי: השב"ס מודע לבעיות האלה.
וקנין: אני אעדכן אותך שתדע שזאת הייתה החלטה שלי.
וקנין: אני החלטתי לפני מספר חודשים שהאסירות לא עוברות במעברים, הן עוברות ישירות בליווי.
אוסאמה סעדי: כן, זה בסדר.
וקנין: אז כן מצאנו פתרון.
אוסאמה סעדי: לכן אני אומר שכשרוצים, תאמין לי שיודעים לאתר את הפתרונות ויודעים למצוא פתרונות.
וקנין: רק לסבר את האוזן, 1,600 אסירים כל יום על גלגלים בשב"ס.
דוד אמסלם: אשר, אני יודע.
דוד אמסלם: מה מעצבן אותי בסיפור הזה?
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על הנושא הזה גם במסגרת הצעת חוק של התוועדות חזותית כדי לפתור את הנושא של הפוסטה.
דוד אמסלם: כאן זה לא משהו מיוחד.
דוד אמסלם: הם רוצים אקסטרה.
אוסאמה סעדי: לא אקסטרה.
דוד אמסלם: ברגותי רוצה לנסוע במונית.
דוד אמסלם: שכל אסיר אחר, לדוגמה אחד שלקח טייפ, ניקח אותו לפוסטה, אבל מחבל שהרג יהודים, אותו נשלח במונית ממוזגת ובדרך ניתן לו חמגשית יפה.
<יוכי גנסין: אחרי זה יש דרישה לשיפור טיפול רפואי, כולל הכנסת רופאים חיצוניים.
<יוכי גנסין: אני לא יודעת למה הכוונה.
<יוכי גנסין: הטיפול הרפואי שנותן שב"ס לאסירים הוא לפי סטנדרט לא פחות טוב, גם לאסירים הביטחוניים ולאסירים הפליליים.
<יוכי גנסין: זה אותו סטנדרט רפואי.
<יוכי גנסין: שירות בתי הסוהר הקים בשנים האחרונות מרפאת מומחים גם בדרום וגם בצפון והוא עתיד להקים מרפאת מומחים גם באזור המרכז.
<יוכי גנסין: כל מי שיש לו בעיה של רופא מומחה יכול להתייצב אצל רופא מומחה.
<יוכי גנסין: השירות הרפואי הוא מיטבי ולכן אני לא יודעת למה הכוונה.
<יוכי גנסין: אם הכוונה להכניס רופאים מהרשות הפלסטינית, אני מניחה שלכך היינו מתנגדים, אם לכך הכוונה.
וקנין: שב"ס מוציא מכספו כל שנה 20 מיליון שקל רק על רפואה.
<יוכי גנסין: אחרי זה יש דרישה לשיפור התנאים במרכז הרפואי של שב"ס.
<יוכי גנסין: המרכז הרפואי של שב"ס שופץ ולפני כחצי שנה פתחנו אותו, בהשתתפות שני השרים.
<יוכי גנסין: המרכז הרפואי שופץ ולכן אני לא יודעת מה הבעיה בעניין הזה.
<יוכי גנסין: הדרישה האחרונה היא שיפור הגיוון בקנטינה.
<יוכי גנסין: אני לא יודעת מה זה שיפור הגיוון בקנטינה.
<יוכי גנסין: למיטב ידיעתי, יש שם מגוון די גדול של מוצרים.
דוד אמסלם: טורטיות?
דוד אמסלם: כנראה אין שם טורטית.
דוד אמסלם: אולי חסר לו טורטית.
דוד אמסלם: הוא אוהב טורטית.
וקנין: אגב, האמירה שטלפונים ציבוריים משמשים רק לטובת קשר עם הבית, עובדתית לא נכונה.
אוסאמה סעדי: אפשר משפט לפני כן?
וקנין: אני חושב שהשביתה הזאת לא הייתה צריכה להגיע ליום ה-41.
וקנין: השב"ס צריך לשמור על הביטחון בתוך בתי הכלא, זה התפקיד שלהם לשמור על הבריאות של האסירים וגם על רווחתם.
וקנין: בכל זאת אנחנו מדברים על כל האסירים ואני לא מפריד בין אסירים ערבים ליהודים.
וקנין: חלק מהדרישות האלה ומהזכויות האלה, כפי שקראתי, כבר דיברנו עליהם.
וקנין: גם עניין הפוסטה, של הטיפול הרפואי, של ביקורים מדרגה שנייה, של המניעה הביטחונית וכולי.
וקנין: אני חושב שהדרך הכי טובה היא בהידברות ולא צריך להגיע למצבים כאלה של שביתה ארוכה בת 41 ימים.
וקנין: אסירים יכלו לקפח את חייהם או לגרום, חס וחלילה - - - מה שהיה מוביל לכל הרחוב הפלסטיני.
וקנין: טוב שהגענו למצב הזה שבסופו של יום ישבתם וגמרתם את הסיפור.
וקנין: יש עוד זכויות ודרישות וכולי שאנחנו צריכים להמשיך לדבר עליהם.
דוד אמסלם: כם, אני רוצה לסכם את הדיון הארוך הזה.
דוד אמסלם: האמת היא שכאשר ראיתי עכשיו את הדרישות שלהם, אני בשוק.
דוד אמסלם: אני בהלם.
דוד אמסלם: אני חושב שגם אם רוצים לייצר איזושהי פרובוקציה – אני מסכים עם כל מה שאמר אשר וזה גם מה שהבנתי מלכתחילה, שכל השביתה הזאת הייתה שביתה פוליטית כדי לחזק את מעמדו של ברגותי בתוך הפתח.
דוד אמסלם: אם הוא כבר הוביל את כולם, את המסכנים הקטנים שלא מבינים למה, הוא לא צריך לאכול.
דוד אמסלם: הוא אוכל בלילה ואין לו טיפת כבוד בקטע הזה.
דוד אמסלם: זה אדם שקיבל חמישה מאסרי עולם במדינת ישראל, רצח יהודים רק בגלל שהם יהודים.
אוסאמה סעדי: הוא לא רצח.
אוסאמה סעדי: אתה רוצה לפתוח את זה פה?
דוד אמסלם: אני רואה את הרשימה ואני בוש ונכלם בשבילו.
דוד אמסלם: הדרישות שהוא מעלה בשם האסירים – בושה וחרפה.
דוד אמסלם: הרי שום דבר לא קרה.
דוד אמסלם: אלה דרישות סרק, טיפשיות.
אוסאמה סעדי: הן היו להם.
אוסאמה סעדי: אשר מאשר שזה היה.
דוד אמסלם: אני לא הפרעתי לך.
דוד אמסלם: אני לא ראיתי שום אופציה מבחינתנו ואני אומר לך שמדינת ישראל לא תנהל משא ומתן.
דוד אמסלם: אף אחד לא מאיים עליה בשביתות וגם לא ביותר משביתות.
דוד אמסלם: יש חוק במדינת ישראל ואף אחד מהמדינות הדמוקרטיות לא מתמודדת עם טרור כמונו.
דוד אמסלם: אף מדינה בעולם – אני קובע – לא מתנהגת לאסירים ולמחבלים כמו שמדינת ישראל מתנהגת ונותנת להם, לטעמי, תנאים מפליגים.
דוד אמסלם: מבחינתי, מחבל שהרג יהודים רק בגלל שהם יהודים, צריך לשבת בבית הסוהר כל ימי חייו, לא לצאת, לקבל צנים וכוס מים ובזה מסתיים העניין.
דוד אמסלם: לא לימודים ולא אוניברסיטה ובטח לא איזה נופש ולא תעודת בגרות או תואר שלישי.
דוד אמסלם: נשמע לי אפילו חצוף להעלות את זה על הדעת, מבחינתי.
דוד אמסלם: אני לא מצליח לעכל את זה.
דוד אמסלם: אני לא ידעתי שאלה הדרישות שלהם.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה, קודם כל, לחזק את השר לביטחון פנים ואת ממשלת ישראל, בוודאי את השב"ס, שמתמודדים עם זה.
דוד אמסלם: בסופו של דבר לא ניהלו משא ומתן ומבחינתי, מי שרוצה לשבות רעב – שישבות.
דוד אמסלם: אני חושב שאדם בוגר שמקבל החלטה מה לעשות עם חייו – אהלן וסהלן.
דוד אמסלם: אנחנו צריכים לספק לו את המזון ואם הוא לא רוצה לאכול, שלא יאכל.
דוד אמסלם: רוצה להזיק לעצמו?
דוד אמסלם: שיזיק.
דוד אמסלם: לכן אני שמח שזה המצב היום בזה שבכלל לא ניהלתם אתם משא ומתן.
דוד אמסלם: לא צריך לנהל אתם משא ומתן ולכן קיימתי את הישיבה הזאת.
דוד אמסלם: קידמתי אותה בגלל שהיה חשוב לי רק לשמוע את זה שמדינת ישראל לא זזה כמלוא הנימה מהקו הראשוני שלה.
דוד אמסלם: בוודאי אף אחד לא מאיים עלינו בשום שביתות ובשום איומים.
דוד אמסלם: הלוואי שהאזרחים שלנו, שני האזרחים שנמצאים בעזה, היו מקבלים 3% ממה שהמחבלים האלה שהרגו מקבלים.
דוד אמסלם: אלה סתם אזרחים תמימים שחצו את הגבול.
דוד אמסלם: הם לא מקבלים, אף אחד לא מבקר אותם.
דוד אמסלם: זה לא שהסבתא שלהם רואה אותם פעם בחודש וקשה לה לחזור.
דוד אמסלם: ההורים שלהם לא יודעים מה קורה אתם ואנחנו מתעסקים שם עם חיות טרף.
דוד אמסלם: דרך אגב, אלה אותם אסירים שבאים משם לפה.
דוד אמסלם: הם שולחים אותם לפה ואתם מגינים עליהם.
דוד אמסלם: מה שמפריע לי בכלל הוא שאתם אזרחי מדינת ישראל, חברי כנסת של מדינת ישראל.
דוד אמסלם: אתם דואגים למחבלים האלה?
דוד אמסלם: דרך אגב, הם גם הורגים ערבים.
דוד אמסלם: כשהוא בא ומתפוצץ באוטובוס הוא הורג גם ערבים.
אוסאמה סעדי: אתה רוצה לפתוח דיון?
דוד אמסלם: אני מסכם, אבל בסיכום גם מותר לי לומר כמה דברים שאני חושב.
דוד אמסלם: אני חושב שזאת חוצפה ועזות מצח.
דוד אמסלם: אני מצפה שחברי הכנסת הערבים במדינת ישראל קודם כל יגבו את האינטרס של אזרחי מדינת ישראל, בוודאי מול טרור.
אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על זכויות אסירים.
דוד אמסלם: אני אומר לך שאם היו מחבלים יהודים, לא היית בא לכאן כדי לדבר אתי עליהם.
דוד אמסלם: לכן אני לא רואה סימטריה.
דוד אמסלם: אני לא רואה חברי כנסת יהודים שרצים להגן על עמי פופר או על רוצח ראש ממשלת ישראל, יגאל עמיר.
דוד אמסלם: ואיך אמר ממלא מקום מפקדת השב"ס?
דוד אמסלם: יש אולי עשרה, אולי קצת פחות.
דוד אמסלם: אז יש פרופורציות.
דוד אמסלם: ואני אומר לך שהרוב המוחלט של האזרחים במדינת ישראל מתעב אותם, דוחה אותם, בוודאי לא מקבל אותם וקורא כיכרות על שמם או נותן להם מלגות, דמי קיום וכשהם יוצאים עושים להם חינגות ברשות הפלסטינית.
דוד אמסלם: לכן אני באמת מחזק את ידיכם, אשר, ותמסור את זה גם לעפרה ולכל הצוות.
דוד אמסלם: אני באמת מוסר לשר ארדן כל הכבוד על הנחישות וככה צריך להיות.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא החלטת הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון), התשע"ו-2016, זה כבר דיון שני.
דוד אמסלם: בזמנו רציתי לדעת מה עמדת משרד המשפטים בעניין.
<שי סומך: אריאל צבי חולה ולכן אני מחליף אותו.
דוד אמסלם: קודם כול, אנחנו מאחלים לו בריאות איתנה ואריכות ימים ושנים.
דוד אמסלם: אנחנו אוהבים אותו, גם תמסור לו.
<שי סומך: גם אני אוהב אותו.
<שי סומך: אריאל סיפר לי שהייתה ישיבה אצלך.
<שי סומך: בעקבות הישיבה הייתה התייעצות אצל ארז קמיניץ, המשנה ליועץ המשפטי, והעמדה לא השתנתה.
דוד אמסלם: מהי?
דוד אמסלם: שאתם לא אוהבים דברים רטרואקטיבית?
דוד אמסלם: דרך אגב, תשתדלו לא להביא לי שום דבר רטרואקטיבי, כל החקיקות, באופן כללי.
דוד אמסלם: מה הבעיה שלכם באופן רטרואקטיבי?
דוד אמסלם: אם נניח הייתה איזושהי בעיה לפני שלוש שנים – אני מדבר בעיקרון, אני רוצה להבין מה הבעיה ברטרואקטיביות.
<שי סומך: יש מצבים שרטרואקטיביות היא מוצדקת.
דוד אמסלם: זאת אומרת, זאת שאלה סלקטיבית.
<שי סומך: כן, אני אסביר.
<שי סומך: מצב שרטרואקטיביות היא מוצדקת זה נגיד 99% או 90% מאוכלוסייה מסוימת מקבלת משהו, ונגיד 10% נגרם להם עוול בגלל תקלה בחקיקה או בגלל איזשהו עוול אחר.
דוד אמסלם: אתה אומר, זה חוק המספרים הגדולים?
<שי סומך: אני חושב שכן.
<שי סומך: כאן למשל, אדוני, במקרה הזה זה נכון שחברי הכנסת קיבלו את זה.
<שי סומך: בפועל, כרגע ידוע על חבר כנסת אחד שזכה לפנסיה תקציבית כשהוא פרש לפני גיל 40 ויכול להיות שיש עוד אחד או שניים או שלושה, אבל כרגע לפי מיטב הזיכרון יש אחד כזה.
<שי סומך: לעומת זאת, עובדי מדינה, עובדי רשויות מקומיות ועובדים בפנסיה תקציבית אחרת לא היו זכאים אם הם פרשו לפני גיל 40.
דוד אמסלם: אני אגיד לך מה מפריע לי בעניין הזה או לפחות מה שאני הבנתי, ותתקן אותי הגברת ממשרד הפנים מרגלית.
דוד אמסלם: הרי הדיון הקודם, עצרתי אותו כי היה חסר לי איזשהו פרט שהוא מהותי.
דוד אמסלם: אני נפגשתי גם עם משרד הפנים, קיימתי לדעתי לפחות שתי פגישות בנושא והבנתי ממרגלית את העסק הבא, והיא תתקן אותי אם אני טועה.
דוד אמסלם: הכנסת בעצם החליטה לשנות את ההתחשבנות עם חברי הכנסת, זה היה בשנת 96', זו גם הייתה תקופת הבחירות בשנת 96'.
דוד אמסלם: כמדומני, הבחירות לרשויות היו בשנת 98' או 99'?
<שי סומך: 98'.
דוד אמסלם: 98'.
דוד אמסלם: באו ראשי הרשויות ואמרו, הרי מה היה השינוי?
דוד אמסלם: השינוי היה בשלושה פרמטרים מרכזיים.
דוד אמסלם: אחד, העלאת השכר של חברי הכנסת, ובתמורה הורידו להם את אחוזי הפנסיה מ-4% ל-2% וגם הורידו להם את כל ההטבות מסביב – בריאות, ניתוחים, וכו', כל מיני הטבות שאני לא בקי בהן כל כך, אבל שווה-הערך שלהן היה גבוה יחסית.
דוד אמסלם: ומצד שני אמרו להם, רבותי, אנחנו מורידים את מגבלת ה-40, אבל תבואו בגיל 45, תקבלו.
דוד אמסלם: או שזה היה תיקון לראשי הרשויות אחר כך.
<מרגלית גוטרמן: זה היה גם לחברי כנסת, אבל החדשים.
<שי סומך: החדשים, מכאן ולהבא, רטרואקטיבית.
<מרגלית גוטרמן: הכנסת שכיהנה.
דוד אמסלם: כמובן כל מי שרצה לבחור בהסדר הישן, יכול היה להישאר בישן, מי שהיה בישן, ומי שבחדש יכול היה לבחור את החדש.
דוד אמסלם: זה דרך אגב הגיוני מאוד, תמיד כשיש איזשהו שינוי אתה אומר לבן-אדם - תבחר, או שאתה נשאר בהסדר הישן או שאתה נכנס לחדש, מה שאתה רוצה, וזה בעצם חל בשנת 96'.
דוד אמסלם: באו ראשי הרשויות ואמרו, ומה אתנו?
דוד אמסלם: הרי גם אנחנו, המעמד שלנו והסידור הזה שלנו בדיוק כמו המעמד הישן של חברי כנסת.
דוד אמסלם: אמרו להם באופן וולונטרי – אתם יכולים לבחור גם, תחליטו, בין שנת 96' ל-98'.
דוד אמסלם: נתנו להם תורה שבעל-פה, ואמרו להם אתם יכולים להתאים את עצמכם או לפה או לפה.
דוד אמסלם: בשנת 98' בעצם עשו את החקיקה, כמדומני, לגבי חברי הכנסת החדשים, ואז שם הורידו גם.
<שי סומך: ראשי רשויות חדשים.
דוד אמסלם: הורידו את מגבלת הגיל, אבל אפשרו להם גם בין 96' ל-98' לבחור את האופציה.
<גלעד קרן: מכיר דבר כזה?
דוד אמסלם: זה מה שאמרה לי מרגלית.
<מרגלית גוטרמן: ב-96', בעקבות השיפור בשכר של חברי הכנסת ובקשת ראשי הערים, נתנו להם אופציה, באו ואמרו: אתם באמצע קדנציה, אתם יכולים לבחור.
<מרגלית גוטרמן: אתם תקבלו את תוספת השכר אם תרדו ב-2% פנסיה.
<גלעד קרן: מכוח מה אמרו להם את זה?
<מרגלית גוטרמן: וולונטרית.
דוד אמסלם: משהו וולונטרי.
<מרגלית גוטרמן: הם חתמו על התחייבות.
<מרגלית גוטרמן: אני הגעתי אחרי.
<מרגלית גוטרמן: אבל ב-98' עיגנו את זה בחקיקה.
דוד אמסלם: אתה עכשיו הורג את השליח?
<מרגלית גוטרמן: באוגוסט 98', בהחלטה שהתקבלה עיגנו את זה בחקיקה.
<מרגלית גוטרמן: זה עוגן בחקיקה.
<גלעד קרן: עד 98' - - -
דוד אמסלם: גלעד, שנייה.
<מרגלית גוטרמן: אנשים לא פרשו.
דוד אמסלם: מרגלית, רק אני פה שואל שאלות, גם הוא לא.
דוד אמסלם: בין 96' ל-98' היה הליך לא פורמלי, לא מעוגן חקיקתית, אבל יש בו גם היגיון פקידותי.
דוד אמסלם: גם אם הוא לא סודר באופן פורמלי, היה בו היגיון בגלל עצם העניין שבשנת 98' שינו את החקיקה והבינו שמעמד ראשי הערים הוא זהה לכנסת, זה אומר שהיה פה קטע חשיבתי, הרציונל היה נכון באותה נקודת זמן.
דוד אמסלם: לכן, אפשרו להם.
דוד אמסלם: אמרו להם, הרי ממילא אין לכם בחירות עכשיו, זה רק בשנת 98', עד אז תחליטו – בתווך.
<שי סומך: ההסדר הזה היה קשור לגיל 40, מרגלית?
<מרגלית גוטרמן: לא.
<שי סומך: זה היה קשור לשכר מול 2%.
<מרגלית גוטרמן: זה השכר מול 2%.
<מרגלית גוטרמן: ההסדר החקיקתי, בסוף הוא קבע הוראות מעבר ובין השאר אמר שמי שקיבל את תוספת השכר, הזכאות שלו לקצבה תהיה מגיל 45, בעוד שמי שלא קיבל את התוספת, והוא צבר 4% לפנסיה, הזכאות שלו לפנסיה תהיה מגיל 40.
<מרגלית גוטרמן: בסופו של יום, ב-98' עשו הסדר שהבדיל בין אלה שקיבלו את תוספת השכר לבין אלה שהמשיכו כמו שהם התחילו.
<מרגלית גוטרמן: אלה שהמשיכו כמו שהם התחילו סיימו כמו שהם התחילו, ואלה שקיבלו את תוספת השכר בעצם קיבלו את התנאים החדשים.
דוד אמסלם: בגדול, הרציונל שלי אומר שבסופו של דבר עשו את ההשוואה.
דוד אמסלם: צריך גם להבין מה קרה.
דוד אמסלם: אחד שבא בשנת 97', הוא לא ראה את עצמו פורש, הוא ראש עיר מכהן והוא משוכנע שהוא גם ייבחר עוד פעם.
דוד אמסלם: לכן, צריך להבין מה הרציונל שקרה פה, ובסופו של דבר הרציונל אמר, אנחנו רוצים להיות כמוהם, אותו דבר.
<שי סומך: מה שאני יכול להציע - - -
דוד אמסלם: אל תציע עוד.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, זה מה שקרה בתקופת הדמדומים.
דוד אמסלם: איך אני יודע שזה נכון וזה מה שקרה?
דוד אמסלם: כי בעובדה, ככה המציאות הייתה.
דוד אמסלם: החבר'ה בשנת 98' יצאו לבחירות, חלקם לא נבחרו.
דוד אמסלם: באו למשרד הפנים – אני מדבר כרגע על אלה שהיו מתחת לגיל 40 – לא קיבלו, לא באו ודרשו את הפיצויים שלהם, לא כלום, חיכו עד גיל 45.
דוד אמסלם: זאת אומרת, הם חיכו לפחות שש שנים, חלקם אפילו יותר.
דוד אמסלם: באו בגיל 45 למשרד הפנים, דפקו בדלת, אמרו שלום, אתם זוכרים אותנו?
דוד אמסלם: אמרו להם, בטח, אתם הייתם לפני.
דוד אמסלם: יפה, הגיע הזמן.
דוד אמסלם: ושילמו להם ככה עשר שנים פנסיה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, המערכת גם התאימה את עצמה והתנהגה בהתאם.