GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלי דלל: פה אתם קובעים שזה יהיה רק ליד הבית.
<אלי דלל: אם הנכה יחליט ליד העבודה, הוא לא יקבל, הוא יקבל את זה ליד הבית.
<אלי דלל: החוק קובע מה לעשות.
<אלי דלל: בנושא של נכה כללי יש תחלופה.
<אלי דלל: הנכים מגיעים, חונים.
<אלי דלל: ברגע שהחוק קובע לי שאני חייב לתת לנכה ליד הבית, אני אפגע בשאר הנכים ובתחלופה.
<אלי דלל: צריך להבין שנכה עם ניידות חונה בשעות הערב.
<אלי דלל: אני לא יודע אם במשך היום הוא חונה שם.
<אלי דלל: זה אומר שאנחנו מפסידים מקומות חניה.
<אלי דלל: קושי נוסף הוא אם לאותם נכים יש רישיון נהיגה, אם הם בעלי הרכב.
<אלי דלל: כל הקטע הזה עדיין לא סגור, יש בו הרבה מאוד בעייתיות מצד משרד התחבורה ומי שמקצה את הנושא של הנכים.
<אלי דלל: לנו ברשות התמרור יש מערכת חריגים ומערכת איזונים.
<אלי דלל: לכל אחד יש במה.
<אלי דלל: יש לנו בוועדה נציג נכים.
<אלי דלל: אין נכה שמגיע לו ולא מקבל, לכן החוק הזה, לדעתי, מיותר.
<תומר רוזנר: הנושא של בעלות ברכב והנושא של רישיון נהיגה נבדק על ידי משרד התחבורה בעת מתן תג נכה.
<תומר רוזנר: יש כללים ברורים לאיך מקצים את תג הנכה, כך שבנושא הזה אין בעיה.
<תומר רוזנר: לגבי הנושא של הקצאת חניה ליד מקום המגורים או ליד מקום העבודה.
<תומר רוזנר: החוק הזה מדבר על מקום המגורים.
<שמואל חיימוביץ': אין איסור להקצות ליד מקום העבודה.
<אלי דלל: אנחנו נעדיף את החוק.
<תומר רוזנר: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מחייב הקצאה על ידי מעסיק במקום העבודה, ואם אין, יש פנייה לרשות המקומית שתקצה.
<תומר רוזנר: החוק הזה לא מונע.
<מיטל להבי: הוא לא מונע, הוא רק לא משאיר מקום.
<תומר רוזנר: אם תהיה פנייה של נכה או של מעסיק של נכה לרשות מקומית להקצות, חובתה של הרשות המקומית תהיה לשקול את העניין ולהקצות במידת הצורך.
<תומר רוזנר: זה מתחייב מהוראות החוק.
<אלי דלל: אתה לא נותן חופש בחירה לנכים.
<תומר רוזנר: יכול להיות שבעיריית נתניה, בעיריית פתח-תקווה ובעיריית תל-אביב יש ועדות חריגים שנותנות לנכים, הבעיה שהמצב הזה לא קיים בכל הרשויות המקומיות.
<מיטל להבי: אז תגדירו ועדת חריגים.
בן שושן: בואו ננסה בכללים שקיימים - -
<תומר רוזנר: יש רשויות מקומיות שלא מקצות לחלק מהנכים, יש רשויות מקומיות שמקצות ביד קמוצה.
דוד אמסלם: אם הכל היה בסדר, לא הייתי מגיש את הצעת החוק.
דוד אמסלם: הייתי בשלטון המקומי עשרים ומשהו שנה, אני מכיר איך זה עובד שם.
<מיטל להבי: אני חושבת שכולנו נמצאים פה היום כי איכפת לנו מכל הנושא של הנכים.
<מיטל להבי: אני מכירה את נושא החניה בעקבות הפחתת התקן שעשו למגורים ולתעסוקה על ידי כחלון, בעקבות העובדה שאנחנו צריכים שבילים לאופניים, בעקבות ה"מהיר לעיר", הנת"צים.
<מיטל להבי: היקף החניה לכלל תושבי ישראל בערים הגדולות הולך ומצטמצם.
<מיטל להבי: מאידך, יש לנו הקצאה שעומדת היום על כמעט 1,500 מקומות לנכים.
<מיטל להבי: אנחנו רואים בשינוי החקיקה משהו שיכפיל את ההקצאה בפי 7 ו-8 מהקיים היום.
<מיטל להבי: מה שברור זה שההקצאה הזאת תבוא על חשבון הציבור הרחב, על חשבון הציבור של הנכים שזוכה היום לחניות כלליות ברחבי העיר.
דוד אמסלם: צמצמנו את ההצעה באופן דרמטי.
דוד אמסלם: אני לא מדבר על החניות במרכז העיר.
דוד אמסלם: רוב הנכים לא גרים במרכז העיר.
דוד אמסלם: הרוב המוחלט.
דוד אמסלם: גם היום הנכה מחנה את רכבו באיזה שהוא מקום, הוא לא שולח אותו למאדים.
דוד אמסלם: הוא חנה אותו 300 מטר או 200 מטר מהבית, כאשר מישהו אחר חנה ליד הבית שלו.
<מיטל להבי: למי שגר ברמת-אביב יש חניה מתחת לבית.
דוד אמסלם: הוא לא מקבל.
<מיטל להבי: הוא לא מקבל, אלא אם כן החניה לא מתאימה לסוג הרכב.
<מיטל להבי: למי שגר במרכז העיר אין חניה.
דוד אמסלם: לא נוציא אותו מהבית?
<תומר רוזנר: מה הוא יעשה?
דוד אמסלם: אתם עושים לו טובה?
<מיטל להבי: אנחנו עושים מדיניות שמקצה באופן כללי חניית נכים.
<מיטל להבי: במשך היום זה משרת את זה, בלילה זה משרת את זה.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על ליד הבית שלו.
דוד אמסלם: נניח שהוא הגיע בחורף בשעה 22:00 בלילה.
דוד אמסלם: שכל אחד פה יחשוב כאילו הוא היה נכה.
דוד אמסלם: לא הבנתי לאן אתם הולכים.
דוד אמסלם: מה ביקשנו?
<מיטל להבי: ביקשתם פי 8 מקומות חניה.
דוד אמסלם: זה לא נכון ברמת העובדות.
דוד אמסלם: בדקתי עם ביטוח לאומי לגבי הזכאות.
דוד אמסלם: אני יודע מה הקטע הארצי.
<תומר רוזנר: היא מתייחסת לנוסח הקודם שנתן לכל מי שיש לו 60%.
דוד אמסלם: רוב הנכים נופלים בהגדרה של ה-60% פלוס.
דוד אמסלם: אנחנו העלינו את זה.
<מיטל להבי: מאחר ובשלטון המקומי באים ואומרים שיש ועדת חריגים, יכול להיות שאפשר לדבר על החובה של ועדת חריגים, על הגמישות של ועדת חריגים, על להגדיר את היקף הסמכויות שלה יותר רחב.
<מיטל להבי: זה לא נכון ללכת ולעשות את זה בצורה גורפת, במיוחד בתקופה שמאוד קל לתת תעודת נכה, וזה לא נכון להשית על השלטון המקומי את הנגישות ואת ההקצאה במרחב הציבורי במקום על השלטון המרכזי.
<איתן אטיה: אני רוצה לחדד נקודה שכבר עלתה פה, אולי להדגיש אותה קצת יותר, וזה השימוש הבלתי ראוי שעושים אנשים מסוימים בתווי הנכה.
<איתן אטיה: לא הנכה עצמו, מדובר לפעמים על קרובי משפחה רחוקים פחות, רחוקים יותר.
דוד אמסלם: זה נכון בכל נושא במדינת ישראל.
<איתן אטיה: נכון.
<איתן אטיה: עובדה שהדבר הזה לא נאכף.
<תומר רוזנר: הגשתם תלונה שלא נאכפה?
<איתן אטיה: זו סוגיה שעמדו עליה ארגוני הנכים, הנציבות, משרד התחבורה.
<איתן אטיה: אנחנו חושבים שעד שלא מסדירים - -
דוד אמסלם: איפה אתה רוצה להסדיר את זה?
<ישראל מוטעי: תג נכה עם תמונה של הנכה.
<איתן אטיה: תעודת נכה ביומטרית, תעודת נכה דיגיטלית.
<ישראל מוטעי: תג נכה עם תמונה ותעודת זהות של הנכה אפשר לאכוף.
<איתן אטיה: אנחנו חושבים שעד שלא מסדירים את הנושא הזה עם תעודות ביומטריות, עם תעודות דיגיטליות, או בכל אופן כזה שניתן לפקח על העניין הזה, לא נכון להרחיב את זה מעבר לקיים היום.
דוד אמסלם: בכל נושא במדינת ישראל יש אנשים שלא נוהגים על פי חוק.
דוד אמסלם: יש רשויות חוק במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אם יש מי שעובר על החוק, צריך להתלונן.
דוד אמסלם: לפעמים המדינה לא אוכפת חלק מהעבירות.
דוד אמסלם: זה עדיין לא עושה אותן חוקיות.
דוד אמסלם: גם היום אתם נותנים באופן התנדבותי, וולונטרי, לא על פי חוק, לנכה גפיים.
דוד אמסלם: אותו נכה גם יכול להביא לך תמונה אחרת, הרי אין לו ביומטרי.
דוד אמסלם: הטענה היא לא טענה.
דוד אמסלם: מדינת ישראל הולכת לכיוון הביומטרי.
דוד אמסלם: אני מקווה שלא עשינו את זה בגלל הנכים.
דוד אמסלם: אתה מציע שנחכה עד שיהיו להם תעודות ביומטריות?
<איתן אטיה: אני יודע שיש תהליך כזה במשרד התחבורה וברשות הרישוי.
<איתן אטיה: עד שהנושא הזה לא יוסדר, אני חושב שלא צריך להרחיב מעבר למה שקיים היום.
<מירה סולומון: רשויות מקומיות הן לא רחובות שיש בהן חלוקה דיכוטומית למגורים ועסקים.
<מירה סולומון: המגורים והעסקים משמשים בערבוביה בחלק גדול מהרחובות, לכן הקצאת מקום חניה לנכה ליד מקום מגוריו לאורך כל שעות היממה עשויה לקחת מקומות חניה שלא ברחוב של מגורים.
דוד אמסלם: הרוב המוחלט של התושבים לא גרים באזורים מסחריים.
דוד אמסלם: אני אקח אותך לעיר, אני אראה לך איך זה עובד.
<מירה סולומון: יש אזורים מסוימים שהם לחוד, אבל יש רחובות שיש בהם שימושים מעורבים.
<מירה סולומון: מצוקת החניה לא נמצאת באזורים המסחריים לרוב, היא נמצאת ברחובות עם השימושים המעורבים.
דוד אמסלם: זה מצמצם את הבעיה רק לאזורים האלה.
<מירה סולומון: צריך לעשות את הדברים מאוד בזהירות.
<מירה סולומון: מדובר במצוקה של חניה.
<מירה סולומון: בסעיף 4ד(א) נקבע שזה יהיה בהתחשב בתקן ישראלי ת"י 1918.
<תומר רוזנר: יופיע רק תקן ישראלי, בלי מספר.
<מירה סולומון: יש המון תקנים ישראליים שקשורים להנגשה של אזורי מגורים.
<מירה סולומון: עד כמה ההתחשבות אמורה להיות בסיטואציה שכזו?
<מירה סולומון: מה העלויות שמתבקשות מהרשויות המקומיות כאשר הן מתחשבות בתקנים האלה?
<שמואל חיימוביץ': את מתכוונת לתקן חניה?
<מירה סולומון: לא.
<מירה סולומון: תקן 1918 הוא תקן מאוד רחב, הוא כולל נגישות של הסביבה הבנויה, הוא כולל התייחסות לסביבה שמחוץ לבניין.
<תומר רוזנר: אנחנו מדברים רק על החניה.
<מירה סולומון: הוא כולל חספוס מדרכות, הוא כולל הנמכה של שפת המדרכה.
דוד אמסלם: אנחנו לא מתכוונים למעלית אצלו בבית.
דוד אמסלם: אנחנו לא מדברים על זה שאנחנו צריכים להנגיש לו את השביל עד הפארק שנמצא 20 קילומטר.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על החניה בלבד.
דוד אמסלם: אני מניח שהתקן שהתכוון אליו הייעוץ המשפטי הוא לגודל של החניה, שלא יקרה מצב שמישהו בא ומקצה לו חניה של מטר על 90 ולשם הוא צריך להכניס את האוטו.
<מירה סולומון: אנחנו מבקשים שהדבר הזה יהיה ברור.
דוד אמסלם: אנחנו נכתוב שזה יהיה רק לעניין החניה.
<תומר רוזנר: לעניין מידות החניה.
<מירה סולומון: בסיפא של סעיף קטן (א) נקבע שאנחנו צריכים לבצע את הקצאת החניה בתוך 60 ימים מיום שהוגשה לנו בקשה לכך.
<מירה סולומון: אני מבקשת להאריך את המועד בתקופה מסוימת.
<מירה סולומון: 60 ימים נראה לנו מעט זמן.
דוד אמסלם: תחולת החוק היא 6 חודשים.
דוד אמסלם: לרשות יש 6 חודשים להתארגן.
דוד אמסלם: היא יכולה גם להקצות בתקופה הזאת, אף אחד לא אוסר עליה.
דוד אמסלם: אנחנו עשינו את זה כך, כדי שלא ייווצר מצב של לחץ על הקופות.
דוד אמסלם: כמה זמן את מציעה לעשות את זה?
<מירה סולומון: ששת החודשים להתארגנות הם חשובים, בוודאי שצריך לפעול גם בתוכם, אבל הצעת החוק מניחה מצב שבו אנחנו מגיבים לבקשה שמוגשת.
<מירה סולומון: אנחנו צופים מבול של בקשות.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים עכשיו על השוטף.
דוד אמסלם: נגמר המבול.
דוד אמסלם: 6 חודשים זו תקופת ההתארגנות.
דוד אמסלם: אם תרצו קצת יותר, דברו.
דוד אמסלם: נראה לי שחודשיים בשוטף זה סביר.
דוד אמסלם: אם תרצו יותר מ-6, תגידו.
<מירה סולומון: אנחנו מציעים 9 חודשים לתקופת ההתארגנות ו-90 ימים מיום שהוגשה הבקשה.
דוד אמסלם: אנחנו מקבלים את ההערה לגבי 9 חודשים לתקופת ההתארגנות.
דוד אמסלם: ה-60 ימים מיום שהוגשה הבקשה נראה לי סביר, אין צורך ביותר.
<מירה סולומון: על פי החוק הקיים תג נכה ניתן לעד 2 כלי רכב מזכים.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על כלי רכב אחד.
<מירה סולומון: אני רוצה להבין איך אנחנו נותנים רק לרכב אחד.
<מירה סולומון: אני רואה שבסעיף קטן (ג) מתייחסים לזה שלא תהיה לנכה כל זכות אחרת או נוספת במקום החניה שהוקצה לפי סעיף זה.
<מירה סולומון: אני לא בטוחה שזה מבהיר שזה רק לגבי רכב אחד מתוך שניים.
<לירון אדלר מינקה: בסעיף (א) כתוב שהרשות המקומית תקצה לרכב מזכה אחד של נכה המתגורר בתחומה.
<לירון אדלר מינקה: מספר הרכב הזה גם יהיה כתוב על התמרור.
<ישראל מוטעי: אחת הבעיות כשמקבלים תג נכה זה שנותנים שני מספרים, ואז הנכה לוקח את הרכב שהוא באמת נוהג בו, מחנה לא במקום המיועד לו, ושומר את המקום לבת זוגו, לבן שלו.
<נתי ביאליסטוק כהן: מדובר על רכב מזכה אחד.
<ישראל מוטעי: זה אמנם מקום חניה אחד, אבל על התג רשומים שני מספרים.
<ישראל מוטעי: זה אומר שמשרד התחבורה ייתן מספר אחד, לא יותר.
<נתי ביאליסטוק כהן: תציב תמרור אחד.
<ישראל מוטעי: בתג יש שני מספרים, גם לבעל וגם לאישה.
<ישראל מוטעי: הבעל הנכה יכול לחנות בכל מקום, לאו דווקא במקום שנתתי לו, והוא לא יקבל קנס.
<ישראל מוטעי: בערב, כשאשתו חוזרת מהעבודה, היא תחנה במקום שהקציתי לו.
<ישראל מוטעי: אני נתקלתי בנבחר ציבור בבניין הזה שההורים והאחים שלו השתמשו.
<ישראל מוטעי: הם קיבלו שתי חניות צמודות לבית.
דוד אמסלם: גם היום הוא יכול לעשות את זה.
דוד אמסלם: מי שרוצה לתחמן, תמיד יכול לתחמן.
דוד אמסלם: אם יש לו שני רכבים, הוא יכול להשתמש בשניהם – פעם בתו הזה, פעם בתו הזה.
דוד אמסלם: זה לא האירוע.
דוד אמסלם: אנחנו מתכוונים לתת מספר אחד על התמרור, לא שניים, ואז זה מונע את מה שאתה אומר באופן פוטנציאלי.
<ישראל מוטעי: זה עדיין לא ימנע.
<ישראל מוטעי: אני ממליץ שתג הנכה יהיה עם תעודת זהות ותמונה, ואז כשאני מגיע מהפיקוח ורואה אדם בריא יוצא מהאוטו, אני מבקש ממנו להראות לי את התג.
<ישראל מוטעי: אם זה לא התג שלו, אני אתן לו 13 אלף שקל קנס.
<ישראל מוטעי: החוק אומר שעל שימוש ברכב עם תג נכה שהנכה לא באוטו ניתן לתת 13 אלף שקל קנס.
<ישראל מוטעי: אחרי שהראשון יקבל קנס ונפרסם זאת בעיתונות, סביר להניח שאף אחד לא ישתמש בזה.
דוד אמסלם: איפה יש בעיה עם זה?
<ישראל מוטעי: מה אני יכול לעשות היום כשאני רואה אוטו עם תג נכה שהבן נוסע בו?
<תומר רוזנר: תעצור אותו, תבקש ממנו תעודת זהות.
דוד אמסלם: מה החוק היום אומר?
<ישראל מוטעי: החוק לא אומר כלום.
<ישראל מוטעי: אין אכיפה ופיקוח.
<ישראל מוטעי: אף שוטר לא עושה את זה.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על מקום חניה ליד מקום מגוריו של הנכה.
דוד אמסלם: מה שאתה אומר זה משהו אחר.
<ישראל מוטעי: הוא נוסע לסופר, נוסע לקופת חולים.
דוד אמסלם: נניח שכנכה יש לי תמרור ליד הבית.
דוד אמסלם: נניח שחניתי את הרכב שלי במקום המיועד לי ובא הבן שלי ולקח את האוטו לסופר.
דוד אמסלם: הבעיה שלך היא לא שהבן לקח את האוטו ממקום החניה ליד הבית, הבעיה שלך שהוא תפס מקום חניה בסופר.
<ישראל מוטעי: בדיוק.
דוד אמסלם: זה לא רלוונטי לחוק שלנו.
<ישראל מוטעי: למה?
דוד אמסלם: אני מסכים איתך שמדובר במקום חניה לנכה, לא לילד שלו.
דוד אמסלם: אם אתה רוצה לשנות את החוק כך שהנכה יהיה חייב להיות ברכב - -
<תומר רוזנר: זה המצב, זה החוק.
<תומר רוזנר: אם הוא נוסע בלי הנכה, אסור לו להשתמש בתג הנכה.
דוד אמסלם: אומר לי תומר שגם היום זו עבירה.
דוד אמסלם: פלילית.
דוד אמסלם: אם תבואו עם נוהל שהתג יהיה עם תמונה, אני בעד, אין לי בעיה עם זה.
דוד אמסלם: תקבעו את זה בנוהלים שלכם.
<נתי ביאליסטוק כהן: עיוור אף פעם לא נוהג.
דוד אמסלם: אני לא מדבר על עיוור.
דוד אמסלם: אני מדבר על נכה שנמצא באוטו.
דוד אמסלם: הוא לא חייב לנהוג.
<רויטל מרזין: אני מנהלת אגף החניה בעיריית ירושלים.
<רויטל מרזין: אנחנו נותנים היום לכל מי שיש לו ניידות מעל 60%.
<רויטל מרזין: מעל 2,500 מקומות הוקצו לנכים.
<רויטל מרזין: המשמעות של הצעת החוק היא להגדיל בפי 10 את מקומות החניה בירושלים.
<רויטל מרזין: בשביל לסבר את האוזן, יש לנו היום 15 אלף מקומות חניה בכחול לבן.
<רויטל מרזין: באזורים של השוק והעיר העתיקה מקומות החניה כבר היום מוקצים לנכים.
<רויטל מרזין: ברגע שזה מוקצה לנכה, אף אחד אחר לא יכול לחנות במקום הזה.
<רויטל מרזין: אנחנו סבורים שהחוק הזה מפר את האיזון.
<רויטל מרזין: זה יפעל בסוף כבומרנג כנגד הנכים, כי תהיה פה צעקה ציבורית שלא נצליח לעמוד בה כולנו.
<רויטל מרזין: רוב השימושים היום הם במרכז העיר, בשוק, במזרח העיר.
דוד אמסלם: זה רק איפה שהם גרים.
<רויטל מרזין: בוודאי.
<רויטל מרזין: הם גרים במרכז העיר.
דוד אמסלם: כל הנכים גרים במרכז העיר?
<רויטל מרזין: הרבה מהם.
<רויטל מרזין: ביקשנו לבדוק את המשמעויות לפי חלוקה אזורית ופילוח גיאוגרפי, אבל לצערנו לא הצלחנו לקבל את הנתונים ממשרד התחבורה.
<רויטל מרזין: הבעיה היא שעם התיקון שמונח כאן על השולחן לא הצלחנו לבדוק את המשמעויות.
<רויטל מרזין: אנחנו מבקשים שתתנו לנו את הזמן לבדוק את המשמעויות.
<רויטל מרזין: המשמעויות פה מפרות לחלוטין את האיזונים.
<רויטל מרזין: זה יפעל כנגד הנכים.
<שמחה בניטה: האכיפה צריכה להיות על ידי המשטרה.
<שמחה בניטה: יש מצב שלאוטו שחוסם את החניה מזמינים את המשטרה.
<שמחה בניטה: אפילו אם לאדם יש תג נכה מבחינת החוק הוא עבריין.
<שמחה בניטה: מה המשטרה אומרת לי?
<שמחה בניטה: אל תתנפלי על האדם, תני לו לצאת, אחר כך תיכנסי.
דוד אמסלם: בוועדת הכלכלה זה נדון.
דוד אמסלם: יש הצעת חוק כזאת.
<שמחה בניטה: אין אכיפה של החוק הזה.
<שמחה בניטה: עירית ירושלים היא אלופה בלעשות לנכים בעיות.
<שמחה בניטה: היא שמה מעליות לא מתאימות, היא שמה עמודים שאתה צריך לתמרן 100 פעמים כדי להיכנס בין העמודים כך אתה גולש לתחנת מוניות או לאוטובוס ותוקעים לך דוח.
<שמחה בניטה: זה קיים גם ליד קניון הדר.
<שמחה בניטה: הנכים כאן לא הכי חשובים, לצערי.
<רות פרמינגר: אני מברכת על החוק.
<רות פרמינגר: אני חושבת שאנחנו, הנכים, צריכים לקחת על עצמנו את האחריות לזילות ולשימוש הלא נכון ולא הוגן של אנשים אחרים בתגים.
<רות פרמינגר: אם אנחנו לא ניקח אחריות על זה, כל פעם ניפגש עם הדעות האלו של הרשויות המקומיות.
<רות פרמינגר: אני קוראת לכם לעשות משהו לחינוך האנשים והנכים.
<רות פרמינגר: אני לוקחת על עצמי לנסות להוביל מהלך בנושא הזה.
<רות פרמינגר: דבר נוסף שאני רוצה להגיד הוא לגבי ועדות הערר.
<רות פרמינגר: החוק מוציא מהתחולה אנשים מעל רמת נכות של 60% שאינם פגועי גפיים.
<רות פרמינגר: יכול להיות שיהיו מקרים שכן יהיה צורך לתת להם אישורים.
<רות פרמינגר: אני רוצה לדעת מה ההליך, איזה ועדות ערר.
דוד אמסלם: הרשות סוברנית לקבל את ההחלטה.
דוד אמסלם: אם היא מגיעה למסקנה שכן, אז כן, ואם לא, שיפנו לבית משפט.
<רות פרמינגר: האם יש בתוך ועדות הערר האלו נציגים של נכים?
<תומר רוזנר: אין ועדת ערר.
דוד אמסלם: אני לא בניתי את כל המודל ברשויות.
דוד אמסלם: אנחנו השארנו אופציה של שיקול דעת לרשות בנוגע לנכים עם רמת נכות של 60% ל-90%.
דוד אמסלם: באחוזים האלה נופלים רוב הנכים.
דוד אמסלם: נכה ברמת נכות של 90% ומעלה הוא נכה קשה.
דוד אמסלם: אנחנו הגדרנו את זה רק לשם.
דוד אמסלם: הרשויות סוברניות לקבל החלטות.
דוד אמסלם: יפנו אליהן.
דוד אמסלם: גם היום יש להן שיקול דעת.
<דני קדרון: אני בטוח שהצעת החוק תהיה טובה לנכים.
<דני קדרון: מה שחשוב שנהיה כל הנכים יחד, נדאג לעצמנו.
<דני קדרון: אדוני היושב-ראש, אתה תמיד רגיש לנכים.
<דני קדרון: אני בטוח שתעביר את זה כך שכולנו נהנה מהחוק.
<דני קדרון: אני רוצה לאחל הצלחה לכולם.
<דני קדרון: אני בטוח שזה יעזור לכל הנכים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: גם באזורים המרכזיים והמסחריים יש לכל תושב תו אזורי כדי לחנות.
דוד אמסלם: אותו נכה בלאו הכי חונה באזור.
דוד אמסלם: זה לא שפתאום התפנה המקום.
דוד אמסלם: הוא רק חונה 100 מטר מהבית.
דוד אמסלם: יכול להיות שתוציאו הנחיה שכל מי שגר באזור מסחרי אסור לו להחזיק רכב, אבל זה משהו אחר.
דוד אמסלם: ההצעה הזאת לא משנה את מספר החניות, זה רק כיסאות מוזיקליים.
<רויטל מרזין: זה לא מדויק, כי אתה שומר לו את המקום 24 שעות.
<נתי ביאליסטוק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על עצם היוזמה ועל קיום הדיון הזה.
<נתי ביאליסטוק כהן: ההוראה היום בחוק אומרת שתג הנכה מזכה נכה שנמצא ברכב, לא אדם אחר.
<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו, האנשים עם העיוורון, נתקלים בקושי בדבר הזה.
<נתי ביאליסטוק כהן: כשאשתי מקפיצה אותי עם הרכב המזכה לאיזה שהוא מקום, פעמים רבות היא צריכה לחנות אותו בחניית הנכים, לצאת ביחד איתי כדי ללוות אותי למחוז חפצי, ואז כשהיא חוזרת היא צריכה לתת הסברים.
דוד אמסלם: אני לא נכנסתי לעניין הזה.
<נתי ביאליסטוק כהן: זה לא בהצעת החוק הזאת.
דוד אמסלם: הרעיון הבסיסי הוא שהזכאות היא לנכה, לא לבן שלו, לא לחמותו.
דוד אמסלם: מכאן תתקדם.
דוד אמסלם: תמיד יש כאלה שעושים טריקים פה, טריקים שם.
דוד אמסלם: יכול להיות מקרה, כמו שאמרת, של אדם שמקפיץ את נכה הגפיים שלא יכול לנהוג למחוז חפצו.
דוד אמסלם: זה גם יכול להיות.
<נתי ביאליסטוק כהן: הוא צריך לתת הסברים כשהוא חוזר לבדו לאוטו.
<נתי ביאליסטוק כהן: זה לא פה.
<נתי ביאליסטוק כהן: זה רק כדי לסבר את האוזן.
<נתי ביאליסטוק כהן: שמענו את הרשויות המקומיות בהרחבה.
<נתי ביאליסטוק כהן: הפוסל במומו פוסל.
<נתי ביאליסטוק כהן: הם לא יכולים לבוא ולדרוש מרשויות אכיפה אחרות לבצע עבודה שהם בעצמם לא עושים.
<נתי ביאליסטוק כהן: נתחיל בזה שהם לא אוכפים חניה בחניות נכים.
דוד אמסלם: ראיתי אותך אתמול בטלוויזיה.
<נתי ביאליסטוק כהן: אתה יודע מה, אני אפילו לא הגעתי למקום של החניות.
<נתי ביאליסטוק כהן: גם בזה הם מראים אוזלת יד.
דוד אמסלם: יש לך משהו לגופו של החוק?
<נתי ביאליסטוק כהן: אם החוק עובר כפי שמוצע - על הכיפאק, רק אני רוצה לדעת מה המשמעות שם של עיוור.
<נתי ביאליסטוק כהן: האם זה מפנה לאיזו שהיא הגדרה אחרת, או שזה מסביר את העובדה שמדובר באדם עם תעודת עיוור?
דוד אמסלם: הקראנו למה מתכוונים.
<נתי ביאליסטוק כהן: הייתה כאן אמירה מצד רשות התימרור של עיריית תל אביב.
<נתי ביאליסטוק כהן: הם מבקשים להצמיד את ההגדרות להגדרת הסדר הניידות.
<נתי ביאליסטוק כהן: הסדר הניידות הוא הסדר ייחודי שניתן אך ורק לנכה גפיים.
<נאוה אושר: הערת ניסוח חשובה לגבי סעיף 4ד(ו)(2).
<נאוה אושר: כמו שנאמר פה מקודם, המטרה היא שבין 60% ל-90% יהיה שיקול דעת לרשות המקומית.
<נאוה אושר: נכון לעתה מצוין שהרשות המקומית תקצה, במקום רשאית, כאשר אחר כך זה יהיה אם היא מצאה שמוצדק בנסיבות העניין וכו'.
<נאוה אושר: לכאורה יש פה איזו שהיא הקבלה בין הטעמים לבין החובה שיש במקרים האחרים.
<נאוה אושר: ברור לנו שהחובה במקרים האחרים ניתנה בגלל שיש הצדקה.
<נאוה אושר: צריך לנסח את זה בצורה אחרת, כדי שיהיה ברור שהכוונה היא לשיקול הדעת של הרשות המקומית.
<נאוה אושר: צריך גם להוסיף ששיקול הדעת הזה יופעל, בין היתר, בהתחשב בצורכי החניה באזור המדובר.
<נאוה אושר: בדיוק בגלל הסיבה הזאת אנחנו מעניקים לרשות את שיקול הדעת.
<נאוה אושר: ברגע שהניסוח הזה מופיע כמו שהוא עכשיו, הוא מעלה שאלות, הוא לא מספיק ברור.
<נאוה אושר: אני מציעה שיהיה כתוב שהרשות המקומית רשאית להקצות בהתחשב בכך שהדבר מוצדק, בהתחשב בדרגת הנכות, בהתחשב בצורכי החניה.
<נאוה אושר: כך אנחנו מעניקים לה את שיקול הדעת.
דוד אמסלם: אנחנו משאירים את זה לשיקול דעתה של הרשות.
<נאוה אושר: אין בעיה.
<נאוה אושר: ההערה שלי היא לעניין הניסוח.
<נאוה אושר: הניסוח לא מספיק טוב.
<תומר רוזנר: בעיני הוא מספיק טוב.
<נאוה אושר: הניסוח לא מספיק טוב, מאחר והוא כותב רק דברים מסוימים.
דוד אמסלם: אתה רוצה להרחיב את זה כך ששיקול הדעת יהיה קשור רק לסוגית החניה.
<נאוה אושר: כרגע הוא קשור רק למצב של הנכה.
<תומר רוזנר: כרגע מה שכתבנו זה שהם צריכים להשתכנע שזה מוצדק בנסיבות העניין.
דוד אמסלם: אני משאיר שיקול דעת רחב לרשות.
דוד אמסלם: כשכותבים שזה מוצדק בנסיבות העניין, זה מתייחס לחניה.
<נאוה אושר: כתוב גם בהתחשב בדרגת הנכות של הנכה.
<נאוה אושר: איך בודקים אם משהו מוצדק?
דוד אמסלם: את רוצה שאני אוריד את זה?
<תומר רוזנר: אני לא מציע להוסיף.
<נאוה אושר: ברגע שיש פירוט של נסיבות ההתחשבות יש צורך לפרט את כל הנסיבות שבהן יש להתחשב.
<נאוה אושר: אני לא מדברת על הפרטים של הנסיבות, אני מדברת על העיקרון.
<נאוה אושר: אם יש את העיקרון לעניין מצב הנכה, יש להוסיף שיש לעשות כן גם בהתחשב בצורכי החניה באזור המדובר.
<נאוה אושר: הוועדה הדגישה שבין 60% ל-90% היא מעוניינת להעניק שיקול דעת.
<נאוה אושר: ברגע שהיא אמרה שזו המטרה יש לשקף את זה גם בניסוח.
דוד אמסלם: אני לא נמצא פה בחוג לפילוסופיה.
דוד אמסלם: אני מודיע לך שבין 60% ל-90% אני נותן שיקול דעת מלא לרשות.
דוד אמסלם: בוודאי ששיקול הדעת של הרשות צריך להיות בסוגיית החניה והנכה.
דוד אמסלם: היא לא תשקול שיקול דעת שלא קשור לעניין בכלל.
<נאוה אושר: כמו שאמרת, אנחנו לא במחלקה לפילוסופיה.
<נאוה אושר: מה שאנחנו מעוניינים לתת פה הוא שיקול דעת לרשויות.
<נאוה אושר: הבעיה שיש פה נסיבה אחת.
דוד אמסלם: את רוצה להוסיף את המילים "או מסיבות אחרות שקשורות לחניה"?
<נאוה אושר: אני רוצה להוסיף שזה יהיה בהתחשב בצורכי החניה באזור המדובר.
דוד אמסלם: אני משאיר את זה לשיקול דעת הרשות.
<נאוה אושר: ברגע שאתה כותב בהתחשב בדרגת הנכות, זה הדבר היחיד שהיא תתחשב בו.
דוד אמסלם: מה ההערה השנייה?
<נאוה אושר: כתוב פה שתקצה הרשות המקומית.
<נאוה אושר: אתם אמרתם שמדובר בשיקול דעת.
דוד אמסלם: אני לא מבין מה את רוצה.
דוד אמסלם: אם זה חינם ואין בעיית חניה, היא תיתן בלי קשר לחוק.
<תומר רוזנר: היא יכולה גם היום.
דוד אמסלם: בוודאי שמהצד השני עומד העניין של החניה.
דוד אמסלם: אם אין בעיית חניה, מול מה אנחנו משחקים?
דוד אמסלם: מול כלום.
<שמואל חיימוביץ': אני חושב שהאיזונים שהוכנסו בהצעת החוק הם מאוד ראויים, משפרים מאוד את הדברים לעומת מה שהיה בדיון הקודם.
<שמואל חיימוביץ': אני חושב שהרשויות המקומיות צריכות לבוא ממקום שמבין מה הכללים הנוספים, להבין שזה בא לקראתן.
<שמואל חיימוביץ': יש לי הערה אחת בקשר לתוספת שביקשו להוסיף פה, שזו התוספת של מידות החניה.
<שמואל חיימוביץ': אני חושב שלהתחשב בתקן החניות זה דבר ראוי ונכון, אבל ההתחשבות הזאת צריכה להתחשב גם בדברים נוספים.
<שמואל חיימוביץ': אם מישהו שנוהג בעצמו צריך לעלות על המדרכה, כמובן שצריך לעשות גם הנמכת מדרכה.
<שמואל חיימוביץ': צריך להוריד את המילה "מידות".
דוד אמסלם: אנחנו מדברים רק על החניה.
<שמואל חיימוביץ': נכון.
דוד אמסלם: לכל דבר יש את החוק שלו.
דוד אמסלם: אני לא עובר על שרשרת החוקים האחרים.
דוד אמסלם: אם הוא כבר בחניה, אני מניח שהעירייה תעשה לו איזה שהוא שיפוע.
דוד אמסלם: אני לא יכול להרחיב כאן.
<שמואל חיימוביץ': אני מצמצם, אני לא מרחיב.
דוד אמסלם: אם הנכה ירד מהחניה, הוא צריך ללכת לאיזה שהוא מקום.
דוד אמסלם: יכול להיות שמול המדרכה יש בנק שהוא לא מונגש.
דוד אמסלם: נכניס גם אותו?
דוד אמסלם: בשביל זה יש את תקנות ההנגשה.
דוד אמסלם: אנחנו באים לדבר רק על מקום החניה, על ההקצאה של מקום החניה.
דוד אמסלם: אם ירד הנכה מהרכב שלו, מגיע לו על פי תקנות ההנגשה הרגילות.
<שמואל חיימוביץ': לא יהיה כתוב שם שצריך לבצע - -
<תומר רוזנר: תצטרכו לתקן את זה בתקנות הנגישות.
<שמואל חיימוביץ': סעיף החניות בתקן ישראלי 1918 מדבר על מרכיבים משלימים.
<שמואל חיימוביץ': אני לא אומר שתפרט פה את המרכיבים האלה.
<שמואל חיימוביץ': ברגע שכתוב בהתחשב, הוועדות המאשרות יצטרכו להתחשב בצרכים הנוספים, ככל שיהיו.
<שמואל חיימוביץ': לא יתנו הנמכת מדרכה למי שלא צריך.
<שמואל חיימוביץ': אני מבקש להוריד את המילה "מידות".
דוד אמסלם: אני מדבר על הקצאת מקום חניה בלבד, אני לא מדבר כרגע על שום דבר אחר.
דוד אמסלם: לנכים יש עוד הרבה בעיות.
<שמואל חיימוביץ': כל עוד לא היה כתוב מידות זה היה בסדר.
דוד אמסלם: החוק הזה בא להגדיר את החניה, לא את ההנגשה לחניה.
<שמואל חיימוביץ': את הזכאות לתמרור.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לתקן את כל העולם דרך החוק הזה, גם ככה הוא מסובך ומורכב.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על הקצאת מקום חניה.
דוד אמסלם: לדברים האחרים יש את תקנות ההנגשה.
<שמואל חיימוביץ': התקנות הן למקום ציבורי, לא למקום פרטי.
דוד אמסלם: אנחנו לא מדברים על חניה פרטית, אנחנו מדברים רק על חניה ציבורית.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על חניה בשטח ציבורי.
<טובה כהן עמרם: צריך לחייב את הנכים להודיע לרשויות על בן זוג שנפטר, על מקום שלא צריך.
<תומר רוזנר: אתה ביקשת, אדוני היושב-ראש, לכתוב בהתחשב בתקן הישראלי לעניין מידות החניה.
<תומר רוזנר: כך זה יישאר?
דוד אמסלם: התקן מתייחס למידות.
<שמואל חיימוביץ': לא, הוא מתייחס לדברים נוספים.
<נאוה אושר: אנחנו רוצים להגיד שאנחנו מתנגדים לנוסח.
<נאוה אושר: זה נוסח שמנוגד להחלטת ועדת שרים שהתקבלה בעניין.
<תומר רוזנר: את מבקשת להגיש הסתייגות?
<נאוה אושר: אני מבקשת לציין את זה.
דוד אמסלם: אנחנו לא מציינים.
<תומר רוזנר: את מתכוונת להגיש הסתייגות?
<נאוה אושר: ועדת שרים אמרה שזה ייעשה בתיאום ובהסכמה עם משרד הפנים.
<נאוה אושר: אנחנו מציינים שהחלטת ועדת שרים הייתה שהנוסח יהיה לעניין מוגבלות בתנועה בלבד.
<נאוה אושר: מאחר והנוסח הורחב מעבר, אנחנו מתנגדים לנוסח.
דוד אמסלם: תתנגדו.
<רויטל מרזין: רצינו לבקש שנכה ייתן הצהרה באיזה שעות הוא זקוק לשמירת המקום.
<רויטל מרזין: אם נכה עובד משעה מסוימת עד שעה מסוימת, אנחנו מבקשים לעשות את הקצאת המקום לשעות המשלימות.
<איתן אטיה: אתם דיברתם על נכים בדרגה של 90% ומעלה, גם אם הם אינם מוגבלי תנועה.
<איתן אטיה: מ-90% ומעלה אין מגבלה נוספת, אין התניה נוספת.
<תומר רוזנר: יש התניה נוספת.
<איתן אטיה: של מוגבלות תנועה?
<תומר רוזנר: שתנועתם בדרכים ללא רכב תערער את בריאותם.
<איתן אטיה: על זה אנחנו מדברים.
<איתן אטיה: יש מצבים בהם נכים שמגודרים בהגדרה הזאת עושים שימוש יום יומי ברכב שלהם, וזה בסדר גמור, לצורך הגעה לעבודה או לצרכים נוספים.
<איתן אטיה: אנחנו מבקשים להגביל את השעות, שזה לא יהיה בהכרח 24/7.
דוד אמסלם: מה ההערה הנוספת?
<רויטל מרזין: הערה הנוספת היא לגבי ה-60 יום.
<רויטל מרזין: אנחנו מבקשים להגדיל את זה ל-90 יום.
<רויטל מרזין: אנחנו רשות גדולה, יש לנו את הוועדות שלנו.
דוד אמסלם: אנחנו לא מקבלים את העניין הזה.
דוד אמסלם: אפשר יהיה לתקן בהמשך הדרך אם יסתבר שיש בעיה כזאת או אחרת.
דוד אמסלם: אני מביא את החוק כפי שהוא להצבעה, כולל השינויים שעשינו.
דוד אמסלם: מי בעד החוק כפי שהוקרא, ירים את ידו?
דוד אמסלם: החוק עבר לקריאה שנייה ושלישית.