GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: מה הבעיה כאן?
<שחר פרלמוטר: לכאורה זה טכני אבל זה באמת נשען על סעיף 6.
<שחר פרלמוטר: זה חלק מסעיף 6 של האישור המוקדם.
<שחר פרלמוטר: זה אישור מוקדם לכל דבר ועניין.
<שחר פרלמוטר: ברגע שיש תצהיר, זה אישור לכל דבר ועניין.
<שחר פרלמוטר: המשרד הממשלתי ורשות הרישוי ממשיכים לטפל בבקשה.
<תומר רוזנר: אנחנו לא רואים בזה חשיבות, אבל אם אתם חושבים שזה חשוב.
יעקב אשר: יש למישהו בעיה עם זה?
יעקב אשר: ממשיכים.
<תומר רוזנר: עכשיו אנחנו מדברים על פסקה (2).
<תומר רוזנר: פסקה (2) בעצם לא מחדשת דבר אלא מכילה את אותן הוראות שהכנסת כבר קבעה אותן בעקבות בקשה של הממשלה בהסדר שחל על היתר מזורז.
<תומר רוזנר: הסדר עם רציונל זהה והוא לא היה נולד ובא לעולם אילו הממשלה הייתה מקיימת את הרפורמה שהיא עצמה יזמה ומוציאה מפרטים אחידים.
יעקב אשר: אתה הולך לתקן לי את הממשלה היום?
<תומר רוזנר: חס וחלילה.
<קריאה: תומר רוצה להכריח את הממשלה להכניס סעיף שאומר שמותר לפעול בתקופה מסוימת.
<תומר רוזנר: אני לא אומר את זה.
יעל גרמן: בעוד שלוש שנים הוא יאמר את זה.
<תומר רוזנר: גם לא.
<תומר רוזנר: אגב, אני חושב שזאת בהחלט נקודה שראוי לדון בה כי למשל יש מקרים, אני סתם נותן דוגמה מניסיוני האישי, כאשר אתה כמעסיק של עובד משק בית, אתה צריך לשלם לו ביטוח לאומי מהיום הראשון אבל מודעים לכך שאתה רוצה לבדוק אותו ואומרים לך שאתה יכול שלושה חודשים לא לשלם ותתחיל אחרי שלושה חודשים לשלם גם אחורה.
<תומר רוזנר: גם כאן אפשר לעשות את אותו הדבר.
<תומר רוזנר: זה לא בלתי מתקבל על הדעת.
<לירון אדלר מינקה: אני כן רוצה להעיר לגבי ההסדר שהממשלה הציעה, שזה כן נראה לנו - - -
<קריאה: עוד לא הקראנו.
יעקב אשר: נקריא ונראה מה אפשר לשלב ומה שלא, נקבל הכרעה.
<לירון אדלר מינקה: רק אמירה כללית.
<לירון אדלר מינקה: זה נראה לנו מוזר להציע הסדר של סייגים מסוימים לכבאות והסדר של סייגים אחרים לנותני האישור האחרים.
<לירון אדלר מינקה: בסופו של דבר הרציונל הוא אותו רציונל לגבי כל נותני האישור.
יעל גרמן: הלוואי והאחרים היו מוכנים.
<לירון אדלר מינקה: ההסדר הזה הוא הסדר כללי.
<לירון אדלר מינקה: הוא לא הסדר רק לכבאות.
<אביטל שטרנברג: אנחנו מוכנים לפצל.
<אביטל שטרנברג: אנחנו חזרנו ואמרנו שיש רציונל שונה.
<אביטל שטרנברג: אנחנו רוצים להכניס אנשים למסלול בעניין הכבאות.
<תומר רוזנר: בוא נשמע.
<תומר רוזנר: אני עדיין לא שמעתי את ההצעה.
יעקב אשר: מה ההצעה?
<אביעד נימקובסקי: פסקה (2) בעמוד 2.
<אביעד נימקובסקי: על בקשה לרישיון או להיתר זמני ועל רישיון או היתר הזמני שניתנו על יסוד תצהיר לפי סעיף קטן זה, יחולו הוראות סעיף 6(א)(2) בסעיפים 7ב(1)(ה) ו-7ג(ד1) בשינויים המחויבים ובשינוי זה.
<אביעד נימקובסקי: במקום האמור בסעיף 6(א2)(א3), יקראו: הוגש נגד עסק או המבקש כתב אישום בגין עבירה לפי חוק זה.
<אביעד נימקובסקי: עד כאן אותו הדבר.
<אביעד נימקובסקי: השוני הוא: ואולם לעניין המטרה של שמירה על דיני כבאות, לא יחול סעיף זה למעט סעיפים 6א(2א) בשינויים המחויבים.
יעקב אשר: אני אוהב את המהות.
יעקב אשר: אני לא אוהב את הניסוח.
<תומר רוזנר: אין בזה שום הגיון.
<קרן גלאון: זה אומר שהחריג היחיד שיחול זה אם הוגש תצהיר כוזב.
<קרן גלאון: זאת אומרת, אדם הגיש תצהיר והתברר שהוא כוזב או שהוא פעל אחר כך בניגוד לתנאים שהוא הצהיר בתצהיר.
<קרן גלאון: זה חריג, כמו שדיברנו, כאשר אז הוא לא יכול ליהנות יותר מהמסלול הזה לכמה שנים ומבוטל לו הרישיון ויש עבירה פלילית.
<קרן גלאון: הדברים האחרים שלא נוגעים לכבאות לא יחולו על הכבאות כדי לשחרר את הזרימה הזאת ברישוי עסקים.
<קרן גלאון: הוא לא יקבל רישיון עסק, אבל אישור - - -
יעקב אשר: אני לא אוהב את הניסוח שהוא.
יעקב אשר: אביעד, תקרא עוד פעם עוד פעם את הניסוח.
יעל גרמן: לפני כן.
יעל גרמן: תומר, בוא נסתכל על התוצאה הסופית.
יעל גרמן: אני יודעת ממה אתה חושש אבל בוא תסתכל על התוצאה הסופית.
יעל גרמן: אין דבר כזה היתר רישיון עסק רק על סמך כבאות.
יעל גרמן: זאת אומרת, אם אתה חושש שאותו עבריין ייהנה מזה שיש לו רישיון עסק, זה לא יקרה כי גם אם הכבאות באמת שחררה, ומישהו אמר כאן שזאת באמת דוגמה והלוואי וכולם ילכו בה, הרי אם הוא באמת לא מילא את שאר התנאים, לא יהיה לו רישיון עסק.
יעל גרמן: אין לך ממה לחשוש.
<תומר רוזנר: אני מגיע למסקנה שאני אציע לכם שההסדר בשלב הזה ייקבע לגבי הכבאות בלבד ולא לגבי שאר נותני אישור שאתם לא התנהל דיון בנושא.
<קריאה: למה הסדר ייחודי לכבאות?
<תומר רוזנר: אתם רוצים הסדר ייחודי?
<קריאה: אולי גם אם יחשבו שצריך לאמץ את מודל ניהול הסיכונים הנפלא של הכבאות?
<אריאל יוצר: אני אסביר למה לדעתי לא.
<אריאל יוצר: אנחנו רוצים לעודד עוד נותני אישור להצטרף.
<אריאל יוצר: תניח לרגע שתשעים אחוזים מנותני האישור ייכנסו פנימה.
<תומר רוזנר: אני אשמח אם ייכנסו מאה אחוזים.
<אריאל יוצר: גם אני.
<אריאל יוצר: מאה אחוזים.
<אריאל יוצר: ברור לך שהבעיה בה מישהו עובד ללא רישיון עסק תיעלם כי הוא עושה הכול.
<אריאל יוצר: למה למנוע את זה?
<לירון אדלר מינקה: צריך להבין כאן איזה מצבים אנחנו מכניסים כי כמו שנאמר כאן קודם, גם עסק שעובד ללא רישיון כי סירבו לתת לו רישיון למשל, נכנס כאן למסלול שהוא יכול - - -
<אריאל יוצר: רק לעניין כבאות.
<לירון אדלר מינקה: איך אפשר לקבוע כזה הסדר?
<אביטל שטרנברג: כל מה שיש לו זה וי בטופס הטיולים.
<לירון אדלר מינקה: גם בלי המסלול הזה הוא יכול לבוא ולקבל.
<לירון אדלר מינקה: המהלך של רישוי עסק הוא מהלך משולב.
<לירון אדלר מינקה: המהלך של תצהיר הוא מהלך של עסק עבריין לגמרי.
<קרן גלאון: אבל זה המצב היום.
<קרן גלאון: הרי אם הוא יבוא אלי, הוא גם יקבל את ה-וי, אם יהיו לו סידורי הכבאות.
<קרן גלאון: זה אותו מצב היום.
<קריאה: הוא קיבל פלוס בטופס טיולים.
<תומר רוזנר: אנחנו יודעים שסירבו לתת לו רישיון והוא ממשיך לנהל את העסק.
<תומר רוזנר: רשות הרישוי אמרה לו שאסור לו לנהל כאן עסק והוא מגיש את התצהיר הזה.
<קרן גלאון: כל מה שהוא קיבל זה פלוס אחד בטופס הטיולים.
<קרן גלאון: אנחנו יודעים שיש שם מטף.
<קרן גלאון: הוא לא קיבל רישיון.
<תומר רוזנר: אנחנו יודעים שהוא שקרן.
<קריאה: רישוי עסקים הוא מראש מהלך משולב.
יעקב אשר: הוא מהלך משולב אבל הוא מודולרי.
<עופר בן אליעזר: תהליך רישוי עסקים הוא תהליך טורי.
יעל גרמן: לתומר חורה מצב שבו אדם שהוא עבריין, אתה מאמין לו.
יעל גרמן: אומר תומר שהוא עבריין, הוכח שהוא עבריין, אתה זה שאמרת שהוא עבריין כי לא נתת לו, סירבת לו מכל מיני סיבות.
יעקב אשר: אולי לא דווקא מסיבות עבריינות?
יעל גרמן: כאילו יד ימין לא יודעת מה עושה יד שמאל.
יעקב אשר: הוא טוען שהעבריינות שלו זה בכך שהוא פתח את העסק ולא סיים את כל הרישיון.
<קריאה: אנחנו לא סגרנו את זה רק למקרים שבו הוא פתח את העסק ללא רישיון.
<קריאה: רשות הרישוי מצד אחד תבוא ותאשים אותו בכך שהוא עובד ללא רישיון, או תבוא ותסגור לו את העסק בצו מינהלי ומצד שני תקבל את התצהיר שלו על כבאות.
<עופר בן אליעזר: מה הבעיה?
<עופר בן אליעזר: רישוי עסק ניתן.
<עופר בן אליעזר: אנחנו מורכבים כמעט מ-15 אישורים.
יעל גרמן: פרס לעבריין.
<עופר בן אליעזר: 15 נותני אישור.
יעל גרמן: אתה נותן פרס לעבריין.
<עופר בן אליעזר: מספיק שאחד אומר לא, לא יוצא רישיון עסק.
<עופר בן אליעזר: אם בכיבוי אש הוא חתם על תצהיר ואין לו אישור משרד הבריאות, לא יצא לו רישיון.
יעל גרמן: אדם שהוא עבריין, אתה מרגיש עם זה נוח?
יעקב אשר: אם הוא עבריין, יצא מבית סוהר עכשיו על הונאה, על מעילה - - -
<תומר רוזנר: לא רלוונטי.
יעקב אשר: בית המשפט אמר שהוא שקרן סדרתי, לא שקרן פעם בשבועיים, והוא מגיע עכשיו ומצהיר.
יעקב אשר: איך אני מאמין לו?
יעל גרמן: אני לא מבינה למה אתם מתעקשים.
יעקב אשר: הם באים עם משהו אחר.
יעקב אשר: הם רוצים לדעת שיש מסלול מסוים ושם הם עכשיו הולכים לשנות, עושים רה ארגון בכל מערך הפיקוח.
יעקב אשר: הם לא רוצים להיות תלויים באחרים.
יעל גרמן: אבל הם מקבלים תצהיר.
יעקב אשר: בודקים אותו.
<תומר רוזנר: לא בודקים.
<קריאה: יכולים לבדוק מעת לעת.
<קריאה: יש להם סמכות לבדוק מעת לעת.
יעל גרמן: אם הם בודקים, אין בעיה.
<תומר רוזנר: הם בודקים מדגמית.
יעל גרמן: אתה צריך לסמוך על אדם ממנו אתה מקבל תצהיר.
<עופר בן אליעזר: אתם נלחמים נגד המצב המציאותי ואתם מכירים את זה, ראשי הרשויות לשעבר, חברי הכנסת בהווה.
<עופר בן אליעזר: המצב הוא שבאופן עובדתי קורה מצב שהעסק עובד ויש לו חלקים.
<עופר בן אליעזר: אני חוזר ואומר שאני לא מבין את ההתעקשות.
<עופר בן אליעזר: יש כאן ברכה של מסלול באור ירוק שהולך קדימה עם תצהירים ואני מקווה שמשרדים אחרים יאמצו את זה ויקצרו את התהליך שהעסק נמצא בלי רישיון.
<עופר בן אליעזר: אני לא מבין למה להתעקש על לא לקבל את התצהיר וכן לקבל.
<עופר בן אליעזר: יש תצהיר, קיבלו את התצהיר, הוא צריך לעשות אותו.
<עופר בן אליעזר: דרך אגב, רשות הרישוי גם תסגור את העסק אם צריך.
יעל גרמן: ואם אותו אדם שהגיש תצהיר שיקר את הרשות, עדיין אתה מוכן לקבל?
<נפתלי קאיקוב: תהליך רישוי עסקים הוא תהליך טורי.
<נפתלי קאיקוב: הוא לא תהליך מקבילי.
<נפתלי קאיקוב: מספיק שאחד אומר לא, גם אם נגישות אומר לא, הוא לא מקבל רישיון עסק אלא שישמרו את האפשרות לתת רישיון ללא נגישות במשך שנה.
<נפתלי קאיקוב: אני אומר שקורית כאן מהפכה.
<נפתלי קאיקוב: למעשה קורית כאן מהפכה בכבאות שעושה ניהול סיכונים.
<נפתלי קאיקוב: הלוואי ועוד נותני אישור ילכו בקו הזה.
<נפתלי קאיקוב: לצערי במדינת ישראל 99 אחוזים מהעסקים נפתחים כשאין בידם רישיון עסק כי אחת הסיבות היא שמשרדי הממשלה או חלק ממשרדי הממשלה מבקשים שהעסק ייפתח, לראות את מסלול הזרימה שלו ולתת לו הנחיות.
<נפתלי קאיקוב: יש לנו כאן בעיה של הביצה והתרנגולת.
<נפתלי קאיקוב: יש לנו כאן בעיה מאוד מאוד קשה.
<נפתלי קאיקוב: להוציא רישיון עסק במדינת ישראל זה תהליך קשה ומורכב.
<נפתלי קאיקוב: הזכות שדווקא הכבאות היא זאת שהרימה את הכפפה ואני אומר למה זה חשוב.
<נפתלי קאיקוב: למעשה אחד מהתאומים הסיאמים ברישוי עסקים, חוץ מהנדסה, זאת הכבאות.
<נפתלי קאיקוב: שאר נותני האישור נמצאים בחלק מהפריטים.
<נפתלי קאיקוב: כיבוי אש נמצא ברוב המכריע של הפריטים.
<קריאה: בכולם.
<נפתלי קאיקוב: בהובלות לדוגמה לא.
<נפתלי קאיקוב: אני רוצה להגיד שברגע שמנהלים את הסיכונים ושישים-שבעים אחוזים מהעסקים מגיעים לתצהיר, זה מייצר לנו ערך מוסף ומגדיל את העסקים עם רישיון.
<נפתלי קאיקוב: שכחתם להגיד כאן משהו מאוד מאוד חשוב.
<נפתלי קאיקוב: המטרה שלנו היא שיהיו עסקים עם רישיון ולא בלי רישיון.
<נפתלי קאיקוב: למה?
<נפתלי קאיקוב: כי עסק עם רישיון נותנים לו תנאים ומפקחים על התנאים שלו, ועסק בלי רישיון, מה קורה אתו?
<נפתלי קאיקוב: הוא הולך אתך לבית משפט.
<נפתלי קאיקוב: אני אתן לך דוגמה.
<נפתלי קאיקוב: פנו אלי לא מעט בעלי עסקים ואמרו שהם עכשיו כלכלית בוחנים כמה אסכולות.
<נפתלי קאיקוב: אסכולה אחת היא לנהל עסק עם רישיון או ללכת אתי לבית משפט.
<נפתלי קאיקוב: בדקתי וראיתי שעדיף לי להיות בבית משפט.
<נפתלי קאיקוב: לקחתי עורך דין טוב, שלושים, ארבעים, מאה אלף שקלים, עלויות כיבוי אש – מיליון שקלים.
<נפתלי קאיקוב: גם כך היום מי שלא יודע, בואו נגלה סוד, מי שעובר עבירה על חוק רישוי עסקים, לא ישב בבית סוהר.
<נפתלי קאיקוב: זאת אומרת, זה לא ברישום הפלילי.
<נפתלי קאיקוב: אין את הרישום הפלילי.
<נפתלי קאיקוב: זה לא מופיע שם.
<נפתלי קאיקוב: זאת אומרת שכל ההצגה הגדולה הזאת שניקח אותו ונעשה לו ונראה לו, אנחנו כאן יורדים ויורדים ביגון שאולה.
יעקב אשר: היועץ המשפטי אומר שהוא מסכים.
<נפתלי קאיקוב: אני אומר שזה מהלך חשוב.
<נפתלי קאיקוב: אני יכול לריב על הרבה דברים אחרים אבל כאן, במקרה הזה, זה משהו שבאמת שמעוני, אני רוצה להצדיע לך.
<נפתלי קאיקוב: הצוות של כיבוי אש עשה כאן מהלך ענק.
יעקב אשר: אתה דיברת באופן ברור ביותר ואני גם מסכים לזה באופן ברור ביותר.
יעקב אשר: למרבה הפלא, גם היועץ המשפטי מסכים עם זה באופן ברור ביותר.
<אלעד נדר: התאחדות התעשיינים.
<אלעד נדר: אני שם לב שחוץ מתומר, לירון ונציגים של הגנת הסביבה, כמעט כל השולחן כאן מעוניין ורוצה לקדם את התהליך הזה.
<קריאה: גם הגנת הסביבה רוצים.
<קריאה: גם תומר רוצה.
<אלעד נדר: אני מציע שנתמקד בהעברת ההחלטה החשובה הזאת וכן לעשות אותה כי אנחנו נמצאים היום בתעשייה במצב שיש לנו עודף רגולציה מאוד מאוד גדול ולא סתם יש את החלטת הממשלה 2118 מה-22 באוקטובר 2014 בדבר הפחתת הנטל הרגולטורי.
<אלעד נדר: יש לנו מעל 150 גופים רגולטוריים ובירוקרטיים שאנחנו צריכים לעבור אחד אחד כדי לקבל את האישורים האלה וכאן באה הכבאות ומציעה סוף סוף תהליך מסוים שיקל מאוד על הנטל הרגולטורי בתעשייה.
יעקב אשר: אתה אומר שזאת הכשרה דה פקטו.
יעקב אשר: נראה איך עובדים הדברים.
יעל גרמן: אחרי שנה יהיה אפשר לבוא ולתקן אם נראה שזאת הייתה טעות נוראה.
יעקב אשר: אגב, גם הם אומרים שיכול להיות שהם יבואו עם תקנות.
<תומר רוזנר: אני אומר שאם זה ההסדר המוצע, אני חושב, וכולנו יודעים שאנחנו מדברים על כבאות כרגע, אז בוא נתמקד בכבאות ונעשה את ההסדר.
יעל גרמן: זה לא עובד כך.
<אריאל יוצר: כולם מברכים על המסלול הזה.
<תומר רוזנר: גם אני מברך עליו.
יעקב אשר: שמענו את ההקראה של המדינה.
יעקב אשר: יש איזה שהם תיקונים מעבר לתיקון המוצע?
<קריאה: לא דיברנו על הוראת המעבר.
<קריאה: לגבי שלוש השנים, אנחנו מבקשים שהתקופה תהיה חמש שנים.
יעקב אשר: אני חושב שיש על זה הסכמה מקיר לקיר.
<תומר רוזנר: אני לא מבין, אתם אומרים שאתם בכלל לא רוצים את ההסדר הזה על הכבאות, אז מה בקשר לחמש השנים?
<עופר בן אליעזר: רוצים את ההסדר של כולם.
<עופר בן אליעזר: הכבאות וכולם נכנסים ולא מפרידים את הכבאות.
<עופר בן אליעזר: רוצים במקום שלוש שנים, חמש שנים.
<תומר רוזנר: אבל אתם רוצים שההסדר הזה לא יחול עליכם.
<קריאה: מחר ייכנס מישהו חדש וההתניות יחולו גם עליו.
יעקב אשר: אני כן רוצה להביא את האנשים למקום הזה.
<אריאל יוצר: אני לא אבקש ממך, וגם אם אני אבקש, אני מניח שלא תאשר, להחריג גם אותו.
<אריאל יוצר: לכן העניין של החמש שנים הוא הוראה כללית לכלל נותני האישור והעניין הפרטני של הכבאות, הוא החרגה בגלל הסוגיה הזאת.
יעקב אשר: החרגה במהות ולא במסלול.
<קריאה: הם רוצים שהסייגים למתן תצהיר לכל נותני האישור יהיו ארבעה סייגים ותבדוק אם יש נגדו הליך פלילי וכולי, אבל בכבאות תבדוק רק את התצהיר הקודם.
<תומר רוזנר: רק התנאי הזה לכולם.
<קריאה: זה לא הגיוני לעשות.
<תומר רוזנר: הבחנה כזאת היא הבחנה שאין לה יסוד.
<קריאה: אותו תנאי לכולם.
<תומר רוזנר: מה שיגיד משרד המשפטים.
<תומר רוזנר: כפי שאמרתי, אין אפשרות להסביר בצורה הגיונית כזאת או אחרת את ההבחנה.
יעקב אשר: משרד המשפטים, את מקשיבה?
<אביטל שטרנברג: מקשיבה.
<אביטל שטרנברג: אני רוצה לשמוע מה יש למשרד הפנים להגיד בעניין.
יעקב אשר: תומר, מה ההצעה?
<תומר רוזנר: ההצעה היא לחזור לנוסח הממשלתי שאומר שלגבי כל נותני האישור יהיה רק התנאי של תצהיר כוזב.
<תומר רוזנר: זאת ההצעה הממשלתית.
<יהודה זמרת: אנחנו נמצאים כרגע במצב שיש לנו את נותני האישור.
<יהודה זמרת: אנחנו גם רוצים שהם ייכנסו.
<תומר רוזנר: אגב, תצהיר כוזב הוא תצהיר שהוגש במכוון, אפילו לא שגוי.
<יהודה זמרת: אני רוצה להגיע לתוצאה אולי לא הכי טובה אבל כדי להגיע להצעה המיטבית שאפשר כרגע.
<יהודה זמרת: המטרה היא שנותני האישור האחרים יסכימו להיכנס פנימה.
<יהודה זמרת: לכן אני לא רוצה לצמצם את זה רק לתצהיר כוזב כי יש אולי נותני אישור שבתנאים אלה ואחרים לא יסכימו.
<יהודה זמרת: כל אחד עושה ניהול סיכונים.
<יהודה זמרת: עשתה הכבאות את ניהול הסיכונים שלה מאחר והיא נמצאת כאן מוכנה.
<יהודה זמרת: היא עשתה ניהול סיכונים והיא קיבלה בניהול הסיכונים שלה, היא אומרת שהיא מוכנה ורוצה.
יעקב אשר: אתה יכול להשאיר אפשרות.
<יהודה זמרת: הייתי יכול להגיד שנותני האישור האחרים גם יוכלו אבל אני לא יודע אם אפשר לעשות את זה בחקיקת משנה.
<יהודה זמרת: בשלב זה אנחנו נמשיך עם ארבעה לכולם.
<יהודה זמרת: הם כבר עשו ניהול סיכונים.
<יהודה זמרת: יבוא משרד ממשלתי ויחליט שיש בעיה בניהול סיכונים שהוא עשה אותו והוא רוצה לתקן את החוק, אז אנחנו נגיע להצעת חוק ונעשה תיקון לגבי עוד אחד.
<יהודה זמרת: אבל אז נדע.
<יהודה זמרת: כרגע, בלי שעשינו ניהול סיכונים לקבל את ההחלטה הזאת, זה קשה.
<יהודה זמרת: פה עשו ניהול סיכונים ואפשר לקבל אותו.
<יהודה זמרת: לגבי האחרים, אי אפשר.ף
יעקב אשר: זה מקובל עליך?
<אביטל שטרנברג: בהחלט.
<גילי צימנד: אנחנו עשינו ניהול סיכונים עת תוקן הצו בפעם הקודמת.
<גילי צימנד: במסגרת ניהול הסיכונים שעשינו, החלטנו שאנחנו עוברים למעמד של פלוס בסוגריים.
<גילי צימנד: זאת אומרת, לידיעה.
<תומר רוזנר: זה לא רלוונטי.
<גילי צימנד: לכן לנו זה לא רלוונטי.
יעקב אשר: אם לא רלוונטי, אל תוסיפו.
יעקב אשר: זה הנוסח שיובא להצבעה.
יעקב אשר: מה נשאר לנו עוד?
<קריאה: ביקשנו משלוש שנים לחמש שנים.
יעקב אשר: יש הסתייגויות שצריך להקריא אותן עכשיו?
<תומר רוזנר: לא, אלא אם כן אתם רוצים להציג הסתייגויות נוספות בעל פה.
<תומר רוזנר: הסתייגויות בכתב יוצבעו.
יעל גרמן: אין לי.
<שחר פרלמוטר: אנחנו רק רוצים לחדד משהו בנוגע לסעיפים שיחולו גם על ההסדר הזה.
<שחר פרלמוטר: אביעד הקריא את הסעיף הזה בנוסח מתוקן.
<שחר פרלמוטר: רצינו להבהיר שסעיף 7ב(1)(ה) ו-7ג יחולו גם לעניין הכבאות.
יעל גרמן: מה זה?
<שחר פרלמוטר: אלה סעיפים שמסמיכים את הרשות המקומית היה ומצאה שתנאי כזה או אחר לא מתקיים.
<שחר פרלמוטר: היה ונמצא שהתצהיר הוא כוזב.
<נפתלי קאיקוב: לא.
<נפתלי קאיקוב: מה פתאום?
<נפתלי קאיקוב: לא הפכנו להיות כבאות מספר שתיים.
<שחר פרלמוטר: זה לא מייצר לכם שום אחריות מוגברת.
<שחר פרלמוטר: אתם ממשיכים להיות נותן האישור ואתם רשות הרישוי.
<שחר פרלמוטר: יש לכם את אותה אחריות כמו שיש לכם היום כרשות הרישוי.
<נפתלי קאיקוב: רשאי זה חייב.
<נפתלי קאיקוב: אני מכיר את כל הפלפולים האלה.
<נפתלי קאיקוב: אנחנו לא כבאות מספר שתיים.
<נפתלי קאיקוב: תצהיר זה אישור.
<נפתלי קאיקוב: אני לא בודק את זה.
<שחר פרלמוטר: אתה צודק ויחד עם זאת אלה סעיפים שנועדו להבהיר שהיה ונמצא, מצאת, הובא לידיעתך, אתה יכול - - -
<נפתלי קאיקוב: מי יביא לידיעתי?
<קריאה: הובא לידיעתך, הכבאות אמרה לך שהתצהיר הזה כוזב.
<קריאה: הם עשו בקרה ודיווחו לך.
<קריאה: מה תעשה?
<נפתלי קאיקוב: אני אגלה לך סוד קטן שאולי אתה יודע אותו או לא יודע.
<נפתלי קאיקוב: היום לרשות הכבאות, הרי בחוק החדש הם נותני אישור.
יעקב אשר: אנחנו צריכים לסיים את הדיון.
<נפתלי קאיקוב: עוד מילה אחת בבקשה.
<נפתלי קאיקוב: לפני הסיום.
יעקב אשר: סליחה, אנחנו סוגרים את הישיבה.
יעל גרמן: מתי הצבעה?
<תומר רוזנר: מחר.
יעקב אשר: ההצבעה תהיה מחר.
יעקב אשר: אני מבקש שעד מחר יהיה נוסח מעודכן.
<קריאה: אבל רק על מה שדנו.
<קריאה: יש עוד דברים שלא דנו בהם.
יעקב אשר: מכוני בקרה.
יעקב אשר: רק הנושא הזה נשאר, נכון?
דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא פינוי תושבים מבית דגן.
דוד אמסלם: אני אתן איזה שהוא רקע קצר ואחרי זה אני אתן את זכות הדיבור לראש המועצה.
דוד אמסלם: רמי, מה נשמע?
<רחמים תנעמי: תודה, תודה.
דוד אמסלם: וגם אתם ברוכים הבאים, התושבים.
דוד אמסלם: אני הייתי בסיור במקום, לדעתי לפני קצת פחות משנה, אולי שבעה-שמונה חודשים.
דוד אמסלם: אני נפגשתי עם חלק מהתושבים, היה שם סיפור אחד, אירוע או תמונה שלא משתחררת לי.
דוד אמסלם: לקראת הסוף, זה היה בין ערביים, ראש המועצה אמר לי 'דודי, אני רוצה לקחת אותך לעוד איזה שהוא מקום'.
דוד אמסלם: ואז נסענו לאיזה בית שאני פחות או יותר מעריך שהוא בנוי בסביבות 50 שנה, משהו בדומה לזה, ואז הוא דופק בדלת ואומר לי 'תשמע, דודי, זו אישה מבוגרת, חברה של אמא שלי ז"ל'.
דוד אמסלם: הוא דופק, לא פותחים.
דוד אמסלם: אנחנו באים לצאת, חוזרים חזרה לרכב ואז אני רואה את התריס, הרפרפת, ככה נפתח, אני מסתכל, היא קוראת לו, היא זיהתה אותו, קוראת לו 'בוא', ואז האישה הזאת, אישה לפי דעתי מתקרבת לגיל 80, בוכה ואומרת לו 'רוצים לזרוק אותי מהבית', ואז היא אומרת לו 'וכל עורכי הדין לקחו את כל הכסף שהיה לי', את הקצת כסף.
דוד אמסלם: אישה בת 80.
<קריאה: היא נמצאת פה, היא תיכף תיכנס גם.
<קריאה: פשוט קשה לה להגיע.
<קריאה: הנה, היא כאן.
דוד אמסלם: אישה מבוגרת, 80 פלוס, עלתה בשנות ה-50, גידלה את הילדים שלה, לא עשתה שום דבר רע, רק טוב למדינת ישראל, יש לה צו פינוי.
דוד אמסלם: האמת היא שזה הדהים אותי, חוסר הרגישות.
דוד אמסלם: לכן אני אמרתי לראש המועצה, 'ברגע שהדברים יתקדמו יותר תבוא ונעשה כאן דיון'.
דוד אמסלם: לכן אני כאן בקטע הזה רוצה להעביר את רשות הדיבור.
דוד אמסלם: זה הקונטקסט של הדיון.
דוד אמסלם: צריך להבין, יש מתחמים נוספים במדינת ישראל, חלקם יותר בוטים, ההתנהלות של המדינה, חלקם פחות, אבל זה אחד הבוטים שאני נתקלתי בו, לכן אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לרמי, ראש המועצה, אחרי זה נשמע גם את הגברת.
דוד אמסלם: כנסו קצת לאטמוספרה גם אתם ואחרי זה נראה איך הגענו עד הלום ולאן אתם רוצים ללכת.
<רחמים תנעמי: לפני שאני מתחיל לדבר אני באמת רוצה להודות ליושב ראש הוועדה, דודי - - -
דוד אמסלם: תחסוך את הזמן.
<רחמים תנעמי: לא, זה חשוב מאוד.
דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך, חבל שאני מפריע לך פה.
דוד אמסלם: אין לנו הרבה זמן, אני רוצה בסוף להיות תכליתי, לשמוע מה הם הולכים לעשות.
<רחמים תנעמי: המצגת שלי הולכת להיות ממש פחות מ-10 שקופיות וסרטון קטן, על מנת להמחיש את הדברים.
<רחמים תנעמי: ביקשנו גם מהתושבים לבוא לפה, על מנת להבין שלא מדובר פה במספרים, מדובר פה באנשים.
דוד אמסלם: אני ביקשתי שיבואו התושבים.
דוד אמסלם: מדי פעם אני רוצה שהתושבים יבואו בגלל שהפקידים לפעמים הם חיל האוויר, אתה יודע, הם לא רואים מה קורה למטה אחרי שהם זורקים את הפצצה.
דוד אמסלם: איך אמר פעם חלוץ?
דוד אמסלם: 'אני מרגיש רעידה קלה בכנף'.
דוד אמסלם: פה הבאנו את האנשים שהפצצות נופלות עליהם, כדי שתראו אותם, אלה אנשים חיים, נושמים, אמיתיים, זה לא בובות למטה.
<שי קרפ: רואים אותם, יש לנו גם אנשים בשטח.
<רחמים תנעמי: נתונים כלליים קודם כל.
<רחמים תנעמי: שטח השיפוט של היישוב שלנו זה 1,641 דונם, 70% בנוי.
<רחמים תנעמי: האוכלוסייה ב-2008 הייתה 6,600, היום היישוב מונה 8,000, אפשר לראות שהגידול פה הוא לא גידול גדול, סך הכול היישוב שלנו, ב-20 השנה האחרונות, לא היה יישוב פיתוח, אני מקווה מאוד שעכשיו אנחנו יוצאים לדרך ויהיה פיתוח נוסף של היישוב.
<רחמים תנעמי: הרחבת היישוב.
<רחמים תנעמי: כרגע מדובר על לגדול בתקופה הקרובה ל-10,000 תושבים.
<רחמים תנעמי: יש תכנית יותר גדולה של משרד השיכון, לעוד 3,500 יחידות דיור, אבל זה לטווח היותר רחוק.
<רחמים תנעמי: קצת על היישוב והשטח המדובר.
<רחמים תנעמי: בית דגן הוקמה ב-48', במסגרת מבצע 'חמץ' לשחרור יפו.
<רחמים תנעמי: היישוב שוכן, כולם מכירים את הצומת, אבל מאחורי הצומת יש גם יישוב.
<רחמים תנעמי: מרבית האוכלוסייה הוותיקה מורכבת מיוצאי תימן וצפון אפריקה, אלו הן משפחות ראשוני היישוב ומקימיו אשר עלו מארצות הניכר וממחנות עולים ישר לכפר, קראנו לזה כפר, כי זה היה בתים ערביים הכול.
<רחמים תנעמי: לאחר מכן הצטרפו אל המקום השלו והרוגע הזה משפחות צעירות אשר מבקשות לגור באווירה כפרית, רגועה, ואשר פרנסתם בעיר המרכזית תל אביב וסביבותיה.
<רחמים תנעמי: היישוב משתרע על פני 1,500 דונם.
<רחמים תנעמי: כיום יש 8,000 ואמור להגיע ל-10,000.
<רחמים תנעמי: יחד עם הבנייה והפיתוח המואצים נושא החינוך והתרבות מהווים את גולת הכותרת שמושכים את כל החבר'ה לבוא אלינו.
<רחמים תנעמי: האזור שאנחנו מדברים עליו, מדובר כ-200 דונם, שהאזור הזה עומד לתעסוקה.
<רחמים תנעמי: שיווק של כל האזור הזה יכול להניב תשואה יפה למדינה ולכן אנחנו לא מדברים פה על מצב שהמדינה צריכה להוציא כסף אלא הפוך, בשורה האחרונה, יהיו הכנסות למדינה, בנוסף לזה כמובן הכנסות לרשות המקומית, שיהיה מהכנסות שוטפות.
<רחמים תנעמי: אני חייב לציין פה, דודי, וזה צריך להבין, הנושא של היישוב, הכפר שקראנו לו בעגה שלנו, היו למעלה מ-200 משפחות שפונו תמורת קרקעות ופיצוי כספי.
<רחמים תנעמי: כלומר היה תאריך כזה וכולם קיבלו ואת כולם פינו, היום אנחנו מדברים על כ-30 משפחות.
דוד אמסלם: מתי פינו אותם?
<רחמים תנעמי: במהלך ה-20 השנה האחרונות.
<רחמים תנעמי: לא, הפינוי הוא פינוי ארוך.
<רחמים תנעמי: זה לא פינוי חד פעמי שהיה, פינוי ארוך שנמשך גם עד לא לפני הרבה זמן.
דוד אמסלם: למה פינו אותם?
<קריאה: האחרון היה לפני שנתיים.
דוד אמסלם: כן, אבל למה פינו אותם?
דוד אמסלם: מאיזו סיבה?
<רחמים תנעמי: פיתוח היישוב, אלה בתים ערביים.
<שי קרפ: פדיון זכויות.
<שי קרפ: קנו מהם את הזכויות והם עברו למקום אחר.
דוד אמסלם: ומה הייתה נוסחת הפיצוי?
<שי קרפ: היה שמאי שהעריך את הזכויות שלהם - - -
דוד אמסלם: כאילו הם בעלי הקרקע?
דוד אמסלם: הם בעלי הזכויות והכול?
<שי קרפ: לא בעלי הקרקע, היו להם זכויות.
דוד אמסלם: איזה זכויות?
דוד אמסלם: דמי מפתח?
<שי קרפ: חלק הגיעו כזכויות של עמידר במקור.
<שי קרפ: ברובם הגדול.
דוד אמסלם: עוד מעט אני ארצה לשמוע ממך גם איך פיציתם אותם, בסדר?
דוד אמסלם: מה הייתה הנוסחה.
<קריאה: היו הרבה קומונות שם.
דוד אמסלם: כמה פיניתם בעצם?
<רחמים תנעמי: פינינו כמעט את כולם, נשארו היום באזור הזה בסביבות 30 משפחות.
<רחמים תנעמי: 200 משפחות כבר פונו בקטע של קרקע יחד עם פיצוי כספי, כלומר זה לא משהו תלוש מהמציאות.
<רחמים תנעמי: אני רוצה להציג את הסבל של המשפחות האלה, שנמצאות פה חלקן, מה שהם עברו בשנים האחרונות.
<רחמים תנעמי: היה פסק דין של בית משפט שלום, אחרי זה פסק דין של בית משפט מחוזי, אחרי זה פסק דין של בית משפט עליון.
<רחמים תנעמי: אני רוצה בקצרה להעיר הערות לגבי זה.
<רחמים תנעמי: גם פסקי הדין פה לא היו חד משמעיים, כלומר בית משפט השלום, ידם לא יצאה על העליונה, במחוזי כן ידם יצאה על העליונה.
<רחמים תנעמי: כלומר הנושא הוא לא חד משמעי.
<רחמים תנעמי: בית המשפט המחוזי - - -
דוד אמסלם: דקה, אני עוד לא בבתי המשפט, שים את זה שנייה בצד.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת מבחינתך, רמי.
דוד אמסלם: אתה אומר שפינו 200 משפחות.
<רחמים תנעמי: כן.
דוד אמסלם: ולמה את ה-20 האלה לא פינו?
<רחמים תנעמי: סחבת.
דוד אמסלם: מה זה סחבת?
דוד אמסלם: הם נמצאים באותו סטטוס של ה-200?
<רחמים תנעמי: כן, ברובם הגדול כן.
<רחמים תנעמי: המדינה עושה סחבת כבר 20 שנה.
<רחמים תנעמי: התושבים האלה רוצים להתפנות ולא מפנים אותם.
<רחמים תנעמי: המדינה עושה סחבת.
<רחמים תנעמי: גם עכשיו, לדעתי, עושים סחבת.
<רחמים תנעמי: תפצו אותם ותפנו אותם.
<רחמים תנעמי: האזור הזה טוב גם למדינה, הזכרתי לפני כן, הולך להיות שם 200 דונם אזור מסחרי.
דוד אמסלם: זאת אומרת השימושים הם מסחריים שם?
<רחמים תנעמי: כן, אי אפשר לבנות שם מגורים כי זה באזור קו רעש, אין מגורים, זה רק מסחרי.
דוד אמסלם: טוב, בוא נמשיך.
דוד אמסלם: עוד מעט נשאל את המינהל
<רחמים תנעמי: אז זה פסקי דין שהיו.
<רחמים תנעמי: כמובן שהיו לנו ביקורים ועירבנו את כל האנשים, השר אורי אוריאל היה, גלנט - - -
דוד אמסלם: לא חשוב, כל העולם ואשתו, ראיתי, הבנתי, הלאה.
<רחמים תנעמי: בדיוק.
<רחמים תנעמי: ואני התחלתי לברך אותך בהתחלה ואני חושב שהרמת את הכפפה בצורה הכי כבדה שיש, ואני מברך אותך על זה, ישיבות בוועדת פנים שהיו.
<רחמים תנעמי: היו לנו ישיבות במינהל יחד - - -
דוד אמסלם: תעביר לשקף הבא.
דוד אמסלם: כל זה לא חשוב, בוא נעבור הלאה.
<רחמים תנעמי: דרך אגב, זה אוטוטו נגמר.
<רחמים תנעמי: אני הזכרתי את זה, 200 משפחות, כיום נותרו 30 משפחות.
<רחמים תנעמי: חלקם, אפילו יש מחלוקת עם המינהל בעניין זכויותיהם.
<רחמים תנעמי: זה האזור, חבר'ה.
<רחמים תנעמי: פה גרים אנשים.
<רחמים תנעמי: זה לא להאמין, אבל פה גרים אנשים.
<רחמים תנעמי: המשפחות שנותרו מאחור.
<רחמים תנעמי: אם אנחנו מסתכלים, וצריכים לשים לב לזה, יש לנו פה משפחות עם ילדים קטנים, עם תינוקות, בני נוער, אין להם בית אחר, לאן אני אוציא אותם?
<רחמים תנעמי: יש לי פה אלמנה בת 85, שראית אותה, שמתגוררת בדירה 65 שנה ואמורה לפנות את הדירה, לאן אני אזרוק אותה?
<רחמים תנעמי: לאן?
<רחמים תנעמי: יש לנו בעלי משפחות, אסירים משוקמים, משך שנים טופלו והוצאו ממעגל האלימות, מעגל הנתמכים, עכשיו לזרוק אותם לרחוב?
<רחמים תנעמי: עוד פעם?
<רחמים תנעמי: להחזיר אותם לאותו מעגל?
<רחמים תנעמי: יש לנו הורים, יש לנו אנשים שלא נמצאים, שהמצב הבריאותי שלהם היום הוא על הפנים.
<רחמים תנעמי: כשאני אומר על הפנים, הם כבר תשושי נפש ותשושי גוף.
<רחמים תנעמי: מה נעשה איתם?