GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: לא, אם היה מדובר בצבור החילוני הרפורמי או אפילו אנשים כמו חברת הכנסת מיכל רוזין, הייתי מכבד את זכותם לבוא לכותל המערבי לפי הכללים כי אפילו בכנסת, אם אני בוועדת הפנים מתפרע או לא עושה לפי הכללים, היושב ראש מוציא אותי.
ישראל אייכלר: בדיוק הכותל המערבי חייב להיות הפקר, כל אחד יעשה מה שהוא רוצה.
ישראל אייכלר: יש חוק המקומות הקדושים ומה שאמר סמוטריץ' לגבי דבר המלך ומועצתו, אני רוצה מפה להזהיר את שופטי בג"ץ, שיסתכלו על הסעיף הזה, זה סעיף שלא נוצר לבד והוא היום יותר נכון מאשר מימי הבריטים.
ישראל אייכלר: אסור לבג"ץ להתערב במקומות קדושים.
ישראל אייכלר: גם לא למערכת המשפט.
ישראל אייכלר: יש לזה, זה נוגע בדברים הכי נוראיים - - -
תמר זנדברג: מותר - - -
ישראל אייכלר: רק אני, כן, כן, אני מזהיר את כל מי שירצה לכבוש ולהרוס את הדמוקרטיה הישראלית שמאפשרת לנו לחיות בארץ הזאת - - -
<קריאה: אבל הדמוקרטיה - - -
ישראל אייכלר: אנחנו נראה פה דיקטטורה והבג"ץ ומשרד המשפטים והמשטרה אסור להם להיות כלים בידי הרפורמים, הכנופיות האלו.
ישראל אייכלר: לא מדבר על כלל הרפורמים - - -
<קריאה: והממשלה?
ישראל אייכלר: אסור להם להיות, גם הממשלה לא - - -
מיכל רוזין: דמוקרטיה - - -
ישראל אייכלר: משפט אחרון אדוני היושב ראש, המשפט הכי חשוב, את זה רוב האנשים פה לא יודעים.
ישראל אייכלר: מה שמדובר על זה שרוצים מקום להתפלל, זה קיים שש עשרה שנה ואף אחד לא מדבר מילה.
ישראל אייכלר: מה שדיבר בני בגין שצריך לראות שכולם יוכלו להיות – זה קיים.
ישראל אייכלר: מה שקרה במתווה הזה, שהם הכניסו בדלת האחורית, שהם כופרים בסמכות הרבנית הראשית בכותל והם יהיו סמכות על המקום הזה וזה מסירת חלק מהכותל המערבי לגורם שאיננו גורם דתי.
ישראל אייכלר: הכותל המערבי הוא מקום קדוש ובגלל זה אנחנו מתנגדים.
ישראל אייכלר: אף אחד לא מפריע למיכל רוזין וחברותיה לבוא לאן שהן רוצות לפי הכללים אבל גם שם - - -
מיכל רוזין: היית - - -
ישראל אייכלר: לא, את יכולה ללכת גם לשם לפי שאת רוצה אבל זה שהולכים לתת להם סמכות על הכותל המערבי, לקחת מהרבנות הראשית, שהיא, מה לעשות - - -
מיכל רוזין: זה לא הרבנות הראשית, זה רב הכותל.
ישראל אייכלר: לא, לא, רב הכותל כוחו רק מהרבנות הראשית, הוא שליח הרבנות הראשית - - -
ישראל אייכלר: אדוני היושב ראש, אם הבנת את דבריי - - -
דוד אמסלם: הבנתי, הבנתי את הרעיון.
ישראל אייכלר: זאת הנקודה ועל זה אסור לוותר.
בצלאל סמוטריץ': העתיקות אחרי - - -
דוד אמסלם: לא, בסדר, נשמע, דקה, דקה, דקה.
אלעזר שטרן: רק שניה אחת.
אלעזר שטרן: אדוני היושב ראש, אולי רק להבהיר כיוון שנאמר לנו בסיור, שעל החלק הזה מי שאחראי היום הוא לא רב הכותל אלא רשות העתיקות - - -
ישראל אייכלר: חוק המקומות הקדושים חל שם.
אלעזר שטרן: שניה.
מיכל רוזין: לא, לא באזור הזה.
דוד אמסלם: נשאל את הרב.
דוד אמסלם: כבוד הרב.
<שמואל רבינוביץ': על פי חוק המקומות הקדושים זה גם חלק היום - - -
ישראל אייכלר: מהכותל המערבי.
<שמואל רבינוביץ': לפי המתווה שמראה - - -
דוד אמסלם: לא שאלתי על מתווה, שאלתי על - - - תודה רבה.
יעקב אשר: אדוני היושב ראש, אני מבקש לשמור את זכות הדיבור.
דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו כבר בסוף.
דוד אמסלם: חברת הכנסת מירב מיכאלי, בבקשה.
מרב מיכאלי: אני רוצה, אל"ף, כרגיל, להודות ליהודה על דבריו.
מרב מיכאלי: תמיד מדבר מהלב בצורה כל כך נוגעת אבל דווקא אני רוצה לקחת את המשפט שלך שאמרת "הכותל הוא לא מקום לקדם אג'נדות".
מרב מיכאלי: מי שיכול להגיד את זה זה מי שהאג'נדה שלו מנהלת את העניינים.
<קריאה: זאת - - - התמורה בעד האגרה.
מרב מיכאלי: יש אג'נדות שהן לא צריכות קידום כי הן בעל הבית.
מרב מיכאלי: כך זה היה כשגברים בלבד הייתה להם זכות בחירה אז רק נשים דחפו את האג'נדה של זכות בחירה לנשים, נכון?
מרב מיכאלי: זו חד משמעית הייתה אג'נדה.
מרב מיכאלי: וכשהכותל, הרחבה שלו היא על גבול בית כנסת אורתודוכסי מחמיר אז ברור שהאורתודוכסיה היא האג'נדה שלהם - - - אדוני, אני הקשבתי קשב רב.
<קריאה: לעשות את זה - - -
מרב מיכאלי: קשב רב.
דוד אמסלם: יהודה, יהודה.
דוד אמסלם: יהודה.
דוד אמסלם: אתה דיברת בדרמטיות.
דוד אמסלם: שניה, פתחת ונהיה שקט רק מהפתיחה השקטה שלך אז תן לה לדבר.
יהודה גליק: היא לא הבינה את מה שאמרתי.
דוד אמסלם: גם אם לא הבינה, תסביר לה אחרי זה בסוף הוועדה, אתה יכול לבוא אל החדר שלי ותסביר לה.
ישראל אייכלר: ממש אסור להפוך את הר הבית לאג'נדה.
דוד אמסלם: ישראל, תן לה.
דוד אמסלם: אני מבקש לתת את זכות הדיבור.
מרב מיכאלי: ברור שהמקום עצמו הוא אג'נדה.
מרב מיכאלי: אילו הייתי בחורה מתפללת והיה חשוב לי להתפלל במקום הקדוש ביותר הזה, אז אין פה מקום לבוא להיאבק על זה כאן, אני רוצה להיאבק על זה שם.
מרב מיכאלי: איפה שהייתי רוצה להתפלל.
מרב מיכאלי: עם כל הכבוד.
מרב מיכאלי: הדבר המדהים הוא שביהדות, לאורך כל הדורות, תמיד היו אג'נדות.
מרב מיכאלי: סוגים שונים ומשונים של אג'נדות.
מרב מיכאלי: בית הלל ובית שמאי, לאורך השנים, לא ממני אתה צריך את הפירוט הזה אבל היום אנחנו במן מקום שיש אג'נדה אחת שמקבלת הגנה בלעדית מהשלטון במדינת היהודים, במדינת הלאום היהודי.
מרב מיכאלי: השלטון מגן רק על אג'נדה יהודית אחת.
מרב מיכאלי: ולא זו אף זו, שהוא לא מכיר באג'נדות היהודיות האחרות, לא מכיר ביהדותן.
מרב מיכאלי: כמה מופרך זה, אדוני יושב הראש, שמדינת הלאום של העם היהודי היא המדינה היחידה בעולם שלא מכירה בכל סוגי היהודיות והיהודים.
מרב מיכאלי: אם אתה רוצה לדבר על כאב, זה הכאב הגדול מכולם.
מרב מיכאלי: איך מדינת ישראל יכולה לקיים את היעוד שלה להיות הבית הלאומי לעם היהודי אם היא לא מקבלת ומכירה בכל סוגי היהודיות היהודים?
מרב מיכאלי: ההדרה של סוגים רבים של יהודיות ויהודים מהכותל היא סמל, היא סמל לכאב הנורא הזה ולקרע שהולך ומתהווה בעם היהודי.
מרב מיכאלי: כל זמן שחבריי וחברותיי הקונסרבטיבים והרפורמים והקונסרבטיביות והרפורמיות נאבקים על זכותם לקבל פה שוויון זכויות, אני מתנחמת בזה, כי יבוא יום שהם יגידו: אתם יודעים מה, אז לא.
מרב מיכאלי: תהיו לכם מדינת העם היהודי האורתודוכסי עם אלה שאורתודוכסים מוכנים לקבל בתור תינוקות שנשבו שבלאו הכי לא מבינים שום דבר מהחיים שלהם ולכן אנחנו צריכים לשאת אותם, אנחנו נחפש לנו מקום אחר ולא רק שאתם לא תקבלו אותנו בתוך הבית, אנחנו גם לא נראה אתכם כבית.
ישראל אייכלר: הם באמת לא - - -
ישראל אייכלר: רובם לא - - -
דוד אמסלם: ישראל, תן לה, תן לה.
ישראל אייכלר: שהיא תדע את האמת.
<קריאה: אל תעצבן אותה.
מרב מיכאלי: אני יודעת, מר אייכלר, שאתה רגיל לחשוב שיש לך מונופול על האמת אבל מה לעשות, זה לא כך.
מרב מיכאלי: לא בעניין הזה וגם לא בשום ענין אחר, גם לא בתחום היהדות.
מרב מיכאלי: הסיפור הזה של הכותל, אדוני, הוא באמת גם סמל וגם מורסה ששם אנחנו חייבות וחייבים להתחיל לפתור את ההדרה הזאת ואת אי הקבלה ואת ההתכחשות לחלק דרמטי של העם היהודי, שמה לעשות, הוא לא לפי האורתודוכסיה של "שולחן ערוך".
מרב מיכאלי: תמיד היו ותמיד יהיו לא לפי האורתודוכסיה של "שולחן ערוך" - - -
ישראל אייכלר: "בית יוסף" גם - - -
דוד אמסלם: תן לי, תן לי, תן לי.
מרב מיכאלי: מדינת ישראל היא הבית הלאומי ולא הבית ההלכתי.
מרב מיכאלי: היא לא הבית ההלכתי של העם היהודי, היא הבית הלאומי של העם היהודי וככזאת, היא חייבת כבר סוף סוף לעשות את התיקון הזה ולתת את השוואת התנאים הבסיסית לחיים יהודיים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: רק שניה, את בעצם, לפי תפיסתך, הכותל הוא לא אתר דתי?
דוד אמסלם: זה נניח, איזושהי רחבה ציבורית כמו ככר רבין, למשל, משהו כזה?
מרב מיכאלי: לא, אדוני.
מרב מיכאלי: אין חולקת על קדושתו של המקום אבל - - -
דוד אמסלם: את מדברת על קדושה של מקום ואת מתכוונת שיש כללים במקום שבעצם מכבדים את קדושת המקום.
מרב מיכאלי: אבל אף אחד לא בא - - -
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את הרעיון, עזבי את הצעקות עכשיו, נזקק אותו טיפה.
מרב מיכאלי: אני עונה לך בכנות.
מרב מיכאלי: השאלה היא מי קובע את הכללים של איך - - -
דוד אמסלם: מי שקובע - - -
מרב מיכאלי: נכון - - -
דוד אמסלם: עד לפני מאה - - -
מרב מיכאלי: הכללים צריכים להיות.
מרב מיכאלי: תן לי לענות לך.
מרב מיכאלי: המקום קדוש לכל היהודיות והיהודים - - -
תמר זנדברג: רב הכותל כרגע אוסר שם דברים שמותרים לפי ההלכה.
מרב מיכאלי: כן, אבל אני לא רוצה להיכנס לדיון של לפי ההלכה או לא לפי ההלכה.
תמר זנדברג: אני אומרת, זאת אומרת, אני מצטרפת אלייך, מי קובע?
מרב מיכאלי: השאלה מי קובע - - -
ישראל אייכלר: חוק הקומות הקדושים - - -
דוד אמסלם: את לא חייבת לענות לי כמו - - -
מרב מיכאלי: לא, אני רוצה - - -
ישראל אייכלר: אם אתם מדינת חוק, חוק המקומות הקדושים.
דוד אמסלם: ישראל, אתה מפריע לי.
תמר זנדברג: למה חוק המקומות הקדושים קובע?
<קריאה: לפי ההלכות - - -
דוד אמסלם: שניה, דקה, תמר, תמר, שניה.
תמר זנדברג: הוא לא קובע את זה.
דוד אמסלם: חבר'ה, חבר'ה, שניה, שניה.
דוד אמסלם: אני כרגע לא בקטע של החוקים - - -
מרב מיכאלי: מאה אחוז, אני אומרת - - -
דוד אמסלם: אני רוצה ממך - - -
דוד אמסלם: להבין את - - -
מרב מיכאלי: אני עונה.
דוד אמסלם: את בדרך כלל טוענת טיעונים רציונליים אז לכן אני רוצה להבין את הטיעון המרכזי.
דוד אמסלם: אני אגיד לך על מה אני הייתי מבקש לקבל את התשובה שלך.
דוד אמסלם: אם הכותל היה נניח נחשף לפנינו לפני כמאה שנה או חמשים שנה, נגיד שהיינו צריכים לקבוע לגביו כללים.
מרב מיכאלי: כבר יש לגביו כללים.
דוד אמסלם: הכותל מערבי בעצם משמש ככותל מערבי מאז חורבן הבית בשבעים לספירה, לפני אלפיים שנה.
דוד אמסלם: אפשר - - - מאז שלא היה בית המקדש יהודים עלו להתפלל - - -
<שמואל רבינוביץ': לא נתנו ליהודים לגשת - - -
דוד אמסלם: תן לי, שניה, דקה, תן לי.
דוד אמסלם: מאז שבית המקדש נחרב אז היהודים, המקום שהם ראו הכי קרוב לבית המקדש הוא הכותל.
דוד אמסלם: פעם לא הייתה אפשרות לעלות, פעם הייתה אפשרות, פעם חלק מהיהודים עלו, פעם לא אבל לשם בעצם היהודים עלו והכללים אז נקבעו.
דוד אמסלם: איך מתנהלים בבית המקדש - - -
<קריאה: היה מעורב, יש תמונות, יש תמונות.
דוד אמסלם: אני רוצה להגיד - - -
<קריאה: אבל יש תמונות מזמנינו שזה היה מעורב.
דוד אמסלם: איך זה נקבע, אני אסביר, זאת נקודת המוצא שמעניינת אותי.
תמר זנדברג: אבל עכשיו רב הכותל מפר את - - -
דוד אמסלם: רק שניה, תמר, תמר.
תמר זנדברג: הייתה גישה חופשית ורב הכותל לא, מפר את - - -
דוד אמסלם: שניה, אני רוצה לבוא לאיזושהי נקודת מוצא שממנה מעניין אותי להתקדם.
דוד אמסלם: מה שקרה דרך אגב באותה תקופה הוא שהכללים נקבעו לפי ההלכה.
דוד אמסלם: זה לא היה נקרא חוקים, הייתה הלכה.
דוד אמסלם: היהודים שמרו על ההלכה כולה - - -
<קריאה: תימנים, ספרדים, אשכנזים, דברים שונים - - -
דוד אמסלם: אז לא היו תימנים.
<קריאה: היו תימנים - - -
דוד אמסלם: באותה תקופה אחרי שהיה חורבן הבית כל היהודים היו בארץ ישראל ונקבעה הלכה.
דוד אמסלם: כך זה נקרא.
דוד אמסלם: החוקים שלנו נקבעו כהלכות ומאז היהודים התפזרו בכל העולם, כל הגלות וכו', באו לארץ ישראל, הקימו את המדינה והלכו לכותל.
דוד אמסלם: ברוך השם, אחרי מלחמת ששת הימים היהודים הצליחו להגיע לכותל והתחילו לקיים חזרה את פולחן הדת והתפילה בכותל, מה שנמנע מהם תקופה ארוכה מאד על ידי הירדנים.
דוד אמסלם: היו כללים במשך אלפיים שנה ואפילו שלושת אלפים שנה - - -
<קריאה: ומה הם היו?
דוד אמסלם: הייתה הלכה.
דוד אמסלם: הלכה.
דוד אמסלם: יש קובץ ספרים.
דוד אמסלם: יש הרבה כללים.
דוד אמסלם: יש כללים איך מכסים את הראש, יש כללים לשאלה איך מניחים תפילין, רק שניה, היא שאלה איזה, יש כללים - - -
<קריאה: זה לא עונה - - -
<קריאה: זה לא עונה על - - -
דוד אמסלם: מי מניח תפילין וכו'.
דוד אמסלם: הטלית, מה כתוב, שניה, שאלת, אני שואל - - -
תמר זנדברג: זו השאלה.
<קריאה: מצטערת, לא, סליחה, אדוני.
דוד אמסלם: אני לא מתווכח, אני לא מתווכח על - - -
<קריאה: אבל לא - - -
דוד אמסלם: אני לא מתווכח על זה עכשיו.
ישראל אייכלר: בבית המקדש - - -
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אותך.
דוד אמסלם: אני לא הבנתי דרך אגב, הרי לפני בערך עשרים שנה מישהו החליט שבא לו לשנות את הכללים.
דוד אמסלם: עד אז הכול היה בסדר.
<קריאה: הרי - - -
דוד אמסלם: מתיי?
תמר זנדברג: זה לא נכון, תיאור המצב הוא לא נכון.
דוד אמסלם: ספרי לי, אולי אני טועה, בבקשה.
<קריאה: אדוני, אני מצטערת - - -
ישראל אייכלר: תמר כבר חמישים שנה מסתובבת בכותל כל בוקר.
ישראל אייכלר: היא יודעת מה היה שם.
ישראל אייכלר: היא ומשפחתה וכו'.
דוד אמסלם: רק שניה, אם הרחבה - - -
תמר זנדברג: אפילו אתה לא תסתום לי את הפה, לא תשלול ממני את הלגיטימציה לומר את דבריי גם אם אני לא מתפללת.
תמר זנדברג: אין חובת תפילה במדינת ישראל.
<קריאה: תמר זנדברג - - -
תמר זנדברג: זה לא עניינך מה מעניין אותי וזה לא - - -
יעקב אשר: מה - - - עכשיו?
תמר זנדברג: אין חובת חבישת כיפה.
דוד אמסלם: תמר זנדברג, את נמצאת כבר - - -
<קריאה: לא דיברתי על חובה, דיברתי על הזכות.
<קריאה: את הזכות הזאת לא מימשת בחיים שלך.
דוד אמסלם: משה, אשר.
תמר זנדברג: עד - - -
יעקב אשר: לא מעניין אותך.
תמר זנדברג: מי שואל אותך בכלל.
דוד אמסלם: משה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
דוד אמסלם: יעקב, סליחה.
דוד אמסלם: תמר, סליחה, את נמצאת כבר בפעם שניה.
תמר זנדברג: לי אתה בוחר להעיר?
דוד אמסלם: לא, כבר הערתי לך פעמיים.
דוד אמסלם: לא מדברים.
דוד אמסלם: אני מדבר - - -
תמר זנדברג: זה מאד יפה שהתוצאה של הדבר הזה היא מי אתה בוחר - - -
דוד אמסלם: זה לא - - - הערתי לו ולך.
תמר זנדברג: ממש תיאור מאד מדויק של התרחשות העניינים וגם אתה, מיקי.
תמר זנדברג: לא - - - צריך להעיר.
תמר זנדברג: אל תעשה לי ככה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אני מזמין אותך לקחת - - -
דוד אמסלם: מערוץ הכנסת אחרי זה את הקלטת של ההקלטה ותראי כמה פעמים את מפריעה ומה נפח ההפרעות שלך פה.