GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה מלינובסקי: - - - אתם צריכים לעשות את זה בעצמכם.
<רענן פלאי: לא, אנחנו עושים את זה.
יוליה מלינובסקי: תל אביב האחרונה שצריכה לפתוח פתח לנושא של עזרה.
יוליה מלינובסקי: הם כבר לא יודעים מה לעשות עם הכסף.
<רענן פלאי: אנחנו גם עושים - - -
דוד אמסלם: בבקשה, רענן, יש משהו קצת יותר מרענן?
<רענן פלאי: גם יש את האוכלוסייה של העובדים הזרים, של האוכלוסייה הזרה שזה ממש עיר שלמה שנמצאת בתל-אביב.
<רענן פלאי: אני לא אומר שזה באותו היקף שנותנים לשכונות ברמה סוציו-אקונומית נמוכה, אבל הילדים האלה זה ברמה מאוד נמוכה.
יוליה מלינובסקי: אני צריכה לפתוח את הכיס ולעזור לאנשים.
<ישראל בר אילן: זה פרטני.
דוד אמסלם: בבקשה, הרב אקשטיין.
<יחיאל אקשטיין: בנוסף לעזרה שלנו ל-192 רשויות.
<יחיאל אקשטיין: אולי אתם מכירים את זה, יש לנו מה שקוראים מוקד הידידות – כוכבית 9779 - זה לכל בעיה שיש למישהו בארץ, מצלצלים ומקבלים פתרון.
<יחיאל אקשטיין: יש לנו 25 אנשים שעובדים שם בשבע שפות: אמהרית, רוסית, אנגלית, עברית, צרפתית, ערבית, ספרדית.
<יחיאל אקשטיין: ואם יש לאיזשהו ילד או משפחה בעיה בתל-אביב, אז הם יכולים לצלצל למוקד, זה פשוט לא מאורגן באותו צורה.
<יחיאל אקשטיין: לדאבוני, יש ארבעה רשויות שמסרבים לקבל כסף מאתנו, אז הם לא בחשבון.
<יחיאל אקשטיין: אבל 192 רשויות שכן יש קופת ידידות, אחרים דרך מוקד הידידות.
דוד אמסלם: תודה רבה לרב אקשטיין.
דוד אמסלם: חובב צברי ראש מועצת קריית עקרון.
<חובב צברי: צהריים טובים, כבוד היושב ראש, וגם כמובן הרב אקשטיין.
<חובב צברי: הנושא הזה הוא באמת חשוב.
<חובב צברי: אצלי, לדוגמה, אני יכול לתת דוגמה אישית שלנו בקריית עקרון.
<חובב צברי: יש 23% מטופלים על הרצף של הרווחה, גם קשישים וגם כאלה שהן חד-הוריות.
<חובב צברי: אנחנו, לדוגמה, אני אומר את זה כרשות שהיא לא – אנחנו אמנם רשות יציבה, אנחנו לא עשירות, אבל אנחנו מממנים גם את הנושא הזה של בית-ספר לחופש הגדול כבר כמה שנים – א', ב', ג', ד', ה' בנושא הזה.
<חובב צברי: כל הורה משלם 300 שקלים - התפיסה צריכה להיות שונה, אני אומר לכם גם כאבא, וגם כראש רשות שמטפל בילדים האלה.
<חובב צברי: אני רוצה לומר יותר מזה.
<חובב צברי: לי יש מיקרוקוסמוס של כל היהדות בעולם, אצלי בקריית עקרון, מהבולגרים שעלו ב-49', ועד לא מזמן שהגיעו גם האתיופים, וגם ברית-המועצות לשעבר שנמצאים אצלנו.
דוד אמסלם: גם תימנים.
<חובב צברי: תמיד כאשר שואלים אותי אם אני תימני, אני אומר לא, אני שוודי, אבא שלי המפתח, אמא שלי השוודי.
<חובב צברי: הנושא עצמו צריך להיות כמו שעשה משרד החינוך בנושא של בתי-הספר – א', ב', ג' השנה.
<חובב צברי: הוא צריך להמשיך את זה, אותו דבר צריך להיות גם בגנים.
<חובב צברי: דרך אגב, יש 20 גנים, זה לא תל-אביב, אבל 20 גנים, ואנחנו בשנה שעברה כפיילוט שני גנים שאנחנו יודעים שהם באים משכונות קצת יותר במצוקות אצלי בסיפור נתנו להם את הקטע הזה של 300 שקלים – אתם לא יודעים מה זה עשה.
<חובב צברי: קודם כל זה תחרות, כי ההורים רצו גם כן משאר הגנים, אותם 18 נוספים, ואמרנו לא, אנחנו נותנים קודם כל לשני אלה בעניין.
<חובב צברי: בסופו של דבר מה אנחנו רוצים?
<חובב צברי: אתה אמרת את זה נכון, כבוד היושב ראש, אנחנו יודעים מה עושה החינוך.
<חובב צברי: אנחנו יודעים טוב מאוד מה עושה החינוך הלא-פורמלי, והקייטנה זה חינוך לא פורמלי.
<חובב צברי: יוצאים משם ילדים מדהימים.
<חובב צברי: גם אני, בן קריית עקרון, גדלתי שם, ברוך השם, הכול בסדר, אני לא אספר לכם, לא ניכנס ליהירות חלילה וחס, אבל צריך לתת לכולם את ההזדמנות.
<חובב צברי: זה מה שמדינת ישראל מדברת כל הזמן, לתת לכולם את ההזדמנות.
<חובב צברי: יש לי עדיין קהילה מאוד גדולה, קהילה אתיופית.
<חובב צברי: אני אומר לכם פה, משכן הכנסת, אנחנו עדיין – אני אומר את זה גם עליי בעניין - לא השכלנו לקלוט את הקהילה האתיופית, עדיין לא.
<חובב צברי: אנחנו מדינת הגירה, כולם באו, גם ההורים שלי עלו מתימן והם כולם נקלטו.
<חובב צברי: עדיין הקהילה האתיופית עוד לא נקלטה, וצריך לתת להם חיזוקים בעניין.
<חובב צברי: אצלי, לדוגמה, כיוזמה, הקמתי חבורת הנהגה מהאקדמאים שיש בתוכם, והם מובילים את הקהילה האתיופית.
<חובב צברי: הם עושים פעילות ענפה בכל העניין, וברגע שהם רואים שגם הם יכולים, אז עוד ועוד מצטרפים.
<חובב צברי: התפיסה לדעתי נכונה, ולשם צריך ללכת.
דוד אמסלם: תודה, חובב.
<ישראל בר אילן: ברשותך היושב ראש, הדבר החשוב ביותר שלא עלה פה, בעקבות חברת כנסת שיצאה, חשוב מאוד לבחון את הדברים מבחינת לאתר את המשפחות שלא מודעים אליהן, והן הזקוקות.
<ישראל בר אילן: חשוב מאוד אולי להקים ועדה, או מחלקה, כל חשיבה אחרת כדי לדעת לאתר את המסכנים, ואת אלה שבאמת זקוקים ולא רואים אותם כי הם לא נראים, זה לא קיים.
<ישראל בר אילן: תודה.
<לינור אלקיים: מבחינתי, זו סגירת מעגל מרגשת.
<לינור אלקיים: אני זוכרת כשנבחרת להיות חבר כנסת, פניתי אליך עם הוואקום השערורייתי הזה, בעיקר המחירים שחברת הכנסת דיברה עליהם בעיר חולון, ומשם צללת לתוך הנושא, בדיון ראשון באולם המליאה ירושלים הגדול, דיון סוער, והבנת שאתה לא תסיים קדנציה בלי לסיים את העניין הלא פתור הזה.
<לינור אלקיים: אז קודם כל תודה, תודה על ההקשבה, ותודה על הדבקות במטרה.
<לינור אלקיים: אני מיום ליום מאמינה שהקרן לידידות, כמי שמזהה את הצרכים ואת הוואקומים השונים בחברה הישראלית, והם צרכים שמשתנים כל הזמן, צריכה להתכתב ולשוחח ביום יום עם הוועדות השונות בכנסת, וביחד אפשר להוביל שינויים, כי זו דוגמה מוכחת.
<לינור אלקיים: שניכם – "שוועת עניים אתה תשמע, זעקת הדל תקשיב ותושיע".
<לינור אלקיים: אתם מיישמים את הפתגם הזה, את הפסוק הזה יום יום.
<לינור אלקיים: תודה על הזכות להיות כאן, ולסגור את המעגל הזה בחוק שנחקק, ובעזרת השם ייצא לדרך בסיוע הזה שהוא הכרחי לשנה הזאת.
דוד אמסלם: תודה לינור, את מרגשת אותי בדברים שלך.
<יחיאל אקשטיין: מבקשת להגיד למנכ"ל שלנו ג'ף, שהוא עושה הכול, והוא בראש הפרויקטים שלנו.
<יחיאל אקשטיין: בלי הצוות שלנו המקצועי לא יכולנו לעשות שום דבר.
<ג'ף קיי: לא נשכח לך את העובדה שנלחמת למען בני הפלשמורה להביא אותם הביתה לחיק המשפחות.
<ג'ף קיי: לא נגמר, אבל זוכרים.
דוד אמסלם: כם, אני רוצה לסכם.
דוד אמסלם: אני רוצה לדבר קודם כל על החוק.
דוד אמסלם: יש איזשהו משותף מרכזי בכל הנושא הזה, אני אמרתי את זה גם בכנסת – זה החלק מהדינמיקה במדינת ישראל, שאתה מעלה נושאים חשובים אבל בדרך כלל הם לא מקודמים בגלל שהם לא באים לידי ביטוי ברמה הציבורית, זאת אומרת, זה לא מקבל נפח תקשורתי.
דוד אמסלם: כאן, שאפו גדול לעיתון "ידיעות אחרונות", שלקח את הנושא הזה מתחילת הדרך.
דוד אמסלם: נמצא פה מאיר תורג'מן, שהשתתף פה בכל הדיונים.
דוד אמסלם: באמת, אני שנתיים פה, בעולם המושגים שלי תמיד היה, עזוב, באים, מחוקקים בכנסת, אבל אני הבנתי שבמקום הזה אם זה לא בא גם מהציבור מלמטה זה לא עובד, והציבור מלמטה זה בא רק דרך התקשורת.
דוד אמסלם: לכן, באמת, מאיר, שאפו גדול על כל הסיפור הזה.
דוד אמסלם: עשית את זה עם הרבה נשמה, זה לא קשור לפוליטיקה, וזה לא קשור למפלגות.
דוד אמסלם: זה חוצה את כל המפלגות, ואת כל האנשים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: הבאת את הפן שלך, זאת אומרת, אתה בא גם כהורה, זה הכול מתערבב אצלך – אתה גם הורה, אתה גם חבר כנסת, אתה גם עיתונאי, ואתה גם ראש עיר.
דוד אמסלם: גם אני אבא לילדים, וכולנו הורים לילדים, ולכן הנושא הזה באמת צריך אחת ולתמיד להיפתר.
דוד אמסלם: גם אם המדינה חושבת ברמה האגואיסטית שלה – הרי היא צריכה לגבות מס הכנסה כדי להתפרנס, אז אם ההורים לא יילכו לעבוד לא יהיה מס הכנסה.
דוד אמסלם: איך ההורה ייקח את הילד לגן?
דוד אמסלם: לעבודה ייקח אותו?
דוד אמסלם: הוא לא יכול.
דוד אמסלם: לכן, אתה חייב לאפשר לו גם ברמה האגואיסטית של המדינה, וגם ברמה המוסרית, בוודאי, האנשים האלה אלה אנשים שבעצם המנוע של כל מדינת ישראל, זה המשק.
דוד אמסלם: מאיר - שאפו גדול על הנושא הזה.
דוד אמסלם: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה לומר, וגם אמרתי את זה אז לשר הפנים, וגם ליו"ר שלטון המקומי לגבי 2017.
דוד אמסלם: לשר הפנים יש הרבה מנופים על השלטון המקומי, לא אחד ולא שתיים, ובוודאי יושב ראש השלטון המקומי יש לו גם אמירה.
דוד אמסלם: גם אם לא הצלחנו להחיל את החוק בשנת 2017 בגלל דבר טכני ששר הפנים אמר לי, אני לא יכול לייצר גם את הסל, וגם את ועדת העררים, וכו', לא חשוב פרוצדורה, בשבועיים ימים, זה לא אומר שצריך לעשוק את ההורים.
דוד אמסלם: הורה רגיל, הוא לא בן-אדם טיפש, הוא יודע מתי בבטן שלו, בדיוק כשאני הייתי או הרגשתי מתי עושים לי עוול, ומתי שודדים אותי, לכן אין לי ברירה.
דוד אמסלם: אבל האזרחים במדינה מסתובבים עם התסכול הזה בבטן הרבה שנים, הם מבינים שמשהו לא בסדר, זה שהם טיפשים, לא מבינים, אמרנו להם 2,000 שקלים הוא משלם והולך.
דוד אמסלם: הוא יודע, גם אם יש לו, הוא יודע שהוא משלם את ה-2,000 שקלים, והוא יודע שזה לא מוצדק, אבל הוא אומר מה אני אעשה.
דוד אמסלם: יש לי את העירייה, אני בעצם לקוח שבוי, אין לי ברירה – אני גר ברעננה, אני לא אקח אותו עכשיו לכפר-סבא, גם שם אותו דבר.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שחשוב מאוד שתצא אמירה, גם מיושב ראש השלטון המקומי, וגם משר הפנים, רבותיי, יש בית-ספר של קיץ, יש מחירים שאתם יודעים אותם, זה מחירים, לא הפסדים.
דוד אמסלם: אנחנו מבקשים מכם פלוס מינוס להישאר שם, לא להתחיל להפריז ולעשות מרכזי רווחה לנושאים האלה.
דוד אמסלם: שוב פעם, אני באמת רוצה להודות לך, כבוד הרב, יחיאל אקשטיין – באמת, אתה מרגש אותי בעניין הזה, גם בתפיסה שלך, גם אפילו איך שדיברת כאן.
דוד אמסלם: אתה מדבר מהנשמה והלב, באמת, זה אירוע גדול.
דוד אמסלם: אני חושב שבקיץ הילדים האלה, אתה יודע, כל אחד זה עולם ומלואו.
דוד אמסלם: ילד כזה לפעמים שהוא מרגיש, הוא מרגיש כילד שהוא לא יכול ללכת לקייטנה, ובגלל שלהורים שלו אין, והוא מסתכל מהגדר, והוא רואה את החברים שלו כן שם, לטעמי, זה עושה אותו אזרח פחות טוב, הוא מוציא אותו כבר בגיל 5,6, לחיים לא נכון, מזווית לא נכונה, בוודאי ובוודאי שזאת האחריות של המדינה, ואתה פה נכנס לנעלי המדינה, כמו שאמר אכרם, כמעט בכל נושא.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה מרגיז אותי, לא אתה, המדינה, בגלל שבסוף יש מספיק כסף לנושאים האלה, זו שאלה של סדרי עדיפויות.
דוד אמסלם: לכן, אני פה מודה לך, ואני רוצה להגיד לך, שאני אוהב את כל מה שאתה, ואני אוהב אותך כבן-אדם, וכל הצוות שלך שישבנו איתם.
דוד אמסלם: בשנה שעברה ישבנו עם ג'ף, ישבנו עם לינור, עם יעל, והיו אתנו עוד שניים, ישבנו ודיברנו, ניסינו להכניס אתכם גם שם לסיפור של יהדות אתיופיה, אבל זה לא חשוב, ג'ף פשוט זכר את זה, לכן הוא העיר את זה.
דוד אמסלם: שאפו גדול על כל מה שאתם עושים.
דוד אמסלם: אני מודה לכם בשם כל עם ישראל.
דוד אמסלם: הנושא: דיווח על פעילות הקרן לשמירת הניקיון בהתאם לסעיפים 10(ו) ו-11(יג) לחוק שמירת הניקיון התשמ"ד-1984, והצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 22) (מטרות כספי היטל הטמנה), התשע"ז-2016.
דוד אמסלם: בבקשה, ישראל.
<ישראל דנציגר: שלום לכולם, ברשותכם, בפגישה האחרונה הצגנו את אסטרטגיית הקרן, את הכיוון ואת החזון, ואת הפעולות.
<ישראל דנציגר: היום נתבקשנו לגעת קצת יותר בהיבטים הפיננסיים, ואיך הקרן פועלת על בסיס הדוח והסיום של שנת 2016.
<ישראל דנציגר: החדשות הטובות הן, שבין 2015, ל-2016, אנחנו רואים השגה של מטרות קרן הניקיון, גם עלייה בשיעור המיחזור בכ-3%, וגם ירידה בסך הכולל של הפסולת המוטמנת, וזה בהחלט מה שאנחנו רוצים להשיג.
<ישראל דנציגר: חשוב לי מאוד לציין, שכל זה במקביל לגידול באוכלוסייה.
<ישראל דנציגר: הייתם מצפים שכאשר יש יותר אנשים, גידול של 1.8% באוכלוסייה, תגדל כמות הפסולת, ויש יותר מה להתמודד, ולמרות זאת, אנחנו מנצחים את הגידול באוכלוסייה, ומצליחים פעם ראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל לגדול במיחזור ולקטון בהטמנה – אבל זו שנה אחת, צריך לראות מגמה לאורך זמן ולא רק פעם אחת.
<ישראל דנציגר: אם אני ממשיך הלאה.
<ישראל דנציגר: בעבר התמודדנו, וזה לא סוד עם הרבה אתגרים של חוסר יעילות בעבודת הקרן, עם אי אלו שמועות וסיפורים על הרבה כסף שמצטבר ולא יוצא לפועל.
<ישראל דנציגר: אני שמח לסיים את 2016 עם שינויים שעשינו שהביאו לתוצאות, עדיין לא מספיק, ועדיין הדרך ארוכה, שאף אחד לא ישלה את עצמו לרגע, יש עוד הרבה איפה לעשות.
<ישראל דנציגר: אבל בסוף הקרן בשנת 2016 יעילה מתמיד – הקצנו פי שלוש מהממוצע הרב שנתי והגבוה אי פעם.
<ישראל דנציגר: התחייבנו, הוצאנו התחייבויות על מה שהקצנו פי שלוש מהממוצע הרב שנתי, גם הכי גבוה אי פעם בסך התשלומים, זאת אומרת, אחרי שהסתיים פרויקט, או תוך כדי שאנחנו בפועל מוציאים מזומן פי שתיים מהממוצע הרב שנתי, גם הכי גבוה אי פעם.
<ישראל דנציגר: אם תיכנסו לדוח המפורט שלא מופיע פה, תראו שעדיין בתחום התשלומים חייבים להשתפר מאוד.
<ישראל דנציגר: אם אני ממשיך הלאה ונותן לכם איזושהי סקירה מהירה על מצב הקרן מאז חייה.
<ישראל דנציגר: אתם רואים שאנחנו בסך הכול הכנסות הקרן הגיעו ל-2.594 מיליון שקלים במצטבר בכל השנים.
<ישראל דנציגר: שימו לב להבדל בין שנת 2015 ל-206, שפעם ראשונה אנחנו רואים קיטון בהכנסות מהיטל ההטמנה שזה כפועל יוצא מהגידול במחזור והקטנת ההטמנה, קוראים לזה מהפך.
יעל כהן-פארן: סליחה, אתה מתייחס ל- - -
<ישראל דנציגר: בשנת 2015, אם את מסתכלת על סך הכול ההכנסות - - -
יעל כהן-פארן: יש עלייה.
<ישראל דנציגר: מ-472 ל-469 יש ירידה קטנה.
יעל כהן-פארן: כן, אבל הירידה היא באיו"ש.
יעל כהן-פארן: רציתי לשאול על איו"ש, האם אתה מתייחס רק להתנחלויות, או גם לפלסטינים – לא ברור לי מה זה.
<ישראל דנציגר: כל הפסולת שמוטמנת מחויבת בהיטל הטמנה ואותה משלמים מי שמשלם, מי שמוביל לאתר הטמנה.
יעל כהן-פארן: בסדר, אני מוודאת.
יעל כהן-פארן: איך זה שיש ירידה – זאת שאלה?
יעל כהן-פארן: איך אתה מסביר שהירידה היא רק באיו"ש.
יעל כהן-פארן: מאיו"ש יש עלייה, מ-2015, ל-2016 יש עלייה.
<ישראל דנציגר: קודם כל, העלייה הזאת בהתחשב בגידול באוכלוסייה, אבל את צודקת, יש עלייה קטנה וירידה קטנה באיו"ש וירידה קטנה בכלל מדינת ישראל.
יעל כהן-פארן: הירידה באיו"ש מתחילה ב-2013, יש מעבר.
<גיא סמט: באיו"ש היו סגירות של אתרים, ואז חלק מההטמנה עבר לתחום שאינו איו"ש.
<גיא סמט: המעבר ביניהם זה בעקבות סגירה, אם אתר התמלא ונסגר, אז יש מעבר לאתר אחר.
יעל כהן-פארן: בעצם, אם אני מבינה נכון מדבריך, שאם ההטמנה לא עוברת לתחומי הקו הירוק, אז הם לא משלמים?
<גיא סמט: מה שיש לך כאן זה נתונים לגבי הטמנה מתוך הנתונים הכספיים שלנו.
<גיא סמט: באופן כללי יש ירידה, אנחנו מביאים את הכמות הכוללת של מדינת ישראל.
<גיא סמט: יש פה חלוקה של איו"ש ואינו איו"ש.
<גיא סמט: באיו"ש היה סגירה של אתרים, כתוצאה מזה יש מעבר מפסולת שהייתה מוטמנת בשטח איו"ש.
<גיא סמט: למשל, אבו דיס לדוגמה עבר - - -
יעל כהן-פארן: אבל זאת השאלה שלי, כשהיא הייתה מוטמנת באבו-דיס אז לא שילמו?
<ישראל דנציגר: שילמו.
<גיא סמט: שילמו.
<ישראל דנציגר: מה שלא מגיע לאתרי הטמנה, לא נרשם, כי אנחנו לא מקבלים אותו.
<ישראל דנציגר: אם הגיע פסולת לאתר הטמנה שהוא בשטחי יו"ש, הוא נרשם ביו"ש, אם עכשיו בגלל סגירה הוא מגיע למטמנה שנמצאת בשטח הקו הירוק, אני נזהר בדבריי, אז זה נרשם שם.
יעל כהן-פארן: אבל האם יכול להיות שהירידה הזאת - אני מקשרת את זה לדיון הקודם, זה בגלל ששרפו את זה?
<גיא סמט: רוב מי שמשלמת את היטל ההטמנה זה רשות - - -
יעל כהן-פארן: או ששולחים את זה להטמנה שהיא לא בהסדרה של מדינת ישראל שהיא בהסדרה של הרשות, ואז הם לא משלמים?
<ישראל דנציגר: השאלה שלך היא מאוד ואלידית.
<ישראל דנציגר: ייתכן מאוד שמאחורי כל הנתונים של ירידה בפסולת, מסתתר גידול בפסולת שאינה מגיעה למקומות מוסדרים, והולכת למקומות שנשרפים או מוטמנים.
<ישראל דנציגר: אנחנו יודעים להגיד במה שמגיע שאנחנו ממחזרים יותר ממה שהיינו ממחזרים בעבר שהיה מגיע אל כמויות מוסדרות.
<ישראל דנציגר: השאלה שלך היא מאוד ואלידית, ישראל, אם ירד הסך הכולל, יפה שעלית במיחזור, אבל יכול להיות שהירידה בסך הכולל היא בגלל שעוד חבר'ה מעבירים מתחת ליד שלך למקומות לא מוסדרים.
<גיא סמט: להערכתי, הירידה בהיקפים כאלה לא גדל המיחזור ביו"ש.
<גיא סמט: לא פתאום כולם הגיעו לזרוק.
<גיא סמט: בדרך כלל, מי שמשלם זו ההתיישבות היהודית, היא זאת שמשלמת את היטל ההטמנה, הפלסטיני פחות משלם היטל הטמנה.
<גיא סמט: השינויים הם כתוצאה מזה שאבו דיס נסגר, והכמויות האלה עובר - - - ואז אנחנו מקבלים.
<גיא סמט: בסך הכול של מדינת ישראל יש ירידה בכמות ההטמנה, היא בערך 6%.
<גיא סמט: יכול להיות שלא כל ה-6%, אני יכול להסביר אותם, חלק ממה שהסביר המנכ"ל קודם, אבל פה בהיקף הכולל יש העברה לא בכמות הזאת.
<ישראל דנציגר: חשוב לשים הכול בפרופורציות.
<ישראל דנציגר: בסופו של דבר, חברים, זה לא זמן לחגיגה, כי אנחנו צריכים להגיע ל-40%, 50%, אז בכלל אנחנו רחוקים מחגיגה, יש לנו עוד הרבה עבודה גם בפיראטי, וגם בלא פיראטי, אנחנו צריכים להמשיך לעבוד.
<ישראל דנציגר: לפני שלאן הלכו כספי הקרן, מה מצבה של הקרן.
<ישראל דנציגר: עד היום ההכנסות בשורה התחתונה, סוף שנת 2016, הן 2.5 מיליארד שקלים.
<ישראל דנציגר: אני מזכיר לכם שהקרן רשאית להקצות חמש שנים קדימה בגלל שזה פרויקטים ארוכי טווח, על חשבון תחזית הכנסות שתגיע בשנים הבאות עם סכום הולך ופוחת של מה שמותר לך להקצות משנים עתידות, כי כמובן אנחנו לא רוצים להתחייב על 100% של עוד חמש שנים, כי מי יודע מה יקרה בעוד חמש שנים.
<ישראל דנציגר: סך ההקצאות עד שנת 2016, הן 3.4 מיליארד שקל, זאת אומרת, שאנחנו הקצנו יותר משהכנסנו.
<ישראל דנציגר: ואם אנחנו עולים שורה אחת למעלה, מסך כל מה שמותר לנו על פי חוק להקצות, שזה קצת יותר מ-3.5 מיליארד שקל, נשאר לנו רק 176 מיליון שקלים נכון לסוף שנת 2016 להקצות - זה מצב מאוד טוב.
<ישראל דנציגר: זה אומר שאת רוב המוחלט של הכסף הוצאנו לפרויקטים, והתחלנו לעבוד, והוא נמצא שם בשטח כדי להביא תועלת למדינת ישראל, כמובן כל שנה יש הכנסות חדשות.
דוד אמסלם: לא הבנתי את הגרף.
דוד אמסלם: אם ההכנסות עד סוף 2016, הן 2.59 וההקצאה היא 3.4 - החשבון שלי הוא בגרעון של כמעט מיליארד.
<ישראל דנציגר: כי מה שמותר לך להקצות זה יותר מההכנסות שאספת, אלא גם חמש שנים עתידיות.
<ישראל דנציגר: מותר לי להקצות על-פי חוק חמש שנים קדימה, קצת פחות מ-3.6 מיליארד שקל – הקציתי רק 3.4, זאת אומרת, שיש לי יתרה של 176 מיליון.
תמר זנדברג: מה שהוא יכול להשתמש, לא שיש בקופה.
<ישראל דנציגר: מה שאני יכול להשתמש, לא מה שיש בקופה.
<ישראל דנציגר: בגלל שהקרן היא קרן - - - מותר לי להקצות לפרויקטים יותר ממה שגביתי עד היום.
דוד אמסלם: הנחת העבודה שאתה מוציא - - - אז מאיפה היתרה?
דוד אמסלם: נניח שגבית 2.5, נגיד שאתה התחייבת ל-3.4, אתה אומר תשמע, בעתיד, נביא את הכסף.
דוד אמסלם: אז איך יש לך עכשיו יתרה - - -
<גיא סמט: כי יש תחזית של הכנסות וכמה אתה יכול להוציא, יש מגבלה לכל שנה.
<גיא סמט: בכל שנה אני לא לוקח מאה אחוז.
תמר זנדברג: אז הקצאה 3.6, בפועל הוקצה 3.4.
דוד אמסלם: זאת אומרת, זה להקצאה.
<ישראל דנציגר: זה להקצאה.
<ישראל דנציגר: נשאלה שם שאלה חשובה, כי אנחנו פה מדברים הקצאה.
<ישראל דנציגר: יש גם תשלומים, זאת אומרת, מזומן שבפועל יצא.
<ישראל דנציגר: יתרת הקרן במזומנים שאנחנו צריכים לשלם כנגד ההתחייבויות וההקצאות שיצאו, גרוסו מודו זה 900 מיליון שקלים כרגע שנמצאים, זאת אומרת, שאנחנו תמיד בדיליי בין מה שהקצנו למה שהתחייבנו ליתרת המזומנים, כי מזומנים אני מוציא ככל שרוכשים פחים, בונים מתקנים וכו'.
דוד אמסלם: לאיזה טווח שנים ההקצאה?
<ישראל דנציגר: חמש שנים קדימה מותר להקצות לפי חוק הקרן.
<ישראל דנציגר: דרך אגב, זה חדשות טובות, כי אם הייתי נותן לכם את אותו גרף לפני שנה, אז הייתם רואים שם - - - של יותר ממיליארד וחצי שקל שלא הוצאנו ולא גלגלנו לפרויקטים, ולא התחלנו להביא תועלת.
<ישראל דנציגר: המסקנה היא שזה מתחיל להגיע לפרויקטים שאליהם זה צריך להגיע.
<ישראל דנציגר: אני אמשיך ואפרט.
<ישראל דנציגר: לא ניכנס פה לפרטים, אבל תוכלו לעיין בזה אחרי זה בזמנכם הפנוי.
<ישראל דנציגר: יש לכם פה את החלוקה העיקרית של לאן הכסף הולך, כשבצד שמנו גם כן טבלה שבה ציינו את זה, וגם ציינו מספר הרשויות המקומיות שנהנות מכל אחד מהפרויקטים האלה.
<ישראל דנציגר: מסר מאוד חשוב לי פה, שהחלק הארי של הכסף שאנחנו מוציאים הוא כסף לרווחת הרשויות המקומיות שהן גם החלק הארי של המשלמים את היטל ההטמנה.
<ישראל דנציגר: אני רק אדבר על הפרויקטים הגדולים, ולא אכנס לכל הדברים הקטנים.
<ישראל דנציגר: אנחנו מדברים על הפרדה במקור שהשקיעו בהם קרוב לחצי מיליארד שקל, וכ-53 רשויות מקומיות נהנו מהכספים האלה, פרויקט של הקמת מתקן מאוד גדול בשפדן שהוקצה לטובתו 432 מיליון שקלים.
<ישראל דנציגר: אנחנו פותחים מעטפות של המכרז בעוד כחודש וחצי.
<ישראל דנציגר: מודל תימרוץ הוא מודל של 380 מיליון שקל שבו אנחנו משלמים לכל רשות על כל טון בהן הם גדלו במיחזור, זו השנה הראשונה שאנחנו מתחילים ליישם ולשלם את המודל הזה.
<ישראל דנציגר: כבר אנחנו רואים עדויות לזה שזה מגביר את המיחזור.
<ישראל דנציגר: 377 מיליוני שקלים הלכו להקמת מתקני קצה שפירטנו בפגישה הקודמת לאיזה מתקנים זה הניב, ואז גם סביבה שווה וגם פריפריה, זה קרוב ל-600 מיליון שקלים שהלכו לשדרוג תשתיות הפסולת ברשויות החלשות, רשויות שהן 1-5 בהן אנחנו שמנו לעצמנו מטרה לשדרג את כל תשתיות הפסולת.
<ישראל דנציגר: בעמודה של מספר רשויות נהנות, אתם יכולים להתרשם מי נהנה מהכסף הזה שעכשיו אנחנו מדברים עליו.
<ישראל דנציגר: אני אדלג.
<ישראל דנציגר: אותו דבר שהצגתי לכם, מופיע לכם בטבלה לכל מי שמעוניין לרדת לעומק ולפרטים ולראות איפה הדברים נמצאים, וזה מביא אותי אל חשבון ההטמנה.
יעל כהן-פארן: אפשר לשאול מה זה פרויקטים נוספים 508?
<ישראל דנציגר: בדיוק בשביל זה בניתי לך פה טבלה מפורטת של הפרויקטים הנוספים, כי גם אני אוהב לרדת לפרטים.
<ישראל דנציגר: עכשיו אני מגיע אל הנושא של המטרות הנוספות.
<ישראל דנציגר: כמו שאתם יודעים, שני תיקוני חקיקה, פעם ראשונה התירו למשרד להקצות עד 25% מכלל ההכנסות ככל שנותרה יתרה מהמטרות העיקריות לטובת פעילויות אסבסט, פעילויות חינוך, וטיפול בפסולת ושיקום אתרים.
<ישראל דנציגר: אחרי זה העלו את זה מ-35% מהכנסות הקרן ככל שתישאר יתרה מהמטרות הנוספות.
<ישראל דנציגר: כמו שאתם רואים, יש לנו תיאור של החלוקה של 561 מיליוני שקלים שהלכו מהמטרות האלו, כשהלך על חינוך והסברה בקרוב ל-230 רשויות בטיפול בפסולת ברשויות החלשות, ובטיפול באסבסט, ובטיפול בשיקום אתרי פסולת.
תמר זנדברג: רק להבין, זה מה שהוצאתם ב-2016?
<ישראל דנציגר: לא, זה במצטבר לאורך כל חיי הקרן מאז שיש מטרות נוספות - מ-2007, זה רק במטרות נוספות.
<ישראל דנציגר: אני מזכיר לכם, שהמטרות הנוספות זה ככל שנשאר לנו יתרות מהמטרות העיקריות, אני רשאי עד 35 להוציא.
תמר זנדברג: תסביר איך זה עובד עם המטרות הנוספות מבחינת הפער בין ההקצאה למה שיש בקופה, מה שדיברנו קודם שהיושב ראש שאל.
תמר זנדברג: כלומר, אתה יודע מה המטרות המוגדרות לפני הנוספות, ולזה אתה מקצה.
תמר זנדברג: למשל, הקצת 3.6 בשנת 2016, השתמשת למטרות האלה 3.4, הפער בין מה שתכננת לבין מה שהוקצה בפועל שם זה נכנס למטרות הנוספות?
<ישראל דנציגר: בפער של ההקצאה שנשאר, אני יכול לתת מתוכו.
תמר זנדברג: כלומר, זה הכול תכנון.
תמר זנדברג: למה לא תכננת על 3.8?
<גיא סמט: בהתאם לכללי הקצאה.
<גיא סמט: את יכולה לתכנן לפי – יש הסכם עם האוצר על כמה את יכולה להקצות, ולבסס את ההכנסות העתידיות שלך.
<גיא סמט: את לא יכולה לבסס אותם על רעיונות.
<גיא סמט: יש בשנה הראשונה מאה אחוז, אחרי זה אחוז פוחת, ואז לפי זה אנחנו בונים את בסיס התקציב, כאשר אנחנו יכולים להשתמש למטרות הנוספות לכספים שלא ניצלנו, שלא התחייבנו עליהם.
<גיא סמט: בפעם האחרונה, הותקפנו, ואני אומר שלא ניצלנו את זה בכלל, אנחנו מציגים שכן ניצלנו.
תמר זנדברג: כלומר, המטרות הנוספות השתמשתם בהן מהתקציב של היתרה הפנויה.
<גיא סמט: המטרות הנוספות הן מטרות אחרות - - -
דוד אמסלם: בגדול, יש את ההכנסות של הקרן, הם מותר להם להשתמש למטרות נוספות עד 35% מהיתרות.
תמר זנדברג: מהיתרה.
דוד אמסלם: כן, אבל אנחנו קובעים גם מה היתרה.
תמר זנדברג: בגלל זה שאלתי.
דוד אמסלם: לכן עזבי, עד 35%.
<ישראל דנציגר: אבל השאלה שלך, חברת הכנסת זנדברג, היא נכונה.
<ישראל דנציגר: אני לא קובע את מגבלת ההקצאה, זה קבוע בחוק כמה אני יכול כל שנה.
דוד אמסלם: אבל בדרך כלל, מה שהם יעשו – הם ייקחו את המטרות המרכזיות שלהם בוודאי, הם לא יכולים לבוא ולפנות אסבסט כשיש לו בעיה בקצה שלשמו הוא כאן.
דוד אמסלם: בגדול, זה התכנון שלו, הוא משחק במשחק הזה.
זוהיר בהלול: יש עוד הבהרה.
זוהיר בהלול: יש טיפול בפסולת רגילה ויש טיפול באסבסט, וטוב שאתם עושים את ההפרדה.
זוהיר בהלול: אבל השאלה אם יש איזשהו צפי מתי מתגברים סופית על העניין הזה של האסבסט שהוא מסרטן גם.
זוהיר בהלול: אתם משקיעים, אתם מקצים, השאלה אם יש צפי ארוך טווח?
<ישראל דנציגר: אנחנו סיימנו פרויקט קרוב של קרוב ל-300 מיליון שקל של - - - עיקר נפגעי האסבסט הפריך והמזיק בצפון ממפעל איתנית.
<ישראל דנציגר: 300 מיליון הקצה הקרן, 150 הוחזר על ידי המפעל שהביא את האסבסט והטמין אותו.
<ישראל דנציגר: אנחנו אישרנו בקרן עוד סכום נוסף לשנים הבאות, ככל שיצוץ האסבסט הפריך והמוטמן הזה.
<ישראל דנציגר: אנחנו מעריכים שהתגברנו על קרוב ל-80% מנפגעי האסבסט שידועים לנו ושהוטמנו על ידי איתנית, זו עבודה ארכיאולוגית להבין איפה הוטמנו.
<ישראל דנציגר: אני רוצה לשים פה סוגריים מאוד חשובות.
<ישראל דנציגר: זה לא פותר את כל בעיית האסבסט במדינת ישראל, זה רק אסבסט הפריך, ושהוא שבור ושהוא מזיק.
<ישראל דנציגר: עדיין יש הרבה מבנים שבנויים עם אסבסט, והם עכשיו לא שבורים, וככל שהם יהיו ישנים וישברו הם ייצרו פה בעיה.
<ישראל דנציגר: זו לא בעיה של מיליארדי שקלים שאנחנו כרגע לא הגענו לטפל בה.
<ישראל דנציגר: אבל מתוך מה שהוא אסבסט פריך, מזיק, שבור, כבר יש לו אבק.
<ישראל דנציגר: 80% ממה שאנחנו יודעים טיפלנו בהם.
<ישראל דנציגר: שוב, אני שם פה הרבה סוגריים, כי אחת לכמה זמן פתאום צץ מישהו שנמצא בחצר שלו מתחת לאיזה כביש, ופתאום אנחנו חושפים, ומגלים שיש הרבה יותר גדול ממה שחשבנו.
<ישראל דנציגר: אז נכון למה שאני יודע היום 80%.
<ישראל דנציגר: עכשיו לגבי המטרות הנוספות שהן באמת נמצאות פה בדיון, וחשוב מאוד להבין את מה שקורה בנושא הזה.
<ישראל דנציגר: אנחנו עד היום השתמשנו בזה לחינוך והסברה לא כלליים של המשרד, חינוך והסברה ברשויות המקומיות - ב-153 רשויות מקומיות ללמד ולחנך איפה לשים את הפסולת, איך להפריד פסולת, איפה לאסוף את הפסולת וכו', השתמשנו בזה ב-97 רשויות המקומיות לשדרוג תשתיות הפסולת, וזה ברשויות הכי חלשות, רשויות שאין להן כסף לפחים, למוטמנים, למשאיות וכו'.
<ישראל דנציגר: השתמשנו בזה לטיפול באסבסט ולשיקום אתרים.
<ישראל דנציגר: בסופו של דבר, המטרות הנוספות מאפשרות לנו לעשות בעיניי את הדברים הכי חברתיים שהקרן נדרשת לעשות, וזה טיפול בחינוך, הסברה ושדרוג תשתיות הפסולת באשכולות.
<ישראל דנציגר: לא הלאה אתכם בדברים, בסוף אם נסכם את כל מה שאמרתי, יש עלייה במיחזור וירידה בהטמנה.
<ישראל דנציגר: יש התייעלות בפעילות הקרן.
<ישראל דנציגר: רוב המוחלט של הכסף מוקצה, צריך להשתפר ברוב המוחלט של הכסף משולם, אבל זה פשוט לוקח זמן עד שפרויקטים יוצאים לדרך, ורוב מוחלט של פעילות הקרן היא לרווחת הרשויות המקומיות, כמו שאתם ראיתם עד עכשיו.
<ישראל דנציגר: זה ממש בקצרה על קצה המזלג סיכום של דוח הפיננסי של שנת 2016, שוודאי נפרסם אותו באתר ויהיה גלוי לכולם.
זוהיר בהלול: אני מקווה שהחזרת הכספים לרווחת הרשויות המקומיות, זה לא רק שחור על גבי לבן, אלא בפועל הכספים חוזרים לרשויות המקומיות.
<ישראל דנציגר: חד משמעית, ראית לאן הכסף הולך, בצורה חד-משמעית.
<ישראל דנציגר: זהו.
<ישראל דנציגר: אלא אם כן יש שאלות, זה מה שיש לי להציג לגבי הנתונים הפיננסים.
יעל כהן-פארן: אני רוצה לחזור לשאלה ששאלנו קודם לגבי ההקצאה של המטרות הנוספות, שבעצם מדובר ב-561 מיליוני שקלים, כמעט 562, כשכל שנה אני פשוט שואלת על התהליך של קבלת החלטות.
יעל כהן-פארן: כל שנה אתם אמורים להסתכל מה הוקצה, מה היתרה, ואז מתוך היתרה הזאת להגיע ל-35% שאפשר להקצות למטרות נוספות.
<ישראל דנציגר: זה שנתי או מצטבר?
יעל כהן-פארן: כן, אבל מבחינת ההתנהלות, אז זה גם וגם?
יעל כהן-פארן: - 1 -
<שירלי ברנע: גם וגם.
יעל כהן-פארן: אני שואלת כי 561 זה בערך שליש ממיליארד וחצי, ולקרן יש 2.5, זאת אומרת, זה כבר 20% מהקרן.